ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2023м. ДніпроСправа № 904/1241/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятка В. В.

за позовом Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, площа Молодіжна, буд. 1, ідентифікаційний код 33874388)

до Фізичної особи-підприємця Штефан Владислава Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про стягнення 105 957,00грн. заборгованості з орендної плати

Представники:

від позивача: Сильникова А.О., представник

від відповідача: Лісовий Д.О., адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Криворізька міська рада Дніпропетровської області звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Штефан Владислава Олександровича про стягнення 105 957,00 грн. заборгованості з орендної плати за землю за період з 01.03.2017 по 31.12.2017.

Позовні вимоги мотивовані посиланням на те, що на підставі рішення Криворізкьої міської ради від 27.09.2006 №347, між Криворізькою міською радою та Фізичною особою-підприємцем Штефаном Владиславом Олександровичем 25.12.2006 укладено договір оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 28.12.2006 №06). Відповідно до пунктів 1-5 договору орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування строком на 3 роки земельну ділянку житлової та громадської забудови площею 0,2991 га, з кадастровим номером :04:223:0192, для розміщення автостоянки та тимчасової споруди КПП, яка знаходиться на мікрорайоні 5-й Зарічний у Жовтневому (Покровському) районі м.Кривого Рогу. Додатковою угодою було продовжено строк дії договору на 3 роки.

З огляду на невиконання орендарем податкових зобов`язань в частині сплати орендної плати за займану земельну ділянку, рішенням Криворізької міської ради від 28.12.2012 №1634 відповідачу відмовлено в поновленні договору оренди земельної ділянки від 28.12.2006 №06, зобов`язано, зокрема, припинити з 10.01.2013 комерційне використання земельної ділянки та повернути міській раді за актом приймання-передачі (повернення). Відповідачем вказане рішення міської ради не виконано, спірну земельну ділянку позивачу за актом приймання-передачі не повернуто. Фізична особа-підприємець Штефан В.О. продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою, при цьому, договірні зобов`язання щодо внесення орендної плати за фактичне користування нею, належним чином не виконує. Зокрема, у період з 01.03.2017 до 31.12.2017 відповідач сплачує орендну плату не у повному обсязі.

При обчисленні розміру заборгованості з орендної плати, позивач посилається на рішення Криворізької міської ради від 24.06.2015 №3728 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу", яким встановлено середню (базову) вартість 1 кв.м земель міста станом на 01.01.2014 у розмірі 270,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Петренко І.В.) від 10.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №904/1241/20, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Петренко І.В.) від 10.04.2021 вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 28.04.2020 о 12год. 45хв.

10 серпня 2020 року до господарського суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, в якому заявник просив зупинити провадження у справі №904/1241/20 до закінчення вирішення пов`язаної з нею адміністративної справи №160/7809/19, яка перебуває на розгляді Дніпропетровського окружного адміністративного суду за позовом фізичної особи-підприємця Климович Олени Борисівни до Криворізької міської ради Дніпропетровської області, за участю третьої особи без самостійних вимог фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича про визнання протиправним та нечинним рішення Криворізької міської ради у Дніпропетровській області №3728 від 24.06.2015 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу", з моменту його прийняття, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує, що рішення Криворізької міської ради у Дніпропетровській області №3728 від 24.06.2015 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу", яке покладено в основу розрахунку заборгованості з орендної плати є незаконним, протиправним та таким, що безпідставно збільшує вартість 1м.кв. землі у місті, тим самим впливає на розмір орендної плати за спірним договором оренди. Вказане рішення оскаржується у встановленому законом порядку.

На думку відповідача оскарження рішення Криворізької міської ради у Дніпропетровській області №3728 від 24.06.2015 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу" свідчить про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Петренко І.В.) від 22.12.2020, зокрема, зупинено провадження у даній справі до закінчення вирішення пов`язаної із нею адміністративної справи №160/7809/19, яка перебуває на розгляді Дніпропетровського окружного адміністративного суду за позовом фізичної особи-підприємця Климович Олени Борисівни до Криворізької міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - фізична особа-підприємець Штефан Владислав Олександрович, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Дніпроміст" імені Ю.М.Білоконя та Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання незаконним, протиправним, нечинним та скасування рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області за №3728 від 24.06.2015 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу" з моменту його прийняття, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/7809/19. Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що рішення у даній справі залежить від справи Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/7809/19, в якій будуть встановлені обставини дотримання законодавства при розробці технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривий Ріг у 2014 році, так як саме з урахуванням рішення Криворізької міської ради у Дніпропетровській області №3728 від 24.06.2015 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу" здійснено розрахунок орендної плати відповідача за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 в межах справи №904/1241/20.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2021 у задоволенні апеляційної скарги Криворізької міської ради відмовлено, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 у справі №904/1241/20 залишено без змін.

Розпорядженням №1412 від 23.09.2021 керівника апарату у зв`язку з звільненням судді Петренко І.В. з посади та відповідно до пункту 2.3.50 положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №94/1241/20.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа №904/1241/20 розподілена судді Бондарєву Е.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області 28.09.2021 справу №904/1241/20 прийнято до провадження, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

До суду 07.09.2023 відповідачем подано клопотання про поновлення підготовчого провадження №904/1241/20 у зв`язку з наявність вже усталеної судової практики Верховного Суду стосовно даної категорії спорів та наявною є значна кількість вже розглянутих Господарським судом Дніпропетровської області та Центральним апеляційним господарським судом судових справ між тими ж учасниками із тим же предметом та підставами позову.

Також відповідач зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 по справі №160/7809/19 було визнано протиправним та нечинним рішення Криворізької міської ради за № 3728 від 24 червня 2015 року "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу", оскільки технічна документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу 2014 року не отримувала позитивного висновку Державного агентства земельних ресурсів України, отже, така нормативна грошова оцінка земель міста не могла бути впроваджена в дію і на підставі неї не могли здійснюватися будь-які нарахування із плати за землю. Крім того, у судовому рішенні було встановлено, що сама технічна документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу 2014 року містить значну кількість недоліків і порушень вимог законодавства, які впливають на кінцевий результат визначення базової вартості 1 кв.м земель, що в результаті призводить до штучного незаконного збільшення 1 кв.м земель міста.

Наразі, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 по справі №160/7809/19 оскаржується Криворізькою міською радою в апеляційному порядку. Судове засідання, яке було призначено на 26.07.2023 не відбулось у зв`язку із неявкою представників Криворізької міської ради та розгляд їх апеляційної скарги було відкладено на 16.10.2023.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 поновлено провадження у справі № 904/1241/21 та призначено підготовче засідання на 09.10.2023 о 10:00год.

До суду 06.10.2023 надійшло клопотання відповідача про врахування при розгляді справи позиції Центрального апеляційного господарського суду від 28.08.2021 по справі №904/6803/20, від 24.02.2021 по справі №904/6160/17, у справі №904/6750/20, №904/5897/18, 904/6767/20, №904/6671/20, №904/5898/18 та правову позицію Верховного Суду, яка була викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 по справі №910/11131/19 із подібних спірних правовідносин щодо невідповідності обраного позивачем способу захисту його прав, що є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові.

Крім того, відповідач долучив до матеріалів справи копію висновку судового експерта №42/10.20/2022 від 12.12.2022 по адміністративній справі №160/7809/19, який стосується оскарження рішення Криворізької міської ради №3728 від 24.06.2015 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривий Ріг", та просить суд дослідити його та врахувати його при розгляді справи.

Також відповідач звернувся до суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи консультаційний висновок ТОВ "Судова незалежна експертиза України" від 22.05.2023 (щодо середньої ринкової вартості адвокатських послуг за період з 2018 рік по 2023 рік), врахування його при вирішенні питання щодо відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу та вирішення питання щодо відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу у сумі 44 855,20 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 06.11.2023 о 12:30год.

За допомоги системи "Електронний суд" до суду 31.10.2023 надійшла заява позивача про задоволення позовних вимог або визначення інший спосіб захисту, який не суперечить закону, якщо це необхідно для ефективного захисту праві та інтересів Криворізької міської ради. Позивач зазначає, що висновки Касаційного господарського суду у справі №910/11131/19, не можуть бути враховані у даній справі, оскільки вони виходять з неподібних правовідносинах та у постанові від 19.04.2021 не надано жодного висновку щодо застосування норм права земельного законодавства.

За допомоги системи "Електронний суд" до суду 02.11.2023 надійшли заперечення відповідача на заяву позивача в яких зазначає, що з огляду на закінчення строку дії договору оренди, відсутні правові підстави для нарахування відповідачу орендної плати та стягнення саме орендної плати у судовому порядку. Саме такі висновки були викладені у судових справах №904/5895/18, №904/6575/20, №904/6671/20, №904/6767/20, №904/6639/20, №904/5898/18, №904/6750/20, №904/1243/20, №904/5897/18, №904/619/20, №904/6805/20, з аналогічних спірних правовідносин та за участі тих же сторін. Вимог про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою позивач не заявляв, а тому, у позові має бути відмовлено. Натомість, у справі №904/3688/22 на яку посилається Криворізька міська рада встановлено, що позивач просив стягнути саме безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати, що свідчить про істотну відмінність обставин цих двох справ. Тим паче, у справі №904/3688/22 було ключовим вирішення питання про те, чи закінчив дію договір оренди у зв`язку зі зміною власника будівель та споруд. Водночас, у даній справі, у спірний період, договір оренди закінчився у зв`язку зі спливом строку на який він був укладений. До того ж, при розгляді нашої справи необхідно враховувати зовсім інші правові позиції Верховного суду, які викладені саме у аналогічних спірних правовідносинах, у постанові Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, від 30.09.2021 у справі №914/3275/20, від 21.03.2023 у справі №922/1155/20, від 06.04.2023 у справі №908/1428/21. та інших.

За допомоги системи "Електронний суд" до суду 03.11.2023 надійшли заперечення позивача на клопотання відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу посилаючись на неспівмірність заявлених витрат зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та часом витраченим адвокатом на виконання означених робіт. Позивач стверджує, що тематика спору і відповідачу, і його адвокату є добре знайомою, оскільки судові спори між сторонами такого характеру тривають багато років, де відповідач особисто приймає участь, а відтак не вимагається часу на "роз`яснення" чи "консультування" останнього. Щодо клопотань та додаткових пояснення до них позивач стверджує, що вони мають статус необґрунтованих, а отже, з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності їх необхідності) витрати на їх складання та аналіз поданих на них заперечень не можуть бути покладені на позивача, так як вони не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат, та суперечать принципу справедливості та пропорційності.

Позивач наголошує на значно завищеному часі нібито витраченому адвокатом для складання тих чи інших процесуальних документів, адже зазначені в акті здачі-приймання послуг №58 документи є тотожними раніше поданим документам по іншим судовим справам. Щодо наданих послуг - участь у судових засіданнях, наголошуємо що заявлена до відшкодування позивачем вартість однієї участі адвоката у судовому засіданні - 3 500 грн. не є співмірною зі складністю цієї справи, ціною позову та наданим адвокатом обсягом послуг у суді. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати.

Позивач просить суд врахувати висновок викладений в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 у справі №534/14/20 за яким при визначенні суми відшкодування суд має виходити не лише з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Міська рада є бюджетною установою, а тому необґрунтовані та завищені вимоги про стягнення судових витрат становитимуть невиправданий надмірний тягар для Криворізької територіальної громади.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 06.11.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши в судових засіданнях представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2006 року між Криворізькою міською радою (далі - Позивач, Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Штефаном Владиславом Олександровичем (далі - Відповідач, Орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 28.12.2006 за №06), з урахуванням Додаткової угоди від 24.02.2010, (далі Договір).

Згідно з п. 1 Договору Орендодавець на підставі рішення міської ради від 27.09.2006 №347 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови для розміщення автостоянки та тимчасової споруди КПП, яка знаходиться на мкр. 5-му Зарічному у Жовтневому районі м. Кривого Рогу.

В оренду передається земельна ділянка площею 0,2991 га (п. 2 Договору).

Кадастровий номер земельної ділянки: :04:223:0192 (п. 3 Договору).

Відповідно до п. 5 Договору договір укладено на 3 років. Після закінчення строку Договору Орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов Договору, має за інших рівних умов переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Додатковою угодою було поновлено строк дії договору на 3 роки.

Згідно з п. 6 Договору річна орендна плата вноситься Орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності Орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю", на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного управлінням Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, на рахунок Управління держказначейства у Жовтневому районі м. Кривого Рогу.

Неповернення земельної ділянки не звільняє Орендаря від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за фактичне користування земельною ділянкою вноситься у розмірах, визначених розділом "Орендна плата" Договору. Нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акта приймання-передачі (повернення) земельної ділянки (п.6.6 Договору).

Відповідно до п. 8 Договору орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. Річна орендна плата за користування земельною ділянкою за період з дати закінчення договору оренди від 28.12.2006 №06 до укладення Додаткової угоди провадиться Орендарем на умовах договору оренди від 28.12.2006 №06 та відповідно до Закону України "Про оренду землі", зі змінами та доповненнями. За неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою.

Пунктом 9 Договору передбачено, що строки платежу не є сталими і можуть змінюватись відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України" на поточний рік.

Розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та на підставі інших вимог діючого законодавства. Орендар самостійно зобов`язується щорічно відповідно до інформації Держкомзему про коефіцієнт індексації грошової оцінки земель, опублікований в засобах масової інформації, здійснювати індексацію грошової оцінки земельної ділянки. Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до Договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України (п.10 Договору).

Пунктом 11 Договору передбачено, що розмір та сума орендної плати переглядається без внесення змін за станом на кожне перше число кварталу в межах терміну дії договору у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених Договором (включно зі зміною мети використання або цільового призначення земельної ділянки);

- зміни (збільшення або зменшення за рішенням міської ради) розмірів річної орендної плати за землю, базової вартості 1 кв.м. земель міста, здійснення індексації грошової оцінки земель, зміни цін, тарифів, у т.ч. внаслідок інфляції;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджується документами;

- зміни розмірів земельного податку;

- в інших випадках, передбачених законодавством та Договором.

За умовами п. 14 Договору земельна ділянка передається в оренду для розміщення автостоянки та тимчасової споруди КПП.

Відповідно до п. 15 Договору передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у п`ятиденний термін після державної реєстрації Договору за актом її приймання-передачі.

Згідно з п. 16 Договору після припинення дії Договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому він одержав її в оренду.

Пунктом 17 Договору передбачено, що повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі.

Відповідно до п. 19 Договору неповернення земельної ділянки не звільняє Орендаря від орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за фактичне користування земельною ділянкою вноситься у розмірах, визначених розділом "Орендна плата" Договору.

За умовами п. 31 Договору Орендар зобов`язаний, зокрема: сплачувати орендну плату у повному обсязі в установлений Договором строк; по закінченню терміну оренди, припиненні чи розірванні Договору оренди звільнити в місячний термін ділянку, провести її в належний стан та повернути її Орендодавцю з оформленням акту приймання-передачі земельної ділянки.

Відповідно до п. 33 Договору зміна умов Договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов Договору спір розв`язується в судовому порядку.

Пунктом 34 Договору передбачено, що дія Договору припиняється у разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з п. 42 Договору цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.12.2006 № 06.

Рішенням Криворізької міської ради від 28.12.2012№ 1928 Відповідачу відмовлено у поновленні Договору оренди земельної ділянки від 28.12.2006 № 06, зобов`язано припинити комерційне використання земельної ділянки та повернути її міській раді за актом приймання - передачі (повернення).

Рішенням Криворізької міської ради № 3728 від 24.06.2015 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу, яка в тому числі містить середню (базову) вартість 1 кв.м земель міста станом на 01.01.2014 у розмірі 270,60 грн. Вказаним рішенням, зокрема рекомендовано Управлінню Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області забезпечити видачу витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №18-404-99.0-5655/2-16 від 14.07.2016 нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 2991 кв.м, розташованої мкр-н 5-й Зарічний, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, складає 14 799 617,55 грн.

Рішенням Криворізької міської ради № 3727 від 24.06.2015 "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста Кривого Рогу", яке набрало чинності 01.01.2016, визначено орендну плату за користування земельними ділянками у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки цих ділянок (п. 4).

Згідно з п. 6 цього рішення при розрахунку ставок земельного податку та розміру орендної плати за користування земельними ділянками введено понижувальний коефіцієнт до вартості земельних ділянок, визначеної відповідно до витяг з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель міста, у розмірі 0,30 (з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель: станом на 01.01.2014 у розмірі 1,000; на 01.01.2015 1,249).

Рішення набуло чинності з 01.01.2016 (п. 9 цього рішення).

Звертаючись до суду із цим позовом, Позивач зазначає, що Відповідач після закінчення строку дії Договору не повернув земельну ділянку за актом приймання-передачі та продовжує користуватись земельною ділянкою, у зв`язку із чим Позивачем нараховано Відповідачу орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою за період з 01.03.2017 до 31.12.2017 у розмірі 105 957,00 грн.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору оренди землі, строк дії договору, розмір орендної плати, графік внесення орендних платежів, наявність нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, акт приймання-передачі земельної ділянки, наявність або відсутність факту порушення відповідачем умов договору щодо сплати орендної плати протягом періоду його дії.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії Договору оренди земельної ділянки від 28.12.2006 закінчився, доказів повернення спірної земельної ділянки за актом приймання-передачі (повернення) матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічні положення про те, що Договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, містить і пункт 34 Договору оренди земельної ділянки від 28.12.2006.

Крім того, в матеріалах справи наявне рішення Криворізької міської ради від 28.12.2012 № 1634 "Про відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки від 28.12.2006 №06", у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, Договір оренди земельної ділянки від 28.12.2006 припинив свою дію 28.12.2012.

Суд зауважує, що орендна плата є платою Орендаря за користування належним Орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні Орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи щодо закінчення строку дії Договору оренди, відсутні правові підстави для нарахування Відповідачу орендної плати та відповідно її стягнення з останнього.

При цьому, суд відхиляє доводи Позивача про те, що суд має право у цій справі самостійно визначити норму права, яка підлягає застосуванню для ефективного захисту прав Позивача, якщо ним така норма визначена не вірно.

Відповідач з цього приводу зазначає, що Позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, у спірний період. При цьому, Договір оренди закінчився, з огляду на припинення його дії, відсутні правові підстави для нарахування Відповідачу орендної плати. Позивач, як власник землі, міг б звернутись до суду з вимогами про повернення Відповідачем несплачених ним грошових коштів за користування земельною ділянкою і лише із позовом про стягнення безпідставно збережених грошових коштів, а не збитків у вигляді недоплаченої орендної плати. Крім того, спір фактично є спором про стягнення земельного податку, порядок стягнення якого прямо регламентовано податковим законодавством і Криворізька міська рада не має повноважень звертатись до суду з такими вимогами та є неналежним Позивачем у даній справі.

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за Договором оренди земельної ділянки. Відтак предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за договором. Позивач ґрунтує свої вимоги з посиланням на ст.ст. 509, 526, 530, 598-609, 626, 628 Цивільного кодексу України, ст.ст. 80, 83, 96, 152, 206 Земельного кодексу України та ст.ст. 12, 14, 286-289 Податкового кодексу України. Обставини справи, на яких ґрунтується позов це користування Відповідачем земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди без сплати орендної плати.

Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно зі ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

За змістом статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою Позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога Позивача.

Отже, вказаними приписами процесуального закону прямо передбачено, що суд розглядає справу на підставі поданої позовної заяви, при цьому, саме учасник спору розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, підтверджує свої вимоги відповідними доказами, при цьому, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватись тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

При цьому, особа, яка звертається до суду за захистом свого порушеного права, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Суд зауважує, що вирішуючи спір, він надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права Позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Водночас, установивши наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 у справі №525/505/16-ц).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18 та від 31.10.2019 у справі №916/1134/18.

Суд зазначає, що із закінченням строку договору оренди такий договір є припиненим, що означає припинення дії для сторін всіх його умов, а їх невиконання протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки, однак не зумовлює продовження дії договору в цілому або тих його умов, що не були виконані сторонами.

Після спливу строку дії договору невиконання обов`язку з повернення земельної ділянки свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в оренду. Тому права та обов`язки орендодавця та орендаря, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за відповідними нормами Цивільного України та Закону України "Про оренду землі", які регламентують наслідки збереження майна за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави або ж наслідки невиконання майнового обов`язку щодо повернення земельної ділянки орендодавцеві.

З урахуванням зазначеного, стягнення орендної плати можливе лише до моменту припинення дії договору, а після припинення договору належним способом захисту прав та інтересів орендодавця може бути відшкодування збитків або стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Відтак, Криворізькою міською радою при зверненні із цим позовом до суду невірно обрано спосіб захисту порушених прав. Водночас, застосування належного способу захисту у цій справі було б можливе лише за умови зміни, зокрема предмету позову, яка може бути реалізована лише Позивачем і лише під час підготовчого провадження.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Водночас, відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

У пункті 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Span" від 9 грудня 1994 визначено, що статтю 6 пункт 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень та детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Зважаючи на викладене, суд надав оцінку усім аргументам сторін та учасникам справи, які відносяться до предмета спору.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви покладається на Позивача.

Щодо клопотання відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 44 855,20 грн., суд зазначає таке.

Приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

За приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, з положень наведених норм випливає, що, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат.

Одночасно слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, - то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 44 855,20 грн. Відповідач надав суду:

- Договір № 2 про надання правової допомоги (на професійну правничу допомогу) від 01.01.2020, укладений між Відповідачем (Клієнт) та Адвокатом Лісовим Д.О. (Адвокат);

- Додаткову угоду № 2 від 01.01.2021 до Договору № 2 від 01.01.2020;

- Додаткову угоду № 3 від 01.02.2021 до Договору № 2 від 01.01.2020;

- Додаткову угоду № 4 від 31.12.2022 до Договору № 2 від 01.01.2020;

- акт здачі-приймання послуг № 58 від 05.10.2023 до Договору № 2 від 01.01.2020 на суму 34 355,20 грн.;

- акт здачі-приймання послуг № 59 від 05.10.2023 до Договору № 2 від 01.01.2020 на суму 10 500,00 грн.;

- рахунок на оплату № 39 від 05.10.2023 на суму 44 855,20 грн.;

- ордер серія АЕ № 1014194 від 01.01.2020;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 3712 від 08.06.2018.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору № 2 від 01.01.2020, з урахуванням Додаткової угоди № 3 від 01.02.2021, формою винагороди за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги Клієнту є гонорар, який обчислюється у відповідності до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

З 01.01.2020 вартість однієї години наданих послуг складає 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на момент укладення цього Договору розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 102,00 грн. Тобто, за 1 годину наданих послуг Замовник сплачує 840,80 грн. У випадку зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно із ним змінюється вартість послуг.

Орієнтована загальна вартість послуг за цим Договором, на момент його укладання, становить 1 500 000,00 грн., але в будь-якому разі кінцева вартість послуг визначається сумою документів на оплату (рахунок, квитанція тощо) та узгоджується сторонами в актах здачі-приймання послуг.

Відповідно до п.п. 3.3, 3.4, 3.5 Договору № 2 від 01.01.2020, з урахуванням Додаткової угоди № 4 від 31.12.2022, перелік наданих послуг визначається в акті здачі-приймання послуг. Оплата послуг Адвоката здійснюється протягом 3 календарних днів з моменту фактичного отримання Клієнтом послуг, але не пізніше ніж у строк до 31.12.2023. За бажанням Клієнта можлива передплата (аванс) послуг Адвоката, про що Клієнт отримує квитанцію чи інший підтверджуючий документ.

За результатами наданих послуг сторони підписуються акт здачі-приймання послуг (далі Акт). Акт підписується протягом 3 днів після фактичного надання послуг. Підписання Акту Клієнтом є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Відповідно до пп. 4.2.4 п. 4.2 Договору № 2 від 01.01.2020, з урахуванням Додаткової угоди № 3 від 01.02.2021, Клієнт зобов`язаний сплачувати 3 500,00 грн. за участь Адвоката у кожному судовому засіданні, в якому брав участь Адвокат з 01.01.2020 у Господарському суді Дніпропетровської області, Центральному апеляційному господарському суді та за участь Адвоката у кожному судовому засіданні у Верховному Суді сплатити 6 000,00 грн.

Згідно з пп. 4.2.9 п. 4.2 Договору № 2 від 01.01.2020, з урахуванням Додаткової угоди №4 від 31.12.2022, Клієнт зобов`язаний сплачувати 4 500,00 грн. за участь Адвоката у кожному судовому засіданні у Господарському суді Дніпропетровської області, Центральному апеляційному господарському суді, Дніпропетровському окружному адміністративному суді, Третьому апеляційному адміністративному суді та за участь Адвоката у кожному судовому засіданні у Верховному Суді сплатити 10 000,00 грн.

Пунктом 3 Додаткової угоди № 4 від 31.12.2022 до Договору № 2 від 01.01.2020 сторони узгодили змінити строк дії цього Договору та погодили, що він діє до 31.12.2023.

На виконання умов Договору № 2 від 01.01.2020 Адвокатом за період з 01.01.2020 по 05.10.2023 була надана відповідна правнича допомога, що підтверджується підписаними сторонами актом здачі-приймання послуг №58 від 05.10.2023 на загальну суму 34 355,20 грн. та актом здачі-приймання послуг №59 від 05.10.2023 на загальну суму 10 500,00 грн.

Всього вартість наданих послуг за актами № 58, № 59 від 05.10.2023, з урахуванням витраченого часу та участі у судових засіданнях за межами м. Кривого Рогу, складає 44 855,20 грн.

Також Відповідачу було виставлено відповідний рахунок на оплату №39 від 05.10.2023 на загальну суму 44 855,20 грн.

Отже, на виконання умов Договору № 2 від 01.01.2020 Адвокатом за період з 01.01.2020 по 05.10.2023 була надана відповідна правнича допомога, що підтверджується підписаним сторонами актами здачі-приймання послуг 58, № 59 від 05.10.2023, на загальну суму 44 855,20 грн.

Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, чинним законодавством не заборонено права суду присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, за рахунок іншої сторони адвокатські витрати у меншому розмірі, який погоджений у договорі між адвокатом та його клієнтом.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Також суд враховує, що на розгляді у Господарському суді Дніпропетровської області перебували аналогічні судові справи - № 904/6750/20, № 904/6757/20, №904/6803/20, №904/619/20, № 904/6805/20. При цьому у вказаних справах Відповідач притримувався аналогічної правової позиції, заявляв клопотання та подавав заяви по суті спору аналогічного змісту з тими, які подані у цій справі, що ним не заперечується. Адвокатом у цих справах також був Лісовий Д.О., що вбачається із судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Вказане впливає на оцінку судом обсягу виконаних адвокатом робіт.

Оцінюючи розмір зазначених витрат у контексті критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає співмірними, обґрунтованими та розумними стягнути з Позивача на користь Відповідача 12 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Криворізької міської ради до Фізичної особи-підприємця Штефан Владислава Олександровича про стягнення 105 957,00грн. заборгованості з орендної плати відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу частково покласти на позивача.

Стягнути з Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, площа Молодіжна, буд. 1, ідентифікаційний код 33874388) на корись Фізичної особи-підприємця Штефан Владислава Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 13.11.2023.

Суддя Е.М. Бондарєв