УХВАЛА

06 листопада 2023 року

м. Київ

cправа № 591/29/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Кролевець О.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "ПроКредит Банк"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 (головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Ткаченко Б.О., Демидова А.М.) та рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 (суддя Жерьобкіна Є.А.)

у справі №591/29/18

за позовом Акціонерного товариства "ПроКредит Банк"

до 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 , 3. ОСОБА_3

про стягнення 732 420,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ПроКредит Банк" (надалі - АТ "ПроКредит Банк") звернулося до Зарічного районного суду міста Суми з позовом до ОСОБА_1 (надалі - відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі - відповідач 2), ОСОБА_3 (надалі - відповідач 3) в якому просив: 1) стягнути з відповідача 1 - 93 820,79 грн процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 210 033,48 грн пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року за договором №1201.42102 від 21 жовтня 2011 року, який є невід`ємною частиною рамкової угоди FW1201.273 від 20 жовтня 2011 року (всього 303 854,27 грн); 26 379, 14 грн процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 59 054,09 грн пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року за договором №1201.42114 від 31 жовтня 2011 року, який є невід`ємною частиною рамкової угоди FW1201.273 від 20 жовтня 2011 року (всього 85 433,23 грн); 102 857,51 грн процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 240 275,14 грн пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року, за договором №1201.42073 від 05 вересня 2011 року (всього 343 132,65 грн); 2) стягнути з відповідача 2 як поручителя та солідарного боржника - 102 857,51 грн процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 240 275,14 грн пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року, за договором №1201.42073 від 05 вересня 2011 року (всього 343 132,65 грн); 3) стягнути з відповідача 3, як поручителя та солідарного боржника - 93 820,79 грн процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 210 011,48 грн пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року, за договором №1201.42102 від 21 жовтня 2011 року, який є невід`ємною частиною рамкової угоди FW1201.273 від 20 жовтня 2011 року, 26 379,14 грн процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 11 грудня 2017 року, 59 054,09 грн пені, нарахованої за період з 11 червня 2017 року по 11 грудня 2017 року, за договором №1201.42114 від 31 жовтня 2011 року, який є невід`ємною частиною рамкової угоди FW1201.273 від 20 жовтня 2011 року (всього 389 287,50 грн).

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 25.09.2018 частково задовольнив позовні вимоги ПАТ "ПроКредит Банк"; стягнув у солідарному порядку з першого та другого відповідачів на користь ПАТ "ПроКредит Банк" 3% річних від простроченої суми боргу за кредитним договором від 06 вересня 2011 року №1201.42073 у розмірі 21 536,00 грн.; стягнув у солідарному порядку з першого та другого відповідачів на користь ПАТ "ПроКредит Банк" 3% річних від простроченої суми боргу за кредитним договором від 21 жовтня 2011 року №1201.42102 у розмірі 17 373,00 грн.; стягнув у солідарному порядку з першого та третього відповідачів на користь ПАТ "ПроКредит Банк" 3% річних від простроченої суми боргу за кредитним договором від 31 жовтня 2011 року №1201.42114 у розмірі 6 084,00 грн; у задоволенні решти позовних вимог суд відмовив; вирішив питання про розподіл судових витрат.

Сумський апеляційний суд постановою від 29 січня 2019 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2018 року скасував у частині стягнення грошових сум з відповідачів. В іншій частині рішення місцевого суду залишив без змін.

Постановою від 09.06.2021 у справі №591/29/18 Верховний Суд рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 29 січня 2019 року скасував, провадження у справі закрив.

Верховний Суд ухвалою від 07.07.2021 справу №591/29/18 для продовження розгляду передав до Господарського суду Сумської області.

22.09.2021 ПАТ "ПроКредит Банк" звернулось до Господарського суду Сумської області із заявою про уточнення позовних вимог, у якій просило суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку проценти за користування кредитом за період з 11.07.2014 до 11.12.2017, а також пеню за останні шість місяців неправомірного використання кредитних коштів - за період з 11.06.2017 до 11.12.2017 за договорами про надання траншу, що укладені на підставі рамкової угоди від 20.10.2011 №FW1201.273 та кредитним договором в загальній сумі 732 420,15 грн.

Господарський суд Сумської області рішенням від 17.11.2021 у справі №591/29/18, яке Північний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 12.09.2023, у задоволенні позову відмовив повністю.

АТ "ПроКредит Банк" звернулось 11.10.2023 (згідно зі штампом на поштовому конверті) до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: (1) поновити строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 та рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у цій справі; (2) скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ "ПроКредит Банк".

Перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) у цій справі є стягнення грошових коштів на загальну суму 732 420,15 грн, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК унормовано випадки, за умови доведення скаржником наявності яких наведенням відповідних цим випадкам обставин, судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.

Як убачається з касаційної скарги, АТ "ПроКредит Банк" підставою касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції вказує на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, дана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, а також зазначає про те що він позбавлений можливості спростувати обставини, неправомірно встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункти "а", "б" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК) . Також скаржником зазначено про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК).

Водночас скаржник не наводить аргументів, що спір у справі стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки мотиви скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятим судовим рішенням та аргументів щодо переоцінки встановлених судом обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. При цьому, скаржник не наводить жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі нормативних актів. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформовано різні правові позиції при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

Колегія суддів також враховує, що скаржник не доводить того, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи, оскільки він лише посилається на невиконання відповідачами чинного рішення Зарічанського районного суду м. Суми від 10.07.2013 у справі №591/2047/13-ц.

Незгода із судовими рішеннями не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

Щодо посилань скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, то колегія суддів відзначає, що це є саме підставою касаційного оскарження судового рішення, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу, підтверджують наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

За змістом статті 7 ГПК правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу сторони користуються рівними процесуальними правами.

На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення одної з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на відсутність належного обґрунтування наявності обставин, передбачених підпунктами "а", "б" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "ПроКредит Банк" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 та рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у справі №591/29/18 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК, оскільки вона подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження, Верховний Суд не розглядає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 ГПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 та рішення Господарського суду Сумської області від 17.11.2021 у справі №591/29/18.

2. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3. Касаційну скаргу надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий С. В. Бакуліна

Судді О. Р. Кібенко

О. А. Кролевець