ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року м.Дніпро Справа № 904/4921/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 (суддя Бєлік В.Г.)

у справі № 904/4921/22

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м. Київ

про стягнення неустойки 1 817 730,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути (з урахуванням зменшення позовних вимог) з Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" пеню у розмірі 350,43 грн. та неустойку у розмірі 1 817 182,59 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 у справі № 904/4921/22 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях неустойку в розмірі 1 190 166,92 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 17 852,50 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 у справі № 904/4921/22 в частині відмови в стягненні 627 015,67 грн неустойки та 350,43 грн пені.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.07.2023 у справі № 904/4921/22 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 у справі № 904/4921/22 залишено без руху. Скаржнику надано строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі 14 115,74 грн.

Відповідачем подано заперечення проти клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору, в яких останній зазначає, що позивачем не наведено конкретної, визначеної законом підстави для відстрочення сплати судового збору та не надано доказів на підтвердження дійсної наявності такої підстави.

Апелянтом усунено недоліки апеляційної скарги та надано докази сплати судового збору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 у справі № 904/4921/22.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає, що Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі №910/12949/16 зазначав про неможливість одночасного стягнення плати за оренду та неустойки за один і той же період, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Умовами Договору оренди передбачено сплату орендної плати 50% орендодавцю та 50% балансоутримувачу. Орендодавець та балансоутримувач є державними органами України. Однак у наданих позивачем розрахунках відображено лише частину платежів, здійснених банком, а саме 50%, які згідно договору було перераховано орендодавцеві, проте залишено поза увагою ту частину платежів, які здійснювалися банком на рахунок балансоутримувача, у тому числі після спливу терміну дії договору оренди. Щодо пені, банк зазначає, що апелянтом не наведено обґрунтувань, доводів та доказів на підставу своїх вимог, зокрема щодо незгоди з судовим рішенням в частині відмови у стягненні пені.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2023 розгляд справи призначено на 12.10.2023.

Представники сторін з`явились в судове засідання, надали пояснення по справі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - орендодавець) та Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк", після зміни найменування Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", (далі - орендар) 10.11.2010 було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-4232а-ОД від 06.10.2010 (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - нежитлове вбудоване приміщення, реєстровий номер 23928791.6.АААДЕГО27 (далі - майно), площею 183,06 кв.м, розміщене за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Теплична, 2, на першому поверсі адмін. будівлі, що перебуває на балансі Управління Державного казначейства у Дніпропетровському районі (далі - балансоутримувач, правонаступником якого є Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 12.05.2010 і становить за незалежною оцінкою 1 022 992,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення відділення банку - фінансової установи. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору, орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання - передачі майна.

Згідно з п. 3.1 Договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - вересень 2010 року 26 313,85 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - листопад 2010 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за жовтень, листопад 2010 року.

Відповідно до п. 3.3 Договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

- 50 % до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділеннями казначейства - у розмірі 13 156,93 грн.;

- 50% балансоутримувачу у розмірі 13 156,92 грн.

Орендна плата перераховується щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до пункту 10.1 Договору оренди нерухомого майна договір укладено строком на 52 дні, що діє з 10.11.2010 до 31.12.2010 включно.

В подальшому сторонами неодноразово продовжувався строк дії договору та було укладено Додаткову угоду від 16.02.2011 про внесення змін до Договору оренди від 10.11.2010 №12/02-4232а-ОД згідно якої договір пролонговано з 01.01.2011 по 30.12.2013; Додаткову угоду від 04.04.2014 згідно якої договір пролонговано до 28.12.2016; додаткову угоду від 16.01.2017 якою договір пролонговано до 28.11.2019 та додаткову угоду від 26.02.2020 якою договір пролонговано до 28.11.2020.

30.04.2015 відповідачем повернуто балансоутримувачу частину приміщення загальною площею 28,1 кв.м., про що підписано додаткову угоду від 13.05.2015.

05.10.2020 відповідач звернувся да Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях з листом від 17.09.2020 №Е.18.0.0.0/4-200917/306 щодо продовження договірних відносин на новий термін, а саме на 2 роки 11 місяців.

Листом від 27.10.2020 №19-02-06201 позивач повідомив Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, як балансоутримувача спірного майна, що 27.12.2019 набрав чинності Закон України від 03.10.2019 №157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна" та Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна. Окрім того позивач просив балансоутримувача надати з урахуванням граничного строку прийняття відповідного рішення, інформацію про наявність погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, або з урахуванням законодавства, статуту або положення погодження балансоутримувача; інформацію щодо наявності або відсутності заборгованості зі сплати орендної плати чи страхових платежів за договором, що продовжується, станом на дату подання довідки; фактів суттєвого (більше ніж 3 місяці) прострочення сплати орендної плати чи інших обов`язкових за договором платежів; виконання умов, щодо укладення договорів про відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг тощо.

18.01.2021 в електронній торговій системі відбувся аукціон з продовження терміну дії договору та наказом Регіонального відділення від 25.01.2021 №12/7147-7939-0Д затверджено Протокол про результати електронного аукціону № UA-РS-2020-12-24-000047-3 від 18.01.2021 про продовження терміну дії договору оренди від 10.11.2010 №12/02-4232а-ОД, на об`єкт державної власності - нежитлове приміщення площею 132,3 кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Теплична, 2, та перебуває на балансі: Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, переможець аукціону - АТ КБ "Приватбанк".

Як зазначає позивач, 01.02.2021 на електронну адресу представника орендаря було направлено примірник договору оренди, інформація про реквізити, розмір, термін оплати авансового внеску та забезпечувального депозиту, вказано кінцевий строк надання зазначених документів до Регіонального відділення.

Згідно Акту про несплату авансового внеску та не підписання договору від 16.02.2021 комісією позивача було зафіксовано, що станом на 16.02.2021 у встановлений Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 термін не було підписано переможцем аукціону договору оренди та не підтверджено сплату авансового платежу.

17.02.2021 в електронній системі "Прозоро Сейл" було сформовано протокол електронного аукціону №UA-РS-2020-12-24-000047-3, де зазначено, що аукціон не відбувся.

Позивач листом від 18.02.2021 №11-07-01118 повідомив відповідача про те, що ним не сплачено авансовий платіж, не надано до Регіонального відділення підписаного договору оренди, у зв`язку з зазначеним термін дії договору припинено з 18.02.2021, окрім того просив повернути майно балансоутримувачу за актом приймання-передачі та надати відповідні примірники акту орендодавцю.

Листом від 21.04.2021 №11-006-02510 Регіональне відділення повідомило орендаря про необхідність терміново, відповідно до умов договору оренди від 10.11.2010 № 12/02-4232а-ОД, керуючись наказом Фонду державного майна України від 22.12.2020 № 2049 "Про затвердження Інструкції щодо здійснення заходів, пов`язаних з припиненням договорів оренди та поверненням з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності", повернути орендоване майно в належному стані балансоутримувачу, та надати відповідні примірники акту та анкети орендодавцю.

В подальшому, у зв`язку з неповерненням орендованого майна за актом приймання-передачі Регіональне відділення звернулося з позовною заявою до господарського суду Дніпропетровської області про виселення АТ КБ "Приватбанк" з орендованого приміщення.

Рішенням від 17.01.2022 господарського суду Дніпропетровської області, залишеного без змін постановою від 31.08.2022 Центрального апеляційного господарського суду у справі №904/7840/21 виселено АТ КБ "Приватбанк" з нежитлового приміщення загальною площею 132,3 кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Теплична,2 та знаходиться на балансі Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі.

Судовими рішеннями було встановлено, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4232а від 10.11.2010 є таким, що припинився 28.11.2020 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Вказані судові рішення не скасовані та набрали законної сили.

В матеріал справи надано Акт державного виконавця від 10.11.2022 ВП №69975379 та Постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.11.2022, якими було встановлено, що вимоги виконавчого документа (наказ №904/7840/21 від 13.09.2022) боржником виконано в повному обсязі, добровільно та звільнено нежитлове приміщення загальною площею 132,3 кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Теплична,2.

У зв`язку з несвоєчасним поверненням державного майна за актом приймання-передачі позивачем було нараховано неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю, яка з урахуванням суми переплати складає 1 817 182,59 грн.

Рішенням суду позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з відповідача суму неустойки у розмірі 1 190 166,92 грн. В обґрунтування вказаного рішення господарський суд зазначив, що позивачем правомірно було нараховано суму неустойки, з урахуванням положень Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786. Проте суд погодився з доводами відповідача щодо неврахування позивачем сплачених орендарем коштів балансоутримувачу за весь час користування нерухомим майном після закінчення договору оренди. Матеріалами справи підтверджено та не спростовано позивачем внесення орендної плати на рахунок балансоутримувача УДК в Дніпропетровському районі Державної казначейської служби України за спірний період у розмірі 605 727,80 грн. З урахуванням викладеного суд задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 190 166,92 грн. В частині стягнення 605 727,80 грн. відмовив.

Щодо викладених обставин колегія зазначає наступне.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.

Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 293 Господарського кодексу України (далі ГК України), передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди може бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів частин 1, 4 статті 294 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до частини першої статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За змістом частини 1 статті 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

Правовідносини, що виникають у зв`язку з орендою державного та комунального майна, у тому числі, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 об`єктами оренди за цим законом є, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

У частині 2 статті 18 вказаного Закону передбачено, що без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною 1 статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною 2 статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами 11 та 12 частини 2 статті 15 цього Закону, укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 18 Закону рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною 2 цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною 4 цієї статті, за умови їх прийняття орендодавцем, становить 30 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною 4 цієї статті, за умови їх прийняття або погодження представницьким органом самоврядування чи визначеними ним органами, становить 60 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря.

Згідно з частиною дев`ятою статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець (або представницький орган місцевого самоврядування чи визначені ним органи) згідно з Порядком передачі майна в оренду приймає одне з таких рішень: про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем; про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020 затверджено "Порядок передачі в оренду державного та комунального майна".

Вказаним Порядком, зокрема, передбачено процедуру продовження договорів оренди за результатами проведення аукціону.

Пунктом 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (далі - Порядок № 483) орендар, що має намір продовжити договір оренди, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву в визначений законом строк, та повідомляє про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

Заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі. При цьому, якщо чинний орендар має заборгованість із сплати орендної плати, він не може звертатися із заявою про продовження договору оренду до моменту погашення ним такої заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач 05.10.2020 звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях з листом щодо продовження договору оренди на 2 роки 11 місяців.

18.01.2021 в електронній торговій системі відбувся аукціон з продовження терміну дії договору та наказом Регіонального відділення від 25.01.2021 №12/7147-7939-0Д затверджено Протокол про результати електронного аукціону № UA-РS-2020-12-24-000047-3 від 18.01.2021 про продовження терміну дії договору оренди від 10.11.2010 №12/02-4232а-ОД.

Згідно Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, термін здійснення відповідних платежів (сплати авансового внеску та забезпечувального депозиту) та підписання договору оренди складає 20 робочих днів з дня проведення аукціону та визначення його переможця.

01 лютого 2021 на електронну адресу представника орендаря було направлено примірник договору оренди, інформація про реквізити, розмір, термін оплати авансового внеску та забезпечувального депозиту, вказано кінцевий строк надання зазначених документів до Регіонального відділення.

Проте відповідачем не було підписано договір оренди не сплачено авансового внеску та забезпечувального депозиту.

У зв`язку з невиконання відповідачем вказаних вище вимог Порядку передачі в оренду державного та комунального майна позивачем було сформовано протокол електронного аукціону №UA-РS-2020-12-24-000047-3 від 17.02.2021р. в електронній системі "Прозоро Сейл", в якому зазначено, що аукціон не відбувся.

Судовими рішеннями у справі №904/7840/21, у тому числі, було встановлено що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4232а від 10.11.2010 припинився в зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено 28.11.2020.

Згідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4232а від 10.11.2010 припинився в зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено 28.11.2020.

Згідно п.10.10 Договору в редакції Договору про внесення змін та доповнень до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 10.11.2010 №12/02-4232а-ОД від 26.02.2020 якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19 квітня 2021 року у справі №910/11131/19 зазначав, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення Договору (до спливу строку дії Договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов, у зв`язку з чим орендна плата за користування майном за умовами договору, що припинився, не нараховується.

У разі продовження користування орендарем орендованим приміщенням, у орендодавця виникає право нарахування за користування приміщенням неустойки у розмірі подвійної орендної плати.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2022, залишеного без змін постановою від 31.08.2022 Центрального апеляційного господарського суду у справі №904/7840/21 виселено АТ КБ "Приватбанк" з нежитлового приміщення загальною площею 132,3 кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Теплична, 2 та знаходиться на балансі Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі. На виконання вказаного рішення було видано наказ від 13.09.2022.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.11.2022 та Акту державного виконавця від 10.11.2022 вимоги виконавчого документу боржником виконано добровільно у повному обсязі та звільнено нежитлове приміщення. Також в матеріали справи надано Акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначено майна, що належить до державної власності від 31.10.2022, підписаний балансоутримувачем та орендарем, згідно якого орендар передав, а балансоутримувач прийняв із строкового платного користування нерухоме майно.

Як вбачається з пояснень та розрахунків позивача останнім нараховано суму неустойки за період з 29.11.2020 по 31.10.2022 у розмірі 1 817 182,59 грн.

Господарським судом визнано правомірним нарахування суми неустойки, проте позовні вимоги задоволено частково у розмірі 1 190 166,92 грн., оскільки позивачем не було враховано внесення відповідачем орендної плати на рахунок балансоутримувача УДК в Дніпропетровському районі Державної казначейської служби України за спірний період у розмірі 605 727,80 грн.

Колегія звертає увагу, що згідно ч. 1. ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Отже саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право визначати юридичну долю свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Пунктом 10.10 Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 10.11.2010 №12/02-4232а-ОД в редакції Договору про внесення змін та доповнень до договору від 26.02.2020 сторони погодили, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Отже в силу наведених положень цивільного кодексу та умов договору право стягнення неустойки у разі несвоєчасного повернення майна належить саме орендодавцю (наймодавцю). Будь-які інші особи, у тому числі на користь яких розподіляється частина плати, правом на отримання такої неустойки не наділені.

Разом з тим господарським судом не було враховано зазначеного.

Колегія суддів звертає увагу, що договір оренди не був продовжений внаслідок дій саме орендаря. Несплата авансового внеску та забезпечувального депозиту стала підставою для формування позивачем протоколу електронного аукціону №UA-РS-2020-12-24-000047-3 від 17.02.2021 в електронній системі "Прозоро Сейл", в якому зазначено, що аукціон не відбувся.

Щодо заперечень відповідача проти висновків, викладених в судових рішеннях у справі №904/7840/21, зокрема щодо припинення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-4232а від 10.11.2010 в зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено 28.11.2020 колегія зазначає, що останній був учасником вказаної справи, тому у разі незгоди з прийнятими рішеннями не був позбавлений права оскаржити їх в касаційному порядку.

Щодо відмови господарського суду у стягненні пені у розмірі 350,43 грн., колегія погоджується з висновком господарського суду, про неправомірність включення в розрахунок суми пені інфляційних нарахувань, що є підставою для відмови в задоволенні вказаної вимоги.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. ст. 73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів зауважує, що принцип справедливості судового розгляду (ст. 6 Конвенції) в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких умов, доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, що є підставою для зміни рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 у справі № 904/4921/22, шляхом викладення його резолютивної частини в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д; ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6; ) неустойку в розмірі 1 817 182,59 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 27 257,74 грн.

В решті позову відмовити.»

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 у справі № 904/4921/22 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2023 у справі № 904/4921/22 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д; ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6; ) неустойку в розмірі 1 817 182,59 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 27 257,74 грн.

В решті позову відмовити.»

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д; ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 14 107,86 грн.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 14.11.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко