ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2023 р. Справа№ 910/18250/16 (910/12939/22)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 08.11.2023,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.06.2023

у справі №910/18250/16 (910/12939/22)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери"

до Приватного акціонерного товариства "Індбуд" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Корольова В.В. (відповідач-1)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" (відповідач-2)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" (відповідач-3)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Візард"

про визнання правочину недійсним

в межах справи № 910/18250/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоздоббуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

до Приватного акціонерного товариства "Індбуд"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.06.2023, крім іншого, заяву відповідача 1 про закриття провадження у справі задоволено; закрито провадження у справі № 910/18250/16 (910/12939/22) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" до Приватного акціонерного товариства "Індбуд" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Корольова В.В., Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" про визнання правочину недійсним до розгляду в межах справи № 910/18250/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Індбуд"; клопотання позивача про розподіл судових витрат задоволено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Індбуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; ухвалу Господарського суду Київської області від 05.06.2023 про закриття провадження у справі №910/18250/16 (910/12939/22) та розподіл судових витрат скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; судові витрати покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери".

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Пантелієнко В.О. та Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/18250/16 (910/12939/22) залишено без руху. Зазначено, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали скаржник має право усунути недоліки апеляційної скарги, а саме, подати до Північного апеляційного господарського суду докази направлення учасникам у справі №910/18250/16 (910/12939/22) копії апеляційної скарги і доданих до неї документів, листом з описом вкладення.

29.09.2023 до Північного апеляційного господарського суду скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів Товариству з обмеженою відповідальністю "ВБК Візард"- 3-й особі у справі №910/18250/16 (910/12939/22).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/18250/16 (910/12939/22) задоволено. Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/18250/16 (910/12939/22). Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ІНДБУД" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/18250/16 (910/12939/22). Розгляд апеляційної скарги призначено на 08.11.2023 о 12 год. 30 хв. Запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 20.10.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 30.10.2023.

20.10.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін. Як вказує скаржник, підставою закриття провадження у даній справі було те, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.07.2022 у справі № 910/11424/15, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023, відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" про заміну сторони правонаступником з підстави встановлення судом факту нікчемності правочину який, зокрема, був предметом спору у даній справі № 910/18250/16 (910/12939/22). Позивач вказує, що на момент подання позову у даній справі предмет спору існував, однак, вже в процесі судового розгляду справи підстава позову відпала, тому, спір виник внаслідок неправильних дій саме відповідачів. На думку позивача, дії позивача були обґрунтовані, правильність його позиції підтвердилась тим, що оспорюваний правочин був визнаний судом нікчемним у справі № 910/11424/15, в якій позивач не був учасником. Таким чином, за доводами позивача, положення ч. 5 ст. 130 ГПК України, на яку скаржник посилається у скарзі, не може бути застосована до правовідносин у даній справі.

У судове засідання 08.11.2023 з`явились представники скаржника, позивача та відповідача - 2. Решта учасників справи у судове засіданні не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні ставилось на обговорення питання щодо можливості здійснення розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились в судове засідання, щодо чого представники учасників справи не заперечували.

Колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

В даному випадку апеляційна скарга може бути розглянута у судовому засіданні без участі представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, їх неявка не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги у даному судовому засіданні.

Представники скаржника просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача - 2 просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали про стягнення з відповідачів судових витрат, в частині оскарження ухвали про закриття провадження у справі - поклався на розсуд суду.

Представник позивача щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції просив - залишити без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою помилково закрив провадження у даній справі, зазначивши, що відсутній предмет спору та в порушення вимог ч. 5 ст. 130 ГПК України поклав судові витрати на відповідачів, що суперечить вимогам процесуального закону. Апелянт вказує, що преюдиціальне значення мають встановлені фактичні обставини, а не правова оцінка таких обставин.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають до задоволення, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/18250/16 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоздоббуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Індбуд".

24.11.2022 до Господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Індбуд" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Корольова В.В., Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування даного позову зазначено, що договір про відступлення права вимоги від 31.03.2016 № 31/03/2016, який укладено між Приватним акціонерним товариством "Індбуд", Товариством з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" укладено за 7 місяців до порушення провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерого товариства "Індбуд", який спрямований на безоплатне відчуження банкрутом власного майна з метою уникнення розрахунку з іншими кредиторами.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи № 910/18250/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Індбуд та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.01.2023 задоволено заяву відповідача 1 про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "ВБК Візард" та відкладено підготовче засідання.

05.04.2023 до Господарського суду м. Києва надійшла заява відповідача 1 про закриття провадження у справі.

В обґрунтування вказаної заяви вказано про відсутність предмету спору у даній справі, оскільки предмет даного спору - договір про відступлення права вимоги від 31.03.2016 № 31/03/2016 визнано нікчемним у іншій судовій справі № 910/11424/15, а, відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення, та, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

22.05.2023 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про розподіл судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.06.2023, крім іншого, заяву відповідача 1 про закриття провадження у справі задоволено; закрито провадження у справі № 910/18250/16 (910/12939/22) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" до Приватного акціонерного товариства "Індбуд" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Корольова В.В., Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" про визнання правочину недійсним до розгляду в межах справи № 910/18250/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Індбуд"; клопотання позивача про розподіл судових витрат задоволено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Індбуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог у даній справі є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 31.03.2016 № 31/03/2016, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Індбуд", Товариством з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг".

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

13.06.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" звернулось до Господарського суду м. Києва з заявою в межах справи № 910/11424/15 про заміну стягувача - Приватного акціонерного товариства "Індбуд" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг", яка мотивована тим, що додатковою угодою від 29.03.2016 № 3 до договору генерального підряду від 26.04.2013 № 26 сторонами було припинено зобов`язання ТОВ «Амадеус Ко» перед ПрАТ «Індбуд» по сплаті пені у розмірі 281 963,74 грн, інфляційних у розмірі 1 175 996,56 грн та 3% річних у розмірі 83 154,08 грн, а відповідно до договору відступлення прав вимоги від 31.03.2016 № 31/03/2016 права вимоги по сплаті основної суми боргу у розмірі 2 651 267,64 грн перейшли від ПрАТ «Індбуд» до ТОВ «Стройкомплекс Інжинірінг».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.07.2022 у справі № 910/11424/15, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" про заміну сторони правонаступником.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі послався на наступні висновки Північного апеляційного господарського суду, які викладено в постанові від 29.03.2023 у справі № 910/11424/15:

«Оцінюючи зібрані в матеріалах справи докази, суд, застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, та приходить до висновку, що в даному випадку не мало місце прощення боргу в частині та відступлення в іншій частині в 2016 році, оскільки сукупність дій ТОВ "Амадеус Ко" та встановлених обставин справи протягом періоду з моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі до розгляду даної заяви судом, дає підстави для висновку по відсутність існування договору про відступлення права вимоги від 31.03.2016 №31/03/2016 (в редакції, яка надана до суду) та додаткової угоди від 29.03.2016 № 3 до Договору генерального підряду від 26.04.2013 №26 до 27.09.2021 (розгляд Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу про відмову про заміну стягувача на ПрАТ "Індбуд"), а їх виготовлення з датуванням березнем 2016 відбулося у період з 27.09.2021 по червень 2022.

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 було встановлено, що: "на даний час рішення суду від 06.07.2015 у справі № 910/11424/15 залишається невиконаним, а оригінал наказу втрачено". Відтак, судовим актом встановлено факт невиконання судового рішення станом на 02.08.2018, чим нівелюється існування доданих заявником правочинів на той момент.».

Суд першої інстанції послався на положення ст. 75 ГПК України, зазначивши, що судами були встановлені обставини нікчемності оспорюваного правочину та дійшов висновку щодо закриття провадження у справі № 910/18250/16 (910/12939/22) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім того, суд першої інстанції на підставі ч. 4 ст. 231 ГПК України задовольнив клопотання позивача про розподіл судових витрат та стягнув з відповідачів по 20000,00 грн з кожного на користь позивача.

Колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Аналізуючи положення частини сьомої статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (пункті 7.10 постанови від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 Великої Палати Верховного Суду).

Виходячи з викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції допустив порушення приписів 75 ГПК України.

Колегією суддів враховано правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі № 910/11424/15, якою касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.08.2022) у справі №910/11424/15 залишено без змін.

Водночас, Верховний Суд у даній справі дійшов висновків про помилкове посилання господарських судів попередніх інстанцій на нікчемність правочинів, які по суті зводяться до факту їх недійсності, з огляду на наступне: «У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків (висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №473/1878/19, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №661/2313/18, від 17.11.2021 у справі №200/4037/19, від 15.12.2021 у справі №757/51379/17).

Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається.

Предметом розгляду в суді першої інстанції була заміна кредитора в зобов`язанні на підставі договору відступлення права вимоги та додаткової угоди до договору генерального підряду, якою прощено штрафні санкції відповідачу у справі №910/11424/15. При цьому додаткова угода №3 до договору генерального підряду №26 від 26.04.2013 укладена 29.03.2016, договір про відступлення прав вимоги №31/03/2016 укладений 31.03.2016, а провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Індбуд" №910/18250/16 порушено 31.10.2016.

Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Водночас, крім наведених в ст. 215 ЦК України загальних вимог щодо недійсності правочину, спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань особою, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") або можуть бути визнані недійсними (ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, ч. 4 ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження").

У юридичній науці такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів).

У ЦК України відсутнє окреме визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог "дружнього" кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), з одночасним посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

Отже, враховуючи вищевикладене, наявність ознак фраудаторності правочину свідчить про його недійсність, тобто про оспорюваність таких правочинів, а не про нікчемність, як помилково зазначили суди попередніх інстанцій.

Верховний Суд враховує, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.01.2020 у справі №916/2286/16 зробила висновок: "…вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74-79, 86 ГПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України".

У постанові від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Тобто, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (ст. 204 ЦК України).

Матеріали справи не містять відомостей про наявність судових рішень про визнання недійсними додаткової угоди №3 від 29.03.2016 до договору генерального підряду №26 від 26.04.2013 та договору про відступлення прав вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016.

Враховуючи викладене, висновки господарських судів про нікчемність правочинів є помилковими, оскільки такі висновки зроблені по суті, виходячи з факту їх недійсності, тоді як розгляд заяви про заміну сторони правонаступником не передбачає право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам».

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, відповідно, питання розподілу судових витрат також вирішено передчасно, у зв`язку з чим доводи скаржника знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала господарського суду міста Києва від 05.06.2023 скасуванню, а справа направляється до господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 280, 282, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжиніринг" задовольнити.

Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/18250/16 (910/12939/22).

Справу № 910/18250/16 (910/12939/22) направити для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 13.11.2023

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков