ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

10 листопада 2023 року Справа № 926/767-б/15

Суддя Господарського суду Чернівецької області Ковальчук Т.І., розглянувши матеріали за позовною заявою засновника банкрута, власника майна ОСОБА_1

до 1) ліквідатора ПФ Інтервал Гусара Івана Олексійовича, м. Київ,

2) представника ПФ Інтервал Лозовського Володимира Миколайовича, м. Чернівці,

про вчинення певних дій,

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства ПІРЕУС БАНК МКБ, м. Київ,

до Приватної фірми Інтервал, м. Чернівці,

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.05.2015 року порушено провадження у справі за заявою Публічного акціонерного товариства ПІРЕУС БАНК МКБ про банкрутство Приватної фірми Інтервал (суддя Дутка В.В.).

Постановою від 31.08.2016 приватну фірму Інтервал визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ПФ Інтервал призначено арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича.

Ухвалою від 19.02.2020 припинено повноваження ліквідатора ПФ Інтервал арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф., новим ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2021 задоволено заяву судді Дутки В.В. про самовідвід у справі № 926/767-б/15, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 і протоколами передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.12.2021 справу № 926/767-б/15 та додаткові матеріали (позовні заяви, заяви, клопотання), що розглядаються в межах даної справи, передано до провадження судді Ковальчук Т.І.

07 листопада 2023 до суду надійшла позовна заява засновника Приватної фірми Інтервал ОСОБА_1 від 05.11.2023 (вх. № 4838 від 07.11.2023) до відповідачів ліквідатора ПФ Інтервал Гусара Івана Олексійовича та представника ПФ Інтервал Лозовського Володимира Миколайовича про вчинення певних дій, ціна позову загальною вартістю майна 39165545,87 грн.. У позовній заяві позивач просить:

1) визнати протиправними дії ліквідатора приватної фірми Інтервал арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора № 143 від 15.04.2013) щодо уповноваження адвоката Лозовського Володимира Миколайовича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 120 від 01.13.2018) від імені приватної фірми Інтервал представляти її інтереси, вчиняти дії, підписувати документи, заявляти вимоги, підписувати скарги, заяви, клопотання, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення тощо;

2) зобов`язати ліквідатора приватної фірми Інтервал арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора № 143 від 15.04.2013) скасувати довіреність приватної фірми Інтервал місцезнаходження: 58003 м. Чернівці, вул. Яремчука 4 в особі ліквідатора Гусара Івана Олексійовича, що діє на підставі ухвали Господарського суду Чернівецької області від 19.02.2020 у справі № 926/767-6/15 від 02.01.2023;

3) припинити за довіреністю від 02.01.2023 представництво адвоката Лозовського Володимира Миколайовича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 120 від 01.13.2018) від імені приватної фірми Інтервал представляти її інтереси, вчиняти дії, підписувати документи, заявляти вимоги, підписувати скарги, заяви, клопотання, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення тощо.

В обгрунтування позовних вимог позивач Пелепчук В.В. у позовній заяві зазначив, зокрема, що:

- ліквідатор ПФ Інтервал Гусар І.О. не мав права видавати довіреність на представництво інтересів ПФ Інтервал адвокату Лозовському В.М., позаяк ліквідатор призначений господарським судом для проведення ліквідаційної процедури. При цьому ліквідатор не має статусу юридичної особи, а підприємство, що ліквідується, в період роботи статусу юридичної особи не втрачає;

- ліквідатор Гусар І.О. з дня свого призначення у незаконний спосіб заволодів майном ПФ Інтервал і користується своїми повноваженнями, довіреністю уповноважив адвоката представляти інтереси від імені ПФ Інтервал і в частині права власності майна, до якого не має жодного стосунку, що призвело до створення конфлікту інтересів між учасниками справи про банкрутство;

- представник за довіреністю вчиняє всі процесуальні дії, що їх не може вчиняти особа, яку він представляє, через те, що в довіреності не застережені обмеження щодо вчинення окремих процесуальних дій;

- представник отримав обсяг повноважень не рівний за довірителя, або менший за нього, причому обмеження встановлює виключно довіритель представник за довіреністю, таким чином контролює не тільки боржника, кредиторів, забезпечених кредиторів, комітет кредиторів, засновника, власника майна ПФ Інтервал, але і їх бездіяльність;

- ліквідатор через представника використовує та захищає просту корупційну банківську махінацію: завищені кредиторські вимоги, продаж майна за найнижчою ціною, вимоги, незадоволені за недостатністю майна вважаються погашеними та субсидіарну відповідальність покласти на засновника;

- відповідачі завідомо протиправно вийшли за межі наданих їм повноважень.

Згідно з протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 07.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 від 05.11.2023 (вх. № 4838 від 07.11.2023) про вчинення певних дій, передано до провадження судді Ковальчук Т.І.

Розглянувши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що підстави для відкриття провадження у справі за вказаною позовною заявою відсутні.

Так, згідно з частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За частиною 1 статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Відповідно до частин 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У частині 1 статті 41 ГПК України визначено склад учасників справи позовного провадження: це сторони та треті особи. Так, сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (частини 1, 3, 4 статті 45 ГПК України).

Дослідивши подану в межах справи про банкрутство ПФ Інтервал позовну заяву ОСОБА_1 від 05.11.2023 про вчинення певних дій на відповідність наведеним процесуальним нормам, суд констатує, що ані за змістом викладених у ній позовних вимог, ані за складом сторін спору ця позовна заява не підлягає розгляду за правилами позовного провадження у справі про банкрутство.

Так, предмет спору не є таким, що передбачений частиною 2 статті 7 КУзПБ, а ПФ Інтервал не є стороною у цьому спорі, при цьому, ані ліквідатор Гусар І.О., ані представник ПФ Інтервал Лозовський М.В. не можуть бути відповідачами за позовною заявою ОСОБА_1 про вчинення певних дій.

За змістом статті 1, частин 1, 2 статті 10, частини 6 статті 61 КУзПБ арбітражний керуючий має спеціальний статус, за яким прирівнюється до службової особи підприємства-боржника, та не набуває статусу відповідача у разі оскарження його дій (бездіяльності) як ліквідатора. Арбітражний керуючий може бути відповідачем за похідним позовом власника (учасника, акціонера) боржника про відшкодування збитків, завданих боржникові арбітражним керуючим (пункт 12 статті 20, стаття 54 ГПК України). Проте позивач звернувся до суду з іншими вимогами, за жодною з яких ні арбітражний керуючий Гусар І.О., ні представник банкрута за виданою ліквідатором довіреністю адвокат Лозовський В.М. не є належними відповідачами (див. правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16).

Більше того, позовна заява ОСОБА_1 не є, власне, юридичним спором, який може бути розглянутий за правилами ГПК України, позаяк між позивачем і відповідачами відсутній спір про право у розумінні формально визнаної суперечності між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних (господарських) правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Згідно з приписами частини третьої статті 22 Закону України Про судоустрій і статус суддів та статей 1, 4, 12, 41 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

З аналізу змісту позовної заяви видно, що позивач ОСОБА_1 оспорює правомочність ліквідатора ПФ Інтервал Гусара І.О. видати довіреність на право представляти інтереси ПФ Інтервал адвокату Лозовському В.М., однак така вимога і похідні від неї (як-от: зобов`язати скасувати довіреність, припинити представництво адвоката) не можуть бути самостійним предметом спору у відокремленому позовному провадженні. Наявність/відсутність у ліквідатора Гусара І.О. повноважень видавати довіреність іншим особам може бути обставиною, яка підлягає встановленню під час вирішення юридичного спору, що підвідомчий господарському суду, або під час розгляду процесуальних заяв/клопотань/скарг у справі про банкрутство, які розглядаються за правилами КУзПБ.

Отже, спір, за вирішенням якого у позовному провадженні звернувся до господарського суду засновник ПФ Інтервал Пелепчук В.В., не є господарським, більше того, не є юридичним спором за своєю суттю, а тому не підлягає розгляду не тільки за правилами господарського, а й іншого судочинства цивільного чи адміністративного.

Право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

Свою позицію щодо застосування Конституції України при здійсненні правосуддя Верховний Суд України свого часу відобразив у постанові Пленуму Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя від 1 листопада 1996 року № 9.

Зокрема, в пункті 8 цієї постанови зазначено, що правосуддя здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Статтею 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

У рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Разом з тим, суд звертає увагу, що нова редакція статті 124 Конституції України, яка набрала чинності 30 вересня 2016 року, містить норму, згідно з якою юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, акцентуючи саме на факті наявності спору.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заяви № 17160/06 та № 35548/06; п. 33).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а згідно з частиною 6 цієї статті ГПК України, відмовляючи у відкритті провадження з вказаної підстави, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Встановивши за матеріалами позовної заяви, що вона не підлягає розгляду господарським судом, суд дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України. При цьому, суд роз`яснює позивачеві, що спір, з яким він звернувся до господарського суду, не підлягає розгляду судом жодної юрисдикції, позаяк не є юридичним спором у розумінні статті 124 Конституції України.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір як особа з інвалідністю ІІ групи, суд не вирішує питання про повернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 60 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 3, 4, 12, 20, п. 1 ч. 1, ч.ч. 3-6 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою засновника банкрута, власника майна ОСОБА_1 до ліквідатора ПФ Інтервал Гусара Івана Олексійовича, представника ПФ Інтервал Лозовського Володимира Миколайовича, про вчинення певних дій (вх. № 4838 від 07.11.2023).

Порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції у письмовій формі.

Суддя Т.І. Ковальчук