УХВАЛА

13 листопада 2023 року

м. Київ

cправа № 911/1695/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. - головуючий, Могил С. К., Волковицька Н. О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 та ухвалу Господарського суду Київської області від 14.06.2023

за позовом заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області

до: 1) Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю ?Нива Фарм?

про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору, зобов`язання вчинити певні дії та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (далі - прокурор, скаржник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Товариства з обмеженою відповідальністю ?Нива Фарм? (далі - ТОВ ?Нива Фарм?) про:

- визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 №10-4793/15-18-СГ ?Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність?;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0037 від 04.07.2018, укладеного між ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 )та ТОВ ?Нива Фарм?;

- зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області поновити в Державному земельному кадастрі запис про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0037, площею 1,92 га, що розташована на території Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області (раніше Лозоворівська сільська рада, Яготинського району Київської області);

- витребування у ТОВ ?Нива Фарм? на користь держави в особі Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0037, площею 1,92 га, що розташована на території Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області (раніше Лозоворівська сільська рада, Яготинського району Київської області), в координатах, межах та конфігурації, що була передана відповідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 №10-4793/15-18-СГ ?Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність? ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що:

- наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 №10-4793/15-18-СГ надано у власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9255 га (кадастровий номер :03:009:0037) із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, а в подальшому останнім вказану земельну ділянку відчужено на користь ТОВ ?Нива Фарм? на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2018;

- водночас ОСОБА_1 на час отримання спірної земельної ділянки вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації земельної ділянки та, відповідно, надав недостовірну інформацію при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Київській області;

- вказане свідчить про те, що земельна ділянка кадастровий номер :03:009:0037 вибула із земель державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто земельна ділянка вибула поза волею власника цих земельних ділянок.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.06.2023, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023, позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем при зверненні з позовом було порушено приписи частини 4 статті 173 ГПК України щодо об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

24.10.2023 (відповідно до відбитку штампу Верховного Суду "Скриня" на першому аркуші касаційної скарги) прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 та ухвалу Господарського суду Київської області від 14.06.2023, у якій просить їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права (статті 20, 23, 30, 173, 174 ГПК України). Крім того, у касаційній скарзі скаржник зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18.02.2022 № 911/2587/21, від 02.12.2020 у справі №908/420/20, від 14.06.2023 у справі №914/2171/17, від 22.04.2019 у справі №914/2191/18, від 12.02.2019 у справі №911/414/18.

За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29.04.1988 у справі "Белілос проти Швейцарії"); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12.10.1978 у справі "Занд проти Австрії").

Як неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду, зокрема і в постанові від 19.02.2020 у справі № 570/1472/19, юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Як зазначалося раніше, у поданому до суду позові прокурор просив, зокрема, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, однією із сторін якого є фізична особа. Тобто спір стосується правочину, вчиненого суб`єктом цивільних правовідносин.

Правові наслідки недійсності правочину передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Отже, виходячи зі змісту та підстав поданого позову, характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу учасників справи, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, господарські суди дійшли правильного висновку, що спір у цій справі, зокрема, виник з правовідносин, що стосуються правочину, стороною якого є фізична особа, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, за практикою Великої Палати Верховного Суду незалежно від доводів особи суд керується принципом jura novit curia ("суд знає закони") і має застосовувати до спірних правовідносин ті положення законодавства, які їх регулюють.

Статтею 173 ГПК України унормовано об`єднання і роз`єднання позовів.

Так, у частині 1 статті 173 ГПК України зазначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Водночас за змістом частини 4 статті 173 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

За пунктом 2 частини 5 статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Відповідно до статті 21 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Зміст наведених норм свідчить, що порушення правил об`єднання позовних вимог, в разі якщо суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи не роз`єднає позовні вимоги, є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України.

Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18.02.2022 № 911/2587/21, від 02.12.2020 у справі №908/420/20, від 14.06.2023 у справі №914/2171/17, від 22.04.2019 у справі №914/2191/18, від 12.02.2019 у справі №911/414/18, Судом відхиляються, оскільки зазначені висновки зроблені Судом з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній конкретній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення.

За правилами частини 2 статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги, що позивачем у позовній заяві було об`єднано вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 цього Кодексу, з чим погодився апеляційний господарський суд, не допустив порушень норм процесуального права, тому Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги прокурора та відмову у відкритті касаційного провадження на підставі частини 2 статті 293 ГПК України, оскільки правильне застосовування норм права господарськими судами є очевидними і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини 6 статті 293 ГПК України копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №911/1695/23 за касаційною скаргою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 та ухвалу Господарського суду Київської області від 14.06.2023.

2. Копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді С. К. Могил

Н. О. Волковицька