ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023м. ХарківСправа № 922/2730/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11)
до Приватного акціонерного товариства "Інститут Харківський Промтранспроект" (61072, м. Харків, вул. 23-серпня, буд. 20А)
про стягнення 1424720,84 грн.
за участю представників:

позивача - Макєєв А.М.;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Інститут Харківський Промтранспроект" про стягнення заборгованості у розмірі 1424720,84 грн. за період з січня 2022 по березень 2023 року та судові витрати.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за договором про постачання теплової енергії №1103 від 01.03.2002 в частині здійснення повної та своєчасної сплати вартості спожитої теплової енергії.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду у порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 01.08.2023 об 11:30.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 01.08.2023 відкладено підготовче засідання на 15.08.2023 об 11:30.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 15.08.2023 відкладено підготовче засідання на 04.09.2023 о 14:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.08.2023 продовжено строк проведення підготовчого засідання на тридцять днів до 04.10.2023, визначено дату підготовчого засідання 06.09.2023 о 14:30.

Разом з тим, повідомлено учасників справи про наступне підготовче засідання, що призначено на 12.09.2023 об 11:50.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №922/2730/23 до судового розгляду по суті на 10.10.2023 о 12:20.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 10.10.2023 відкладено судове засідання на 31.10.2023 о 12:45.

Представник позивача у судове засідання з`явився, позовну заяву підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідач у призначене судове засідання не з`явився. Процесуальним правом, передбаченим статтею 178 ГПК України на подання відзиву на позовну заяву також не скористався. Втім, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином в порядку статті 120-121 ГПК України шляхом направлення судових повідомлень на належну адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та яка підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які було повернуто на адресу суду з довідкою відділення оператора поштового зв`язку, в якій значиться причина повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно з частиною 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Разом з тим, суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то слід вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному разі суду.

Аналогічний правовий висновок знайшов своє змістовне відображення у численних постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №908/3468/13, від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 тощо.

Окрім того, за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвали господарського суду Харківської області по справі №922/2730/23 було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що вбачається за веб-адресою: https://reyestr.court.gov.ua/.

Водночас матеріали справи свідчать, що судом додатково вживалися заходи з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи шляхом направлення на електронну адресу відповідача, що вказана у позовній заяві, судових повідомлень. Проте, скеровані на електронну адресу судові повідомлення було повернуто, про що відповідальним працівником суду на підтвердження викладеного оформлено довідки.

З огляду на вище вказане, матеріали справи свідчать про те, що учасники справи повідомлені належним чином про розгляд даної справи. Водночас судом з дотриманням вимог чинного законодавства було вжито всі можливі та залежні від суду процесуальні заходи з метою повідомлення учасників справи про розгляд даної справи та проведення судових засідань. При цьому судом створено всім учасникам справи належні умови для доведення своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та вирішення спору по суті.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши вступне слово присутнього у судовому засіданні представника позивача, суд встановив наступне.

01.03.2002 між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (надалі - позивач, енергопостачальна організація) та Закритим акціонерним товариством "Інститут Харківській промтранспроект" (надалі - відповідач, споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії №1103 (надалі - договір).

Відповідно до умов пункту 1.1. договору енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Умовами пункту 2.1. договору передбачено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року; технологічні потреби - відповідно з виробничої програми; кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Відповідно до пункту 4.2. договору енергопостачальна організація зобов`язана забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з договором.

Згідно з пунктом 5.1. договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладом обліку.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з пунктом 6.4. договору якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Пунктом 10.1., 10.4. договору визначено, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2002 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Додатками №1 до договору №1103 від 01.03.2002 визначено обсяги постачання теплової енергії споживачу.

Додатками №2 до договору №1103 від 01.03.2002 визначено схему теплотраси, що перебуває на балансі споживача, а також технічну характеристику теплотраси.

Додатком №3 до договору №1103 від 01.03.2002 визначено умови припинення подачі теплової енергії.

Додатками №4 до договору №1103 від 01.03.2002 визначено перелік особистих рахунків та об`єктів теплоспоживання: №17300-9113-10 за адресою: вул. Тобольська, 42 та №17300-9113-20, 17300-9113-0 за адресою: вул. 23 серпня, 20А.

16.02.2016 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору №1103 від 01.03.2002 (надалі - додаткова угода), в якій сторони погодили викласти розділ 6 "Порядок розрахунків" в новій редакції.

Умовами пункту 6.1. додаткової угоди погоджено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться шляхом перерахування коштів на рахунок теплопостачальної організації, вказаний у договорі, відповідно до встановлених тарифів, діючих в період постачання теплової енергії та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності - виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень або в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України.

Пунктом 6.3. додаткової угоди визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Умовами пункту 6.4. додаткової угоди погоджено, що споживач сплачує попередню оплату. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує теплопостачальній організації вартість зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює: до 28-го числа поточного місяця, при розрахунках за показниками приладів обліку; до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, при відсутності приладів комерційного обліку.

Згідно з пунктом 6.5. додаткової угоди розрахунки за показниками приладів комерційного обліку: якщо фактичне використання теплової енергії більше, ніж зазначене в договорі, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 28-го числа поточного місяця; якщо фактичне споживання теплової енергії нижче від сплаченого зазначеного в договорі обсягу, вартість такого перевищення зараховується в рахунок оплати заявленого обсягу періоду, наступного за розрахунковим; якщо сумарне годинне договірне теплове навантаження перевищує 2,0 Гкал/годину споживач самостійно сплачує вартість теплової енергії за фактичними показниками приладів комерційного обліку подекадно.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами оформлено та підписано: Акт підключення споживача №173/31484 від 01.11.2021 та №173/31496 від 01.11.2021 за адресою: вул. Тобольська, 42 та вул. 23 Серпня, 20А.; Акт підключення споживача №173/33217 від 11.11.2022 за адресою вул. Тобольська, 42.; Акт відключення споживача №173/33949 від 15.03.2023 за адресою вул. Тобольська, 42. Крім того, оформлено та підписано Акт пломбування запірної арматури та обмежувальних пристроїв №173/4865 від 16.11.2022 за адресою: вул. 23 Серпня, 20А.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем у позовній заяві та у судових засіданнях зазначається про належне виконання зобов`язань за договором №1103 від 01.03.2002 щодо постачання відповідачу теплової енергії, оформлення та виставлення для оплати рахунки-фактури. Водночас позивач стверджує про порушення відповідачем умов договору №1103 від 01.03.2002 щодо своєчасної та повної оплати вартості спожитої теплової енергії, що мало наслідком виникнення заборгованості у розмірі 1424720,84 грн. за період з січня 2022 по березень 2023 р., яка залишається не сплаченою.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, позивачем скеровано на адресу відповідача досудові повідомлення з вимогою сплатити заборгованість за спожиту теплову енергію, які залишилися без відповіді та задоволення.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як зазначено в статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з частиною 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Закон України "Про теплопостачання" визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Відповідно до положень статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

Вказана норма права покладає на споживача обов`язок щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Тобто, зміст зазначеного закону не передбачає безоплатного споживання теплової енергії та зобов`язує споживачів здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію.

За приписами статті 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріали справи свідчать, що факт постачання і споживання теплової енергії відповідачем підтверджується: Актами підключення споживача №173/31484 від 01.11.2021 та №173/31496 від 01.11.2021 за адресою: вул. Тобольська, 42 та вул. 23 Серпня, 20А.; Актом підключення споживача №173/33217 від 11.11.2022 за адресою вул. Тобольська, 42.; Актом відключення споживача №173/33949 від 15.03.2023 за адресою вул. Тобольська, 42. Крім того, оформлено та підписано Акт пломбування запірної арматури та обмежувальних пристроїв №173/4865 від 16.11.2022 за адресою: вул. 23 Серпня, 20А.

Зазначені вище Акти №173/31484 від 01.11.2021, №173/31496 від 01.11.2021, №173/33217 від 11.11.2022, №173/33949 від 15.03.2023, №173/4865 від 16.11.2022 підписано постачальником та споживачем, які містять відтиски печаток.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем було підписано відомості щодо обліку споживання відповідачем теплової енергії.

Враховуючи зазначене, позивачем здійснено детальний розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії та оформлено відповідні рахунки-фактури, а саме: №17300-9113 від 03.02.2022 за січень 2022 у розмірі 491086,18 грн. з ПДВ, №17300-9113 від 16.03.2022 за лютий 2022 у розмірі 729526,60 грн. з ПДВ, №17300-9113 від 12.04.2022 за березень 2022 у розмірі 773369,05 грн. з ПДВ, №17300-9113 від 10.05.2022 за квітень 2022 у розмірі 152931,92 грн. з ПДВ, №17300-9113 за червень 2022 у розмірі - 659860,90 грн. з ПДВ, №17300-9113 від 05.12.2022 за листопад 2022 у розмірі 24959,36 грн., №17300-9113 від 31.12.2022 за грудень 2022 у розмірі 97129,86 грн. з ПДВ, №17300-9113 від 31.01.2023 за січень 2023 у розмірі 127198,48 грн. з ПДВ, №17300-9113 від 28.02.2023 за лютий 2023 у розмірі 118374,35 грн. з ПДВ, №17300-9113 від 31.03.2023 за березень 2023 у розмірі 61513,96 грн. з ПДВ, а також акт виконаних робіт по відпуску теплової енергії.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно приписів статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 525 ЦК України та частини 7 статті 193 ГК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами частини 1 статті 202 ГК України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до частини 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною 1, 4 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц зазначив, що принцип належного виконання зобов`язання полягає в тому, що виконання має бути проведене, зокрема у належний строк (термін).

Отже, однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Пунктом 3.2. договору погоджено, що споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Зазначені положення законодавства дають підстави дійти висновку, що коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі зобов`язання будуть виконані належним чином у погоджені строки. У разі ж коли така сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним.

Частиною 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Виходячи із наявних в матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів, що подані в обґрунтування позовних вимог, суд констатує, що матеріалами справи підтверджено правомірність та обґрунтованість здійсненого позивачем детального розрахунку заборгованості у розмірі 1424720,84 грн. за період з січня 2022 по березень 2023 р.

Водночас матеріали справи не містять доказів на спростування правомірності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, які б свідчили про належне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, що визначені погодженими між сторонами умовами договору щодо здійснення своєчасної та повної сплати вартості спожитої теплової енергії у розмірі 1424720,84 грн. за період з січня 2022 по березень 2023 р.

При цьому, суд також бере до уваги, що матеріали справи не містять доказів на спростування обґрунтованості застосованого позивачем порядку нарахування та методики розрахунку суми заборгованості за спожиту відповідачем теплову енергію, що відображена у поданому детальному розрахунку та у наведених вище рахунках-фактурах. Між тим, матеріали справи не містять будь-якого листування претензійного характеру між сторонами щодо обґрунтованості розрахунку наявної заборгованості та необхідності її сплати.

Таким чином, із обставин справи та наявних в матеріалах справи належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів судом достеменно встановлено порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань за договором про постачання теплової енергії №1103 від 01.03.2002 в частині здійснення своєчасної та повної сплати вартості теплової енергії в спірний період.

Відтак, оскільки відповідач не здійснив належний розрахунок з позивачем за спожиту теплову енергію, що суперечить договірним зобов`язанням та наведеним вище вимогам законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено права та законні інтереси позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.

З огляду на вказане вище, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 1424720,84 грн. за період з січня 2022 р. по березень 2023 р. є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, не спростованою відповідачем, а тому підлягає задоволенню.

Варто відмітити, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вказані вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про задоволення позову, покладає витрати зі сплати судового збору на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інститут Харківський Промтранспроект" (61072, м. Харків, вул. 23-серпня, буд. 20А, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ) заборгованість у розмірі 1424720,84 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 21370,81 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено "10" листопада 2023 р.

Суддя Г.І. Сальнікова