ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. Справа№ 910/50/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Станіка С.Р.

Яковлєва М.Л.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінській О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 12.09.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 (повний текст складено 02.06.2023)

у справі № 910/50/23 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг"

до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс"

про стягнення 803 792,50 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" (далі - відповідач) про стягнення 1 268 179,17 грн, з яких 803 792,50 грн заборгованості, 321 639,56 грн інфляційних втрат та 142 747,11 грн 3% річних. Також позивач просить зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати 3% річних за період з моменту припинення/закінчення воєнного стану в Україні до моменту погашення боргу відповідачем в сумі 803 792,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Тимчасовим договором № 7560989 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 21.11.2016, право вимоги за яким позивач набув на аукціоні з придбання майна банкрута АТ "К.Енерго".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 в позові відмовлено. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 12 056,89 грн покладено на позивача. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 500, 00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 26.06.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/50/23, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі №910/50/23 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" про стягнення заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №7560989 від 21.11.2016 року у сумі 803 792, 50 грн задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що позивач став новим кредитором за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді Nє7560989 та набув права вимоги до відповідача щодо погашення заборгованості за цим договором у розмірі 803 792,50 грн.

Також, апелянт разом за апеляційної скаргою подає нові докази по справі, витяг з додатку №1 до акту про придбання майна на аукціоні UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 5, копія корінець наряду №112 від 03.11.2017, копія корінець наряду №563 від 04.04.2018, копія відповіді на відзив по справі №753/3379/21 до якого долучено копію договору №7560989 від 21.11.2016 року, обґрунтовуючи це тим, що дізнався про існування справи лише 23.06.2023

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Станік С.Р., Яковлєв М.Л.

17.07.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи 910/50/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/50/23 залишено без руху та роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг", що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законодавством розмірі.

25.07.2023 (згідно дати звернення до канцелярії суду) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення доказу оплати судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №302 від 05.07.2023 на суму 28 534, 03 грн та просить повернути надмірно сплачений судовий збір розмірі 10 448, 70 грн.

Суддя Станік С.Р. з 27.07.2023 по 28.07.2023 перебував у відпустці.

Головуючий суддя Гончаров С.А 31.07.2023 перебував у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/50/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у судовому засіданні 12.09.2023.

29.08.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) від Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" надйшов відив на апеляційну скаргу, який обґрунтований тим, що позивач, крім права вимоги суми боргу, жодних інших прав та обов?язків за договором поставки від 21.11.2016 №7560989 не набув, а тому не став новою стороною договору.

Відзив також обґрунтовано тим, що виготовлені позивачем дублікати облікових карток про обсяги споживання та рахунки-фактури, є недопустимими доказами, оскільки дублікати первинних документів бухгалтерського обліку виготовлені неналежною особою, яка не була учасником господарської операції і не є новим постачальником по договору поставки від 21.11.2016 №7560989, а також не має ліцензії на здійснення господарської діяльності із постачання тепла, щоб рахувати обсяги поставленого тепла за договором (про що зазначено у п. 1 відзиву).

Відповідач вказує, що позивач зобов`язаний був доводити належність Інформації щодо заборгованості в розрізі договорів станом на 10.05.2019 у суді першої інстанції під час розгляду справи по суті 24.05.2023, маючи в запасі достатньо часу (більше місяця від дати заперечень на відповідь на відзив) для збору і подання нових доказів. Тому вважаю, що підстав для долучення нових доказів не має.

29.08.2023 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) від представника Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" адвоката Братищенка Юрія Олександровича надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 заяву представника Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" адвоката Братищенка Юрія Олександровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/50/23 призначено в режимі відеоконференції на 12.09.2023.

08.09.2023 (згідно дати зверненя до канцелярії суду) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів викладених у відзиві. Відповідь на відзив обґрунтовано тим, що обов`язок отримання розрахункових документів для сплати спожитої теплової енергії відповідно до умов договору покладено саме на відповідача.

Так, колегія суддів дослідивши клопотання про долучення доказів, відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржник не надав суду апеляційної інстанції докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У судове засідання, що відбулось 12.09.2023 з`явились представники позивача та відповідача, надали свої пояснення щодо суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.11.2016 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (найменування було змінено на Акціонерне товариство "К.Енерго") (постачальник) та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" (споживач) було укладено Тимчасовий договір № 7560989 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі - Договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому Договорі.

У підп. 2.2.2 пункту 2.2 Договору визначено обов`язок постачальника щомісячно оформляти для споживача :

- величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях (облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць);

- рахунок-фактуру, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок;

- акт звіряння розрахунків;

- акт приймання-передавання товарної продукції.

З наведеним обов`язком постачальника кореспондується обов`язок споживача, визначений у пункті 9 Додатку № 2 до Договору, згідно з яким споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує у Центрі обслуговування клієнтів за адресою: вул. Бориспільська, 6-А оформлені постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Згідно з п. 4.1 Договору він набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2017.

Додатками до Договору сторони визначили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, тарифи та порядок розрахунків, схему розподілу балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, технічні характеристики теплових мереж та систем, акт розмежування меж балансової належності теплових мереж та систем та експлуатаційної відповідальності сторін, умови припинення подачі теплової енергії, довідку даних по будинку, довідку про теплові навантаження об`єктів теплопостачання.

25.08.2021 відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 відбувся електронний аукціон з продажу майна (право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги) в процедурі банкрутства Акціонерного товариства "К.Енерго", порушеній Господарським судом Донецької області у справі № 905/1965/19.

Переможцем аукціону стало Товариство з обмеженою відповідальність "Спортсервіс-СТМ".

Згідно з Актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 АТ "К.Енерго" передало, а ТОВ "Спортсервіс-СТМ" прийняло майно, що є предметом продажу на аукціоні №UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 71, який відбувся 25.08.2021, а саме право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги (послуги теплової енергії, послуги центрального опалення, послуги гарячої води, послуги надання конденсату, послуги надання хімічного очищення води) на суму 241 900 394,18 грн.

У п. 60 Додатку № 1 до вищенаведеного Акту зазначено про включення до загального переліку відступленої дебіторської заборгованості, заборгованості Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" за Договором у розмірі 803 792,50 грн.

В подальшому Товариство з обмеженою відповідальність "Спортсервіс-СТМ" змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" (протокол загальних зборів учасників від 14.09.2021 №1/2021).

Листом від 09.11.2021 позивач повідомив відповідача про зміну кредитора у низці договорів, укладених відповідачем з Публічним акціонерним товариством "Київенерго", зокрема й у Договорі, про наявність заборгованості в загальному розмірі 4 671 873,35 грн та зазначив реквізити розрахункових рахунків для сплати коштів.

У відповідь на вказаний лист, відповідач листом № 110/306-1774 від 13.12.2021 просив надати докази набуття права вимоги.

Листом від 29.12.2021 позивач надав відповідачеві копії протоколу електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3, Акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 та витягу з додатку до вказаного Акту.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із вимогою № 23-К від 12.08.2022 про сплату заборгованості в загальному розмірі 4 713 369,53 грн, до складу якої включено заборгованість відповідача за Договором у сумі 803 792,50 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на невиконання відповідачем обов`язку за Договором щодо оплати спожитої у період з листопада 2017 року по квітень 2018 року теплової енергії вартістю 803 792,50 грн, право вимоги за яким він набув на аукціоні з продажу майна в процедурі банкрутства Акціонерного товариства "К.Енерго".

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір енергопостачання підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

У відповідності до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів, на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Відтак саме на позивачеві лежить тягар доказування факту поставки відповідачу теплової енергії за Договором, а також факту переходу від постачальника права вимоги за вказаним Договором щодо оплати вартості поставленої теплової енергії.

За приписами частин 1, 4 статті 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

На підтвердження виконання постачальником своїх зобов`язань з постачання теплової енергії за Договором споживачу у період з листопада 2017 року по травень 2018 року позивачем надано дублікати облікових карток за особовим рахунком № 7560989 за листопад 2017 року на суму 309 726,07 грн, за грудень 2017 року на суму 490 134,24 грн, за січень 2018 року на суму 668 462,00 грн, за лютий 2018 року на суму 707 470,97 грн, за березень 2018 року на суму 532 824,53 грн та за квітень 2018 року на суму 170 650,02 грн.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час здійснення постачальником постачання теплової енергії відповідачу) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до підп. 2.2.2 пункту 2.2 Договору документами, які підтверджують виконання постачальником зобов`язання з постачання теплової енергії та її прийняття відповідачем, є акти приймання-передавання товарної продукції, які є первинними бухгалтерськими документами в розумінні вищевказаних положень законодавства та засвідчують факт здійснення сторонами господарських операцій.

В окремих випадках суд може прийняти в якості доказів і інші документи, зокрема облікові картки, які містять величину фактично спожитої теплової енергії та її вартість за розрахунковий період (місяць).

Питання прийняття облікових карток (табуляграм) у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії, у контексті їх оцінки як доказів, неодноразово розглядалось у судовій практиці, що відображено у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/6652/17, від 12.07.2018 у справі № 910/6654/17 та від 12.10.2018 у справі № 910/30728/15, якими залишено без змін судові рішення, якими стягнуто заборгованість, наявність якої обґрунтовано посиланням на облікові картки (табуляграми).

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання товарів чи послуг і подальшою господарською діяльністю.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2020 у справі № 927/986/17.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором з оплати поставленої у період з листопада 2017 року по травень 2018 року теплової енергії, за ним обліковується заборгованість в розмірі 803 792,50 грн, а свідченням фактичного постачання теплової енергії є наявні в матеріалах справи дублікати облікових карток.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані позивачем дублікати облікових карток не можуть підтвердити факт здійснення господарської операції з постачання теплоенергії за Договором, оскільки ці документи не містять відомостей щодо осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також печатки енергопостачальної організації, яка вимагається виходячи зі змісту документа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач придбав на аукціоні право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги, при цьому крім права вимоги сплати суми боргу, жодних інших прав за Договором позивач не набув.

Водночас, оскільки позивач не став стороною Договору, у нього відсутні повноваження на виготовлення первинних документів, у тому числі дублікатів, про що слушно зауважує відповідач.

З наданих позивачем доказів вбачається, що тимчасовий договір № 7560989 на постачання теплової енергії у гарячій воді було укладено двічі, а саме 27.10.2016 та 21.11.2016, за кожним з яких, за доводами позивача, відповідач має заборгованість: в розмірі 1 570 333,39 грн (про що вказано у листі відповідача приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Д`яченку Є.С.) та в розмірі 803 792,50 грн (що є предметом цього позову) відповідно.

Поряд із цим, дублікати облікових карток містять посилання лише на номер договору, а відтак вищевказані дублікати облікових карток не можуть вважатися належними доказами на підтвердження постачання теплової енергії за Договором та, відповідно, виникнення у відповідача зобов`язання з її оплати.

Щодо посилань позивача на положення пункту 9 Додатку № 2 до Договору, згідно з яким на відповідача покладено обов`язок самостійно отримати оформлені постачальником рахунок-фактуру, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, та повернути один примірник постачальнику, адже першочергово такі документи мають бути складені постачальником.

Враховуючи ту обставину, що позивачем за допомогою належних і допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, не доведено факту постачання відповідачу теплової енергії за Договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів позивача щодо підтвердженого в Довідках про стан розрахунків за спожиту теплову енергію від АТ "К.Енерго" розміру заборгованості відповідача за Договором у сумі 803 792,50 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно із нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

У зв`язку з укладенням між ТОВ "Київенерго-борг" та АТ "К.Енерго", в процесі ліквідації останнього, договору щодо відступлення права вимоги, право вимагати від Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" виконання грошового зобов`язання за Договором в загальному розмірі 803 792,50 грн перейшло до ТОВ "Київенерго-борг".

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що постачальником було поставлено відповідачу теплову енергію за Договором, право вимоги за яким було набуто позивачем.

У цьому контексті варто зазначити, що частиною першою статті 517 Цивільного кодексу України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

З наведеним кореспондується припис частини першої статті 519 Цивільного кодексу України, згідно з яким первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" у зв`язку з тим, що позивачем не доведено факту виникнення у відповідача заборгованості за Договором, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 803 792,50 грн.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/50/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/50/23 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг".

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.11.2023 враховуючи перебування судді Станік С.Р. у відряджені з 25.09.2023 по 28.09.2023, у відпустці з 29.09.2023 по 27.10.2023 та враховуючи перебування судді Гончарова С.А. у відряджені з 14.10.2023 по 24.10.2023, у відпустці з 25.10.2023 по 10.11.2023.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді С.Р. Станік

М.Л. Яковлєв