ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023м. ДніпроСправа № 904/5079/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Транс Сервіс",

м. Кропивницький, Україна

до держави Російська Федерація

про стягнення збитків та упущеної вигоди

Суддя Красота О.І.

за участю секретаря судового засідання Куц І.І.

Представники:

від Позивача: не з`явився;

від Відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біо Транс Сервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до держави Російська Федерація і просить суд стягнути збитки у розмірі 122 552 732,69 грн. та упущену вигоду у розмірі 25 185 600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.07.2022 виробничі потужності Позивача за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, смт. Радушне, вул. Нікопольське шосе, 1Б були піддані ракетному обстрілу окупаційними військами збройних сил держави Російська Федерація. В результаті ракетного обстрілу майно (виробничі потужності) Позивача було знищено. Кримінальне провадження за фактом здійсненого обстрілу об`єднано з кримінальним провадженням № 0000026 від 24.02.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 110 та ч. 1, ч. 2 ст. 438 КК України, під час розслідування якого досліджуються всі факти та обставини обстрілів збройними силами російської федерації території міста Дніпра та Дніпропетровської області. Розміри збитків та упущеної вигоди підтверджуються висновком експерта № 1611-23 від 05.07.2023 за результатами проведення судової економічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000026.

Ухвалою суду від 21.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 03.10.2023 о 14:00 год.

27.09.2023 від Позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 03.10.2023 о 14:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Крім того, Позивач просив суд проводити всі подальші судові засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 02.10.2023 клопотання Позивача в частині проведення судового засідання 03.10.2023 о 14:00 год. за його участю в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; судове засідання у справі, призначене на 03.10.2023 о 14:00 год., вирішено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для Позивача з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Представник Позивача у підготовчому засіданні 03.10.2023 (в режимі відеоконференції) надав пояснення щодо позовних вимог.

Представник Відповідача у підготовче засідання 03.10.2023 не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням на сайті суду.

Ухвалою суду від 03.10.2023 відкладено підготовче засідання на 31.10.2023 о 12:00 год.

Представник Позивача у підготовче засідання 31.10.2023 не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 03.10.2023, а також довідкою про доставку електронного листа.

Представник Відповідача у підготовче засідання 31.10.2023 не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням на сайті суду.

Ухвалою суду від 31.10.2023 закрито підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті на 16.11.2023 об 11:00 год.

Представник Позивача у судове засідання 16.11.2023 не з`явився, 01.11.2023 та 03.11.2023 від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача; позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача у судове засідання 16.11.2023 не з`явився, відзив на позов не подав, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням на сайті суду.

Враховуючи, що матеріали справи є достатніми для її розгляду по суті, суд розглянув справу за відсутності представників сторін.

Розглянувши справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біо Транс Сервіс" (далі Позивач, Орендар) та фізичною особою ОСОБА_1 (далі Орендодавець) укладено Договір оренди приміщення № 1101 (далі Договір), відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав Позивачу в оренду приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3550 кв.м, для здійснення виробничо-господарської діяльності Позивача.

Згідно з п. 3.1 Договору термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття приміщення, що орендується, за актом прийому-передачі.

За умовами п. 3.2 Договору якщо жодна зі сторін протягом 30 календарних днів до закінчення Договору не заявить про намір його розірвати, цей Договір автоматично продовжується на 1 рік, і далі щорічно.

Згідно з актом приймання-передачі приміщення від 01.11.2021 Позивачу було передано об`єкт оренди.

Позивач зазначає, що у вищевказаному приміщенні ним було розміщене численне майно задля здійснення його господарської діяльності.

09.07.2022 виробничі потужності Позивача за адресою: АДРЕСА_1 були піддані ракетному обстрілу окупаційними військами збройних сил держави Російська Федерація (далі - Відповідач).

У результаті ракетного обстрілу майно (виробничі потужності) Позивача було знищено. Кримінальне провадження за фактом здійсненого обстрілу об`єднано з кримінальним провадженням № 0000026 від 24.02.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 110 та ч. 1, ч. 2 ст. 438 КК України, під час розслідування якого досліджуються всі факти та обставини обстрілів збройними силами російської федерації території міста Дніпра та Дніпропетровської області.

05.07.2023 Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз в рамках кримінального провадження № 0000026 за фактом обстрілу виробничих потужностей Позивача за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, смт. Радушне, вул. Нікопольське шосе, 1Б, складено висновок судової економічної експертизи № 1611-23 щодо розрахунку завданого збитку та упущеної вигоди Позивача за результатами ракетного обстрілу 09.07.2022.

Розміри збитків та упущеної вигоди підтверджуються висновком експерта № 1611-23 від 05.07.2023 за результатами проведення судової економічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000026.

Вищевказаним висновком судової економічної експертизи № 1611-23 встановлений такий розмір збитків та упущеної вигоди Позивача внаслідок знищення майна за результатами ракетного обстрілу 09.07.2022:

1. Розмір збитків:

"В об`ємі наданих документів, документально підтверджуються збитки від знищеного майна ТОВ "БІО ТРАНС СЕРВІС" () за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, смт. Радушне, вул. Нікопольське шосе, 1Б згідно з «Актом інвентаризаційної комісії на списання знищеного майна від 15.07.2022» та «Довідки про вартість пошкодженого майна на підставі первинних бухгалтерських документів про придбання» в розмірі 122 552 732,69 грн.". ст.ст. 14, 18 висновку судової економічної експертизи № 1611-23.

Таким чином, документально підтверджений розмір збитків від знищеного Відповідачем майна Позивача становить 122 552 732,69 грн.

2. Розмір упущеної вигоди:

"В об`ємі наданих документів, документально підтверджуються щомісячний розмір упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності ТОВ «БІО ТРАНС СЕРВІС» () внаслідок знищення чи пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією російської федерації становить 2 098 800,00 грн." - ст. 18 висновку судової економічної експертизи № 1611-23.

Тобто, щомісячний розмір упущеної вигоди становить 2 098 800,00 грн.

Розмір упущеної вигоди за період серпень 2022 року серпень 2023 року (12 календарних місяців) становить 25 185 600, 00 грн. (2 098 800,00 грн. *12).

Відповідні незаконні, протиправні дії Відповідача, як в контексті норм національного законодавства України, так і в контексті норм міжнародного права, призвели до порушення права власності Позивача, внаслідок знищення майна, що стало підставою звернення Позивача до суду з відповідним позовом.

Ухвалюючи рішення, господарський суд виходив з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Частина 2 статті 224 Господарського кодексу України встановлює, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року "Про Заяву Верховної Ради України "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні" визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 210/4458/15-ц, від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.08.2017 у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Відповідно до статей 1 та 2 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

У преамбулі Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" вказано, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та Законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, протиправність діяння Відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Російської Федерації проти України, в розумінні частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також визнано на найвищому міжнародному рівні.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у завданні збитків; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні збитків повинен доводити сам завдавач збитків. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача збитків. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах.

Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, зокрема у постанові від 21.04.2021 у справі № 648/2035/17, постанові від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15-ц.

У зв`язку з цим суд вважає, що Позивачем у справі на підставі належних та допустимих доказів доведено повний склад цивільного правопорушення, що є умовою і підставою для застосування до Відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків.

У зв`язку з ракетними обстрілами 09.07.2022 виробничих потужностей Позивача за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, смт. Радушне, вул. Нікопольське шосе, 1Б відбулось знищення майна Позивача, що було прямим наслідком протиправної та неспровокованої збройної агресії Відповідача.

Захист права власності гарантується першою статтею Додаткового протоколу до Європейської конвенції з прав людини, а відповідальність за порушення вказаного права покладається безпосередньо на державу і настає у тому випадку, коли будь-яке діяння держави має своїм прямим наслідком застосування до особи забороненого поводження.

Крім того, згідно з пунктами 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року відповідальність у формі відшкодування збитків у випадку порушення правил і звичаїв ведення воєнних дій покладається саме на державу в цілому, як воюючу сторону. Відтак, стягнення відповідної шкоди також має здійснюватись із держави в цілому, за рахунок усіх наявних у неї активів, зокрема і майна підрозділів специфічного апарату держави, який реалізує її функції, в тому числі як державних органів, так і інших підприємств, організацій, установ, які реалізовують відповідні державні функції.

За приписами пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року також передбачено, що договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.

Таким чином, відповідно до положень Цивільного кодексу України та наведеної Конвенції, за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

З урахуванням наведеного, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача суми завданих збитків та упущеної вигоди є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відновлення його порушених прав, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме стягненню з Відповідача на користь Позичала збитків у розмірі 122 552 732,69 грн. та упущеної вигоди за період з 01.08.2022 по 31.08.2023 (12 календарних місяців) у розмірі 25 185 600, 00 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви покладається на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з держави Російська Федерація (119991, м. Москва, вул. Житна, буд. 14, будівля 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Транс Сервіс" (25014, Україна, м. Кропивницький, пр. Промисловий, 19, ідентифікаційний код в ) збитки у розмірі 122 552 732,69 грн. та упущену вигоду у розмірі 25 185 600,00 грн.

Стягнути з держави Російська Федерація (119991, м. Москва, вул. Житна, буд. 14, будівля 1) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 939 400,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

16.11.2023