РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2023Справа № 910/10709/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Атаманенко А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка" про стягнення 10 633 395,31 грн,

за участю представників:

позивача: Подольського В.Г.;

відповідача: Тінькова Д.Л.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2023 року Міністерство оборони України (далі - Міністерство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка" (далі - Товариство) штрафних санкцій у розмірі 10 633 395,31 грн, з яких: 5 329 288,81 грн - пеня, 5 304 106,50 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством своїх зобов`язань за державним контрактом на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення від 14 листопада 2022 року № 509/4/22/37 у частині своєчасного постачання товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

17 липня 2023 року через загальний відділ діловодства суду позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10709/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 3 серпня 2023 року.

28 липня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду Товариство подало відзив на позовну заяву від 26 липня 2023 року № , у якому не заперечувало факт прострочення поставки обумовленої контрактом продукції, проте вказало, що таке порушення сталося внаслідок виникнення форс-мажорних обставин у його контрагента. При цьому, Товариство виконало своє зобов`язання з поставки товарів, у зв`язку з чим Міністерство не понесло жодних збитків через затримку поставки продукції. Відтак, на думку відповідача, у силу приписів статті 617 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) він звільнений від відповідальності за несвоєчасне постачання обумовленого державним контрактом товару.

У підготовчому засіданні 3 серпня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 21 вересня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 жовтня 2023 року.

У судовому засіданні 12 жовтня 2023 року представником відповідача заявлено усне клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. У цьому ж судовому засіданні суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 2 листопада 2023 року.

У судовому засіданні 2 листопада 2023 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, а також підтримав клопотання про зменшення розміру неустойки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2022 року між Міністерством та Товариством було укладено державний контракт на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення № 509/4/22/37, за умовами якого останнє зобов`язалося поставити з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації товару (додаток № 1 до контракту), що постачається з метою забезпечення відсічі й стримування збройної агресії російської федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини, а позивач - прийняти та оплатити зазначену продукцію.

Цей правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений їх печатками.

Відповідно до пункту 2.1. контракту вартість (ціна) товару за вказаним правочином на момент його підписання зафіксована сторонами в специфікації на підставі калькуляції витрат, сформованої Товариством відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 335 "Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану". Товариство підтверджує, що під час розрахунку вартості (ціни) товару за даним контрактом враховані всі податки та збори, адміністративні, загальновиробничі, операційні та інші витрати, пов`язані з виконанням даної угоди. Сторони погоджуються, що відповідальність за правильність розрахунку, обґрунтованість витрат за статтями калькуляції витрат несе Товариство.

Вартість (ціна) товару за цим контрактом становить 194 417 450,00 грн без ПДВ (пункт 2.2. контракту в редакції додаткової угоди від 7 грудня 2022 року № 1). Сторони визнають та підтверджують, що вартість (ціна) товару після укладення контракту не переглядається, окрім випадків, прямо передбачених законодавством України, як виключення, з метою недопущення зриву його виконання та безперебійного забезпечення потреб Збройних Сил України в умовах стримування збройної агресії російської федерації проти України (пункт 2.3. зазначеної угоди).

Відповідно до пункту 2.6. вказаного правочину розрахунки проводяться шляхом оплати Міністерством поставленого товару протягом 15-ти банківських днів після пред`явлення Товариством: рахунку на оплату товару, акта приймання-передачі військового майна (за формою згідно з додатком № 22 до Інструкції з обліку військового майна в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства від 17 серпня 2017 року № 440), повідомлення-підтвердження про отримання тa оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених у централізованому порядку, за формою, встановленою наказом Міністерства від 31 грудня 2016 року № 757, видаткової накладної з печаткою вантажоодержувача та підписом посадової особи, яка отримала товари; сертифікатів якості товарів (партії) з обов`язковим зазначенням дати виготовлення товарів, сертифікатів походження товарів, а також підписання сторонами акта приймання-передачі товару (за умови наявності (надходження) бюджетних коштів на рахунки Міністерства).

На підставі зазначених документів не пізніше 5-денного терміну після їх отримання сторонами оформлюється акт приймання-передачі товару за контрактом, який є підставою для проведення розрахунків. У разі непередачі Товариством товаросупровідних документів відповідно до умов цього контракту або якщо зазначені документи не відповідають вимогам, передбаченим чинним законодавством України, чи містять помилки, Міністерство має право затримати оплату товару (без нарахування та сплати будь-яких штрафних санкцій) до моменту, коли зазначені документи будуть йому передані, коли помилки будуть виправлені або документи будуть приведені у відповідність до чинного законодавства України (пункти 2.7. та 2.8. контракту).

Відповідно до пункту 2.9. контракту за рішенням Міністерства розрахунки за товари можуть здійснюватися шляхом проведення попередньої оплати в розмірі до 97 % від вартості (ціни) товару на момент підписання контракту на строк не більше як п`ять місяців з дати перерахування коштів на рахунок Товариства. У разі здійснення попередньої оплати, товар поставляється не пізніше строку поставки, зазначеного у специфікації.

Приймання вантажоодержувачем товарів за контрактом здійснюється у місці поставки на підставі товаросупровідних документів та видаткової накладної з подальшим оформленням акта приймання-передачі. Датою виконання Товариством зобов`язань щодо поставки товару є дата затвердження акта приймання-передачі вантажоодержувачем. Датою виконання умов контракту є дата підписання сторонами акта приймання-передачі товарів (пункти 3.1. та 3.4. контракту).

За пунктом 4.1. вказаного правочину Товариство зобов`язане поставити продукцію згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного специфікацією, та надати Міністерству документи, передбачені в пункті 2.7. контракту.

Даний контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2023 року (пункт 10.1. контракту).

У специфікації (додаток № 1 до контракту в редакції додаткової угоди від 7 грудня 2022 року № 1) сторони погодили асортимент, кількість, вартість та строк поставки товару, а саме: 122 мм осколково-фугасний снаряд (індекс 53-ОФ-462) у кількості 5 000,00 штук, загальною вартістю 75 772 950,00 грн (15 154,59 грн за одиницю) та 152 мм осколково-фугасний снаряд (індекс 53-ОФ-540) у кількості 5 000,00 штук, загальною вартістю 118 644 500,00 грн (23 728,90 грн за одиницю). Строк поставки - до 30 березня 2023 року.

На виконання умов вищевказаного контракту 14 грудня 2022 року Міністерство на підставі виставленого Товариством рахунку від 30 листопада 2022 року № 383 здійснило попередню оплату продукції в розмірі 188 584 926,50 грн.

Однак, обумовлений товар був поставлений відповідачем з порушенням передбаченого пунктом 4.1. контракту та специфікацією строку, а саме: 10 квітня 2023 року поставлено продукцію на суму 28 889 688,00 грн, 17 квітня 2023 року поставлено продукцію на суму 33 512 038,08 грн, 24 квітня 2023 року поставлено продукцію на суму 29 082 285,92 грн, 19 травня 2023 року поставлено продукцію на суму 62 073 200,64 грн та 25 травня 2023 року - на суму 13 699 749,36 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі військового майна: від 10 квітня 2023 року № 48/М, від 17 квітня 2023 року № 53/M, від 24 квітня 2023 року № 59/М, від 19 травня 2023 року № 401 та від 25 травня 2023 року № 419. Зазначені акти підписані уповноваженими представниками обох сторін без заперечень та зауважень.

У зв`язку з порушенням Товариством умов договору в частині своєчасної поставки товару позивач надіслав відповідачу претензію від 6 червня 2023 року № 21/37 (вих. № 509/4/1711) з вимогою сплатити 5 329 288,81 грн пені та 5 304 106,50 грн штрафу. Однак, зазначена претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано факт несвоєчасної поставки товару в передбачений державним контрактом та специфікацією до нього строк.

Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (далі - Закон) передбачено, що цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до підпункту 1 пункту 7.2. контракту за порушення строків поставки товару Товариство сплачує Міністерству пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної суми.

Оскільки заявлені Міністерством до стягнення суми пені в розмірі 5 329 288,81 грн та штрафу в розмірі 5 304 106,50 грн, є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням контракту, вказані позовні вимоги є обґрунтованими.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення цієї особи від відповідальності за невиконання її зобов`язань за договором, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.

Разом із цим, за умовами пунктів 7.3.- 7.5. контракту сторони звільняються від відповідальності за невиконання (часткове чи повне) або неналежне виконання зобов`язань за цим контрактом у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), які виникли поза волею сторін і безпосередньо вплинули на виконання даного правочину (аварія, катастрофа, стихійне лихо тощо). Сторона, що не може виконувати зобов`язання за контрактом унаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), повинна не пізніше ніж протягом 5-ти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це в письмовій формі іншу сторону. У разі неповідомлення у визначений строк у письмовій формі про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), сторона позбавляється права посилатися на ці обставини та не звільняється від відповідальності, передбаченої пунктом 7.2. цього контракту, навіть, при наявності відповідного сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України та/або регіональними торгово-промисловими палатами України. Доказом виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.

Частиною 1 статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте у порушення приписів чинного законодавства та умов договору на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є недоведеними.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення заявленого до стягнення розміру штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, відповідач, зокрема, посилався на відсутність прямої вини Товариства в несвоєчасному виконанні спірних зобов`язань; на виконання відповідачем в повному обсязі зобов`язань з поставки обумовленого товару; на відсутність збитків Міністерства внаслідок незначного прострочення Товариством поставки зазначеної продукції.

Аналізуючи наведені доводи заявника в сукупності з особливостями сфери господарської діяльності Товариства, судом враховано, що відповідач зобов`язання за контрактом виконав у повному обсязі, проте з невеликим строком прострочення. При цьому, стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій під час військового стану може призвести до негативних наслідків для господарської діяльності Товариства, яке є постачальником необхідної військової продукції.

Судом прийнято до уваги також відсутність доказів на підтвердження завдання позивачу збитків порушенням відповідачем умов вказаного контракту в частині своєчасної поставки, причини та наслідки невиконання спірного зобов`язання, а також розмір нарахованих штрафних санкцій. Також суд зазначає, що неустойка має на меті в першу чергу стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на боржника й бути джерелом отримання додаткових прибутків.

Подібна за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведення відповідачем належним чином існування виняткових обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення неустойки за порушення зобов`язання, у зв`язку з чим суд вважає за можливе зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій на 70 %.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь Міністерства 1 598 786,64 грн пені та 1 591 231,95 грн штрафу.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням висновку суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 5 329 288,81 грн пені та 5 304 106,50 грн штрафу, відшкодуванню за рахунок Товариства підлягає сплачений Міністерством судовий збір у розмірі 159 500,93 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка" (03057, місто Київ, вулиця Олександра Довженка, будинок 18; ідентифікаційний код 31410901) на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) 1 598 786 (один мільйон п`ятсот дев`яносто вісім тисяч сімсот вісімдесят шість) грн 64 коп. пені, 1 591 231 (один мільйон п`ятсот дев`яносто одну тисячу двісті тридцять одну) грн 95 коп. штрафу та 159 500 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) грн 93 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 13 листопада 2023 року.

Суддя Є.В. Павленко