08 листопада 2023 рокуСправа № 921/252/23
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.
розглянувши заяву ТОВ "Ювітас" №б/н (вх.№8589) від 20.10.2023 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
за позовом Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювітас"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державний реєстратор Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області Марцінковський О.Л.
представники сторін не прибули.
Суть справи:
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.10.2023 у задоволені позову відмовлено.

На адресу суду 25.10.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювітас" надійшла заява №б/н (вх.№8589) від 20.10.2023 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, а саме стягнення з позивача 7 000 грн.

Ухвалою суду від 27.10.2023 цю заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

У судове засідання представник відповідача не прибув, однак надіслав через систему "Електронний суд" клопотання №б/н (вх.№9010) від 07.11.2023 про розгляд заяви без його участі.

Відповідач не забезпечив явку повноважного представника у судове засідання та не скористався правом щодо подачі письмових пояснень на заяву про ухвалення додаткового рішення.

Разом з тим, позивачем 23.10.2023 подано заяву з процесуальних питань №1738/36-01.06 від 23.10.2023 про долучення до матеріалів справи копії акту передачі-прийому наданої юридичної (правничої) допомоги до договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 10.05.2023 №10/05/23/1.

В подальшому, 07.11.2023 через систему "Електронний суд" позивачем повторно подано клопотання про долучення доказів та клопотання про надіслання останнього з доказами відповідачу (вх. №8979, №8980).

Щодо заяви з процесуальних питань, поданої 23.10.2023, суд зазначає наступне.

18.10.2023 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами", яким були внесені зміни, зокрема до ГПК України.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами", справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються за правилами, що діють після введення в дію цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України, адвокати, юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Водночас, як вбачається з інформації з підсистемі Електронного суду ЄСІТС, а саме відповіді №253768, Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка () станом на 23.10.2023 не мав зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронного суду ЄСІТС. Реєстрація здійснена лише 01.11.2023.

У такому разі, законодавець у ч. 4 ст. 170 ГПК України вказав, що суд встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає таку письмову заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Щодо поданих позивачем клопотань 07.11.2023 слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи процесуальні норми та дату ухвалення рішення такі докази мали бути подані позивачем в строк до 23.10.2023 включно. Разом з тим, заява про долучення доказів була подана з порушенням вимог ст.6 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і поновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого-вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

В свою чергу, навчальний заклад не дотримався вимог ч. 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України щодо строку подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу та не заявив клопотання про поновлення такого строку.

Згідно ч.8 ст.129 ГПК України у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що подані 07.11.2023 клопотання підписані Білошицькою О.Ю., в той час як, згідно даних ЄДРЮОФОПтаГФ керівником закладу є Буяк Б.Б.

Відповідно до ч.3 ст.56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

При цьому у ст.58 ГПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Оскільки, розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження, то, враховуючи вище наведені норми, підписувати подані клопотання мав право лише керівник навчального закладу, адвокат, або особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи). Доказів, які б підтверджували приналежність Білошицької О.Ю. до переліченого вище кола осіб у матеріалах справи немає.

З огляду на наведене в сукупності, подані 07.11.2023 позивачем клопотання залишаються судом без розгляду.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи наведені вище процесуальні приписи суд вважає за можливе розглянути заяву щодо судових витрат за відсутності представників учасників справи.

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, господарським судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною 8 статті 129 ГПК України вказано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У цій же процесуальній нормі законодавець поклав на сторону обов`язок до закінчення судових дебатів проінформувати суд про подання нею доказів щодо розміру судових витрат, не встановивши обов`язкової письмової форми такої заяви. До того ж нормами Господарського процесуального кодексу України визначено, що заяви, клопотання і заперечення подаються у письмовій або усній формі.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.10.2023 до закінчення судових дебатів заявив про намір подати докази розміру витрат на правничу допомогу протягом 5 днів, після ухвалення рішення суду. Тобто, наведені вище законодавчі приписи ним виконані належним чином.

В свою чергу, із поданих доказів слідує, що 08.05.2023 між Дубовим А.М. (Адвокат) та ТОВ "Ювітас" (Клієнт), був укладений договір про надання правничої (правової) допомоги №01/2023-05-08, згідно із п.2 якого правнича (правова) допомога надається з метою захисту прав та представництва інтересів Клієнта при розгляді судом справи №921/252/23 за позовом Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка до Клієнта про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Відповідно до п.8. угоди сторони домовились, що розмір гонорару за представництво інтересів Клієнта при розгляді судом І інстанції справи, вказаної у п.2, становить 7 000 грн.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до його виконання. Дія договору припиняється його належним виконанням (п.9).

Сторонами 20.10.2023 складено та підписано Акт про надання правничої (правової) допомоги згідно з договором №01/2023-05-08 від 08.05.2023, за даними якого Адвокатом надавались такі послуги:

1) ознайомлення із поданою позовною заявою, на підставі якої відкрито провадження у справі №921/252/23;

2) ознайомлення із наданими Клієнтом документами, які стосуються розгляду справи №921/252/23 та надання Клієнту консультації щодо можливих варіантів захисту його прав у справі №921/252/23;

3) складання, підписання та направлення до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано - Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях адвокатських запитів з метою отримання документів, які могли б бути використані як докази у справі №921/252/23;

4) складання, підписання та подання до Господарського суду Тернопільської області заяви про продовження Клієнту строку на подання відзиву у справі №921/252/23;

5) складання, підписання та направлення до Господарського суду Тернопільської області відзиву у справі №921/252/23 та виготовлення копій документів, які підтверджують його доводи;

6) ознайомлення із поданою Тернопільським національним педагогічним університетом імені Володимира Гнатюка відповіддю на відзив;

7) складання, підписання та направлення до Міністерства освіти і науки України адвокатського запиту з метою отримання документів, які могли б бути використані як докази у справі №921/252/23;

8) складання, підписання та направлення до Господарського суду Тернопільської області заперечення у справі №921/252/23 та виготовлення копій документів, які підтверджують його доводи;

9) складання, підписання та направлення до Тернопільської міської ради адвокатського запиту з метою отримання документів, які могли б бути використані як докази у справі №921/252/23;

10) складання, підписання та направлення до Державного архіву Тернопільської області адвокатського запиту з метою отримання документів, які могли б бути використані як докази у справі №921/252/23;

11) ознайомлення з поданою Тернопільським національним педагогічним університетом імені Володимира Гнатюка заявою про зміну предмету позову у справі №921/252/23;

12) складання, підписання та направлення до Господарського суду Тернопільської області заяви про повернення заяви Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка про зміну предмету позову;

13) направлення на адресу державного реєстратора Заводської селищної ради Марцінковського О.Л. копії заяв по суті справи, поданих Клієнтом у справі №921/252/23;

14) складання, підписання та подання до Господарського суду Тернопільської області клопотання від 31.08.2023 про приєднання доказів до матеріалів справи;

15) складання, підписання та направлення до Господарського суду Тернопільської області відзиву на заяву про зміну предмета позову у справі №921/252/23;

16) участь, як представника Клієнта, у підготовчих засіданнях, які проводились в межах підготовчого провадження у справі №921/252/23 в приміщенні Господарського суду Тернопільської області;

17) участь, як представника Клієнта, у судовому засіданні при розгляді по суті справи №921/252/23 в приміщенні Господарського суду Тернопільської області.

Згідно п. 2. вказаного Акту вартість обсягу наданої правничої (правової) допомоги, вказаного у п.1 цього Акту становить 7 000 грн, які сплачені Клієнтом на користь Адвоката.

Також Адвокатом надано належним чином засвідчену копію платіжної інструкції №13 від 09.05.2023 про сплату ТОВ "Ювітас" 7 000 грн.

Перелічені письмові докази та законодавчі вказівки слугували підставою для звернення позивача із заявою до суду про відшкодування йому судових витрат за рахунок відповідача. При цьому суд зазначає про таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі-Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи наведене, слід прийти до висновку, що положеннями ГПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану її учасників.

За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такий висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Слід зазначити, що жодних клопотань з даного приводу від Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка не надходило.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. У частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовано також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини, що застосовується як джерело права (ч.4 ст.11 ГПК України) у питанні щодо того, чи вимагає стаття 6 Конвенції забезпечення юридичного представництва особи, що є стороною по справі, орієнтує національні суди на необхідності врахування специфічних обставин кожної конкретної справи та з`ясування того, чи відсутність правової допомоги позбавить заявника права на справедливий суд (Airey v. Ireland (Ейрі проти Ірландії), § 26; McVicar v. the United Kingdom (Мак-Вікар проти Сполученого Королівства), § 48; Steel and Morris v. the United Kingdom (Стіл і Морріс проти Сполученого Королівства), § 61). McVicar v. the United Kingdom (Мак-Вікар проти Сполученого Королівства), § 51).

У розвиток наведеного розуміння статті 6 Конвенції суд виходить з того, що надання правової допомоги залежить також і від інших факторів, серед яких: важливість того, що є предметом спору для заявника; складність відповідного закону чи процесу; можливість заявника ефективно представляти себе у суді без адвоката; існування обов`язкової вимоги мати представника у суді (Steel and Morris v. the United Kingdom (Стіл і Морріс проти Сполученого Королівства), § 61); (Airey v. Ireland (Ейрі проти Ірландії), § 26); (McVicar v. the United Kingdom (Мак-Вікар проти Сполученого Королівства), §§ 48-62; Steel and Morris v. the United Kingdom (Стіл і Морріс проти Сполученого Королівства), § 61; P., C. and S. v. the United Kingdom (P., C. та S. проти Сполученого Королівства), § 100); (Airey v. Ireland (Ейрі проти Ірландії), § 26); Gnahorй v. France (Ньяоре проти Франції), § 41).

Відповідно до практики Європейського суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 40 рішення суду від 01.02.18р. у справі "Радченко проти України").

Системний аналіз норм законодавства та стала судова практика з даного приводу (правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 19 жовтня 2023 року у справі № 914/558/22) дозволяє зробити наступні висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

6) відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність ".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково".

У спірних правовідносинах, розмір витрат на правничу допомогу відповідач та адвокат визначили в договорі та Акті приймання - передачі наданих послуг, зазначивши фіксований розмір адвокатського гонорару - 7 000 грн.

Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 Постанови ВП ВС від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Однак, Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2021 у справі №920/39/20.

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Крім того, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2022 року №911/2737/17 висловлено правову позицію, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Як вбачається з матеріалів справи, під час судового розгляду даної справи адвокатом Дубовим А.М. фактично надана наступна правова допомога: 1) ознайомлення з матеріалами справи №921/252/23 та подання заяви про продовження строку на подання відзиву; 2) подання такого відзиву; 3) подання заперечення (02.08.2023); 4) направлення запиту до Державного архіву Тернопільської області; 5) подання клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (01.09.2023); 6) подання відзиву на заяву позивача про зміну предмета позову; 7-8) участь у підготовчих та судових засіданнях.

Суд зауважує, що складання відзиву на позовну заяву включає в себе ознайомлення з ознайомлення з позовною заявою та наданими Клієнтом документами. Відтак витрати за їх проведення не можуть відшкодовуватися окремо як правова допомога.

З поміж іншого, детальний опис робіт (наданих послуг) адвоката включає також послуги зі складання, підписання та направлення до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано - Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, Міністерства освіти і науки України, Тернопільської міської ради адвокатських запитів з метою отримання документів, які могли б бути використані як докази у справі №921/252/23. Однак, в матеріалах справи відсутні такі запити, як і відповіді на них.

Крім того, суд зазначає, що написання відзиву на заяву про зміну предмета позову включає в себе ознайомлення з такою заявою, а тому витрати за таку дію не можуть відшкодовуватися окремо як правова допомога. Також слід зазначити, що судом без задоволення залишена заява Товариства про повернення заяви про зміну предмета позову, а відтак суд не вбачає підстав для відшкодування витрат адвокату за її подання.

Суд також зауважує, що послуги з направлення на адресу державного реєстратора Заводської селищної ради Марцінковського О.Л. заяв по суті справи не можуть включатись саме до витрат на професійну правничу допомогу як самостійний (окремий) вид робіт (послуг), оскільки перелічені адвокатом дії мають суто технічний характер та є складовою належної підготовки доказів, що подаються до суду.

Відтак, за результатами дослідження поданих відповідачем доказів, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору та обсягу наданих послуг, суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача та присудження до стягнення з позивача на користь ТОВ "Ювітас" витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3 294,08 грн, тобто по 8 пунктах із 17-ти. Зазначений розмір, на переконання суду, є співмірним із складністю справи і в той же час не є надмірним тягарем для позивача.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Заяву ТОВ "Ювітас" №б/н (вх.№8589) від 20.10.2023 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка (46027, вул. М.Кривоноса, 2, м. Тернопіль, іден. номер 02125544) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювітас" (46027, вул. Громницького В, буд. 1А, м. Тернопіль, ідент. код 24634838) суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 294 (три тисячі двісті дев`яносто чотири) грн 08 коп. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

3. Повернути без розгляду заяву з процесуальних питань №1738/36-01.06 від 23.10.2023. Клопотання про долучення доказів від 07.11.2023 б/н (вх. №8979, №8980 від 07.11.2023) залишити без розгляду.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України. Повне додаткове рішення складено 13.11.2023.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному б-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко