ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2023 р. Справа№ 910/8086/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2022

у справі № 910/8086/22 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 7 647,23 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Маркс.Капітал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про стягнення 7 647,23 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до відповідача перейшло зобов`язання за договором страхування, укладеним позивачем з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" (далі - СК "Україна"), яке було ліквідоване із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань перед кредиторами. На вимогу позивача МТСБУ частково здійснило виплату відшкодування, однак невиплаченою лишилася сума пені, яка нарахована у зв`язку з простроченням страховиком виконання зобов`язання за договором страхування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 позов задоволено. Стягнуто з МТСБУ на користь ТОВ "Маркс.Капітал" 7 647,23 грн пені, 2 481,00 грн судового збору за подання позову та 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що на підставі положень пункту 20.3 статті 20 та статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) має місце перехід обов`язків до МТСБУ за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліквідованого страховика. При цьому МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, який допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені Законом пені.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, МТСБУ звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник зазначав, що:

- судом першої інстанції не було належним чином досліджено строк, коли позивач звернуся з позовом до суду та на який строк було продовжено позовну давність;

- неправомірно покладено додатковий обов`язок на відповідача щодо виплати пені, який не порушував грошового зобов`язання перед позивачем. На переконання апелянта, пеня - це відповідальність страховика-банкрута за порушення грошового зобов`язання і така відповідальність не входить до зобов`язань МТСБУ відповідно до приписів Закону № 1961-IV;

- позивачу за договором цесії не переходило права вимоги щодо пені до відповідача, а отже звернення з даним позовом є безпідставним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2023, у складі колегії суддів: Гончаров С.А. (головуючий), Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та роз`яснено сторонам, що розгляд справи буде відбуватися без повідомлення учасників спору.

09.02.2023 до суду надійшов відзив позивача із запереченнями на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2023 зупинено апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/16820/21.

07.09.2023 до суду надійшла заява відповідача про поновлення провадження у справі. Заявник також просив здійснити розподіл судових витрат та стягнути з позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 500,00 грн.

16.08.2023 до суду надійшли заперечення позивача щодо суми понесених відповідачем витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 поновлено апеляційне провадження у даній справі та призначено її до розгляду в письмовому провадженні.

Cуддя ОСОБА_1 перебував у відряджені з 14.10.2023 по 24.10.2023, а з 25.10.2023 по 10.11.2023 у відпустці.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 09.05.2015 по вул. Каунаська в м. Києві відбулася ДТП за участю транспортних засобів (далі - ТЗ) Сузукі, державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та Хюндай д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 та Шевролет НОМЕР_4 .

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 29.05.2015 у справі № 755/10354/15-п ОСОБА_2 , який керував ТЗ Сузукі, д.н.з. НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль ЗАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до звіту № 63/15 від 07.09.2015 з оцінки матеріального збитку та утилізаційної вартості матеріальний збиток завданий власнику автомобіля ЗАЗ з урахуванням утилізаційної вартості (4 678,12 грн.) становить 35 267,05 грн.

Наявними у матеріалах справи копіями договорів, а саме: про відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування від 11.09.2015, який укладено між ОСОБА_4 та ФОП Шияном Д.С. та про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-09/2015 від 30.09.2015, який укладено між ФОП Шияном Д.С. та ТОВ "Маркс.Капітал" підтверджується набуття позивачем прав вимоги до винної у ДТП особи - ОСОБА_2 , відповідальність якої застрахована СК "Україна" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/5601880 від 07.04.2015, у т.ч. щодо виплати відшкодування за завдану шкоду у розмірі 30 588,93 грн.

02.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство СК "Україна" під час розгляду якої позивачем подано заяву про грошові вимоги до СК "Україна", в тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі полісу, з урахуванням уточнень до якої, загальна сума вимог становить 49 243,65 грн, з яких: 30 588,93 грн страхового відшкодування, 2 046,53 грн 3 % річних, 8 960,96 грн інфляційних втрат, 7 647,23 грн пені.

Вказані грошові вимоги визнані та внесені до реєстру кредиторів згідно ухвали господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 постановлено ліквідувати СК "Україна", у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

29.11.2019 відповідач сплатив на користь позивача 30 558,93 грн страхового відшкодування.

За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача 7 647,23 грн пені за період з 09.12.2015 (початок періоду прострочення виконання зобов`язань СК "Україна") по 02.03.2018 (відкриття провадження у справі про банкрутство стосовно СК "Україна").

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги вказавши, що заявлена до стягнення пеня відповідає умовам договору та вимогам Закону № 1961-IV.

Проте з таким висновком погодити не можна, з огляду на наступне.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Статтею 1166 ЦК України визначено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє ТЗ, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 4 Закону № 1961-IV передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, МТСБУ, потерпілі.

Водночас, МТСБУ є спеціальним суб`єктом у сфері страхування.

Як визначає стаття 39 Закону № 1961-IV, Бюро є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності.

МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.

Згідно з підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону № 1961-IV одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (підпункт 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-IV).

Порядок виконання зобов`язань страховика, що ліквідується, визначає стаття 20 Закону № 1961-IV. Так, відповідно до пункту 20.1 цієї статті у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору.

У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія (пункт 20.2 статті 20 Закону № 1961-IV).

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом (пункт 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV).

У випадку ліквідації страховика із встановленням його правонаступника права та обов`язки такого страховика переходять до його правонаступника у тому обсязі і на умовах, що були встановлені договором страхування, який зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Натомість пункти 20.2 та 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV визначають випадки, за яких права та обов`язки страховика за укладеними ним договорами не переходять до правонаступників, а саме - ліквідації страховика за його власним рішенням та за рішенням визначених законом органів, що відбувається в порядку та за встановленою законом процедурою, за якою ліквідаційна комісія такого страховика виконує його обов`язки за договорами страхування шляхом акцептування та задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації.

Відповідно до статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Ліквідація юридичної особи - страховика у зв`язку з визнанням його банкрутом здійснюється відповідно до положень КУзПБ або Закону про банкрутство, який був чинний на час порушення справи про банкрутство СК "Україна" із особливостями, визначеними цим законом для банкрутства страховиків.

Так, частиною 7 статті 87 Закону про банкрутство було визначено, що страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Отже, однією з підстав прийняття МТСБУ на себе зобов`язань страховика, що ліквідується, є встановлення в процедурі ліквідації недостатності майна цього страховика для виконання таких зобов`язань за договорами страхування.

Разом із цим згідно з положеннями пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а"-"д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ.

Інший порядок та перелік випадків передбачені для здійснення МТСБУ виплат за рахунок фонду страхових гарантій.

При цьому пунктом 41.3 статті 41 цього Закону передбачено, що МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовує частину шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Пунктом 22.2 Закону № 1961-IV передбачено, що відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Так, МТСБУ відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону № 1961-IV, одним з яких є встановлення недостатності майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування відповідальності, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих.

Цей випадок не є тотожним правонаступництву, що є підставою заміни сторони у зобов`язанні та внаслідок якого до правонаступника переходять права та обов`язки правопопередника у зобов`язанні у тому обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено у договорі або законі (стаття 512 ЦК України). Така процедура для страховика визначена пунктом 20.1 статті 20 Закону № 1961-IV.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17).

Основна функція МТСБУ у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування.

Отже, шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону № 1961-IV, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ.

МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Наведене дає підстави для висновку про те, що МТСБУ не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні статті 512 ЦК України, а натомість гарантує отримання потерпілою особою належного їй відшкодування попри ліквідацію зобов`язаного у цих правовідносинах страховика і встановлену недостатність його майна для виконання цих його зобов`язань.

При цьому після такої сплати за наявності обставин, передбачених пунктом 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, у МТСБУ може виникнути право регресної вимоги до осіб, визначених зазначеним положенням.

Отже, МТСБУ вступає у правовідносини щодо відшкодування шкоди замість страховика, якого визнано банкрутом і ліквідовано із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань за укладеними ним договорами страхування, лише із встановленням цих обставин та звернення до Бюро потерпілої особи за таким відшкодуванням. Тобто Бюро у межах цих правовідносин гарантує отримання лише відшкодування шкоди потерпілою від ДТП особою.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Виходячи зі змісту наведеної норми, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини МТСБУ пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі Бюро має обов`язок сплатити її.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21.

Водночас підставою нарахування пені є невиконання ліквідованим страховиком зобов`язання з виплати страхового відшкодування у встановлений строк до моменту порушення провадження у справі про банкрутство.

За наведених мотивів відсутні підстави для покладення на МТСБУ обов`язку із відшкодування пені, нарахованої у зв`язку із невиконанням зобов`язання за договором страхування ліквідованим страховиком, а висновки суду першої інстанції не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні положень Закону № 1961-IV.

Щодо доводів відповідача про застосування позовної давності (відзив № 30/091-АП від 30.09.2022), то перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Оскільки судом встановлено самостійні підстави для відмови у задоволенні позову, клопотання відповідача щодо застосування наслідків пропуску позовної давності залишається без задоволення.

Стосовно понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

У заяві про поновлення провадження у справі відповідач просив стягнути з позивача 1 500,00 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах 1, 2 статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що планує понести судові витрати у розмірі 2 000,00 грн (на вивчення та аналіз позовної заяви, підготовки правової позиції по справі, подання відзиву на позов, участі адвоката судовому процесі, у разі необхідності подання апеляційної скарги та касаційної скарги).

МТСБУ на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи на суму 1 500,00 грн додало до заяви про поновлення провадження такі документи: копію договору № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 укладеного з Адвокатським об`єднанням "ІНС.ЛОУ ГРУП" про надання послуг в сфері права; копію додаткових угод від 21.12.2021 та № 793 від 31.08.2022 до вказаного договору.

Зі змісту копії додаткової угоди № 793 до договору вбачається, що замовник передав, а виконавець прийняв завдання на ведення від імені замовника, в тому рахунку, справи № 925/21 (внутрішній обліковий номер) за позовом ТОВ "Маркс.Капітал" до МТСБУ із сумою позову 7 647,23 грн, що є ціною позову у даній справі, та вартістю відповідних послуг у розмірі 1 500,00 грн.

Правову допомогу відповідачу у даній справі надавав адвокат Проц А.В. (свідоцтво КС № 9406/10; посвідчення адвоката від 18.09.2020), який діяв на підставі довіреності МТСБУ, виданої на виконання договору № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021, яким до матеріалів справи надано: відзив на позовну заяву; апеляційну скаргу; клопотання і заяви.

Заперечуючи покладення на позивача понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, позивач вказував, що заявником не було наведено детального опису виконаної адвокатом роботи; не вказано витрачений ним час на надання професійної правничої допомоги та неконкретизована яка саме допомога надавалась, а також не було надано доказів оплати допомоги.

Наведені заперечення апеляційним судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та підтримані Верховним Судом в постанові від 21.08.2023 у справі № 910/433/22.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем вказаних витрат, однак відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

За встановлених обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), які фактично надані та підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідача у розмірі 1 500,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Враховуючи встановлені обставини, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і прийшов до хибних висновків щодо задоволення позову, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене апелянтом рішення господарського суду у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, у зв`язку з відмовою у позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 у справі № 910/8086/22 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 у справі № 910/8086/22 скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" у задоволенні позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36023, м. Полтава, вул. Колективна, 10, ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ) 3 721 грн (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи № 910/8086/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала