ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2023 р. Справа№ 920/254/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Станіка С.Р.

Тищенко О.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю "Локня-Слобода"

на рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 у справі №920/254/23 (суддя Заєць С.В., повний текст рішення складено та підписано 19.07.2023)

за позовом Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю "Локня-Слобода"

2) Фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення 114 516 грн 56 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість в сумі 114 516 грн 56 коп. на підставі договору фінансового лізингу від 18.04.2019 № 18-19-71 ств-пл/128, з яких 90 020 грн 50 коп.- сума основного боргу, 895 грн 00 коп. - сума пені, 1 416 грн 06 коп. - 25% річних, 22 185 грн 00 коп.- штраф за п.8.1. Основного договору; а також позивач просить суд судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 у справі №920/254/23 позов Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Локня-Слобода» та Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 114 516 грн 56 коп. задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Локня-Слобода» та солідарного з ним боржника - фізичної особи ОСОБА_1 на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» заборгованість зі сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу від 18.04.2019 № 18-19-71 ств-пл/128 в сумі 114 516 грн 56 коп., з яких: 90 020 грн 50 коп.- сума основного боргу, 895 грн 00 коп. - сума пені, 1 416 грн 06 коп. - 25% річних, 22 185 грн 00 коп.- штраф.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Локня-Слобода» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на порушення першим відповідачем строків оплати лізингових платежів, визначених Основним договором, та несплату лізингових платежів, а з урахуванням укладеного між позивачем та другим відповідачем договором поруки 24.04.2019 № 144 суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідачів як із солідарних боржників 114 516,56 грн заборгованості за договором фінансового лізингу від 18.04.2019 № 18-19-71 ств-пл/128, з них: 90 020 грн 50 коп.- сума основного боргу, 895 грн 00 коп. - сума пені, 1 416 грн 06 коп. - 25% річних, 22 185 грн 00 коп.- штраф за п.8.1. Основного договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю відповідальністю »Локня-Слобода» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 у справі №920/254/23 в частині стягнення пені 895,00 грн. та штрафу в сумі 22185,00 грн. Ухвалити рішення, яким в частині стягнення пені 895,00 грн. та штрафу в сумі 22185,00 грн. відмовити.

Скаржник вважає, що рішення суду ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

- з огляду на перебування відповідачів на території ведення бойових дій, вина відповідачів у порушенні зобов`язань за договором відсутня, відповідно і відсутні підстави для стягнення сум штрафних санкцій та пені з огляду на встановлений мораторій;

- розгляд справи здійснено без належного повідомлення відповідачів про відкриття провадження у справі та позбавлення їх можливості надати свої доводи в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

16.08.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю »Локня-Слобода» на рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 у справі №920/254/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Тищенко О.В.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №920/254/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 21.08.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю »Локня-Слобода» на рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 у справі №920/254/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Сумської області надіслати матеріали справи №920/254/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

29.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №920/254/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 у справі №920/254/23 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Локня-Слобода» на рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

13.09.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Локня-Слобода» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 у справі №920/254/23 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд якої ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

25.09.2023 до канцелярії суду від Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, яку просить суд залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу:

- на відповідачів не поширюється мораторій на нарахування неустойки та штрафних санкцій, оскільки нарахування пені та несвоєчасну оплату здійснені позивачем за період до запровадження воєнного стану в країні;

- судом направлялась кореспонденція відповідачам, а ними не повідомлено про зміну місцезнаходження.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.04.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № 18-19-71 ств-пл/128 (далі - Основний договір), відповідно до якого позивач передав відповідачу 1 у користування Обприскувач ОПК 3000-24 «ТИТАН» (АСУ), зав. № 568118 (1 од.), (далі - Предмет лізингу) строком на 45 (сорок п`ять) місяців, а останній зобов`язався сплачувати за це лізингові платежі на умовах договору.

Згідно із п. 1.1 Основного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, Лізингодавець зобов`язується набути у власність у постачальника Предмет лізингу відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати його (Предмет лізингу) за плату (лізингові платежі) у користування Лізингоодержувачу на визначений у цьому договорі строк не менше одного року.

Відповідно до п. 1.2 Основного договору сторони погоджуються з тим, що Специфікацією та умовами Предмета лізингу є найменування, кількість, тип, модель, марка, інші технічні характеристики, вартість Предмета лізингу, а також найменування виробника (постачальника) Предмета лізингу, що визначені у додатках до цього договору «Найменування, кількість, ціна і вартість Предмета лізингу».

Лізингодавець на письмове замовлення Лізингоодержувача для потреб останнього купує у постачальника Предмет лізингу. Строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між Сторонами (далі - Акт), що укладається у 5 (п`яти) автентичних примірниках.(п. 2.1, 2.2 Основного договору)

Пунктом 2.3 Основного договору передбачено, що Постачальник, перелік, кількість, ціна, вартість, строк передачі і адреси місця передачі Предмета лізингу, строк лізингу встановлюються додатками до цього договору «Найменування, кількість, ціна і вартість Предмета лізингу». Місцем поставки (передачі) Предмета лізингу є: Київська область, м. Богуслав, вул. Миколаївська, 113.

Згідно із пунктами 2.4, 2.5 Основного договору витрати з доставки Предмета лізингу до Лізингоодержувача несе Лізингоодержувач. Порядок гарантійного обслуговування та відшкодування витрат і збитків, пов`язаних з ремонтом Предмета лізингу у гарантійний період експлуатації, встановлюється відповідним договором поставки.

Розрахунки по видатках, позовах і компенсаціях, пов`язаних із гарантіями, якістю та комплектністю Предмета лізингу, проводяться безпосередньо між Лізингоодержувачем і Постачальником (п. 2.7 Основного договору).

Відповідно до пунктів 3.4.1, 3.4.3 Основного договору Лізингоодержувач зобов`язаний прийняти Предмет лізингу у строк п`яти робочих днів з дня отримання від Лізингодавця повідомлення про готовність передати Предмет лізингу, при цьому провести огляд Предмета лізингу і в разі виявлення неусувних дефектів, що виключають експлуатацію Предмета лізингу, або у разі наявності у Лізингоодержувача претензій щодо якості та комплектності Предмета лізингу, протягом двох робочих днів з дня огляду письмово повідомити Лізингодавця про відмову у прийнятті Предмета лізингу. Якщо Лізингоодержувач при підписанні Акту не вказав в Акті про наявність неусувних недоліків чи претензій щодо якості чи комплектності Предмета лізингу і протягом 2-х робочих днів не заявив про це Лізингодавцю, вважається, що приймання Предмета лізингу відбулося без зауважень. Лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 4.1 Основного договору протягом семи календарних днів з моменту набрання чинності цим договором Лізингоодержувач перераховує на рахунок Лізингодавця попередній лізинговий платіж в частині відшкодування вартості Предмета лізингу в розмірі 15 (п`ятнадцяти) відсотків його вартості (включаючи ПДВ). Датою сплати попереднього лізингового платежу є дата надходження коштів на рахунок Лізингодавця.

Пунктом 4.2 Основного договору передбачено, що з моменту підписання Акту Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю лізингові платежі, що включають:

- відшкодування вартості Предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем вартості Предмета лізингу (п. 4.2.1 Основного договору);

- комісію за організацію лізингової операції в розмірі 7 (семи) відсотків (без ПДВ) від вартості Предмету лізингу відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість, яка сплачується одночасно із сплатою першого, другого та третього лізингового платежу в частині відшкодування вартості Предмета лізингу та комісії за супроводження Договору згідно з Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього договору (п. 4.2.2 Основного договору);

- комісію за супроводження договору в розмірі (дев`ятнадцяти) відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем га черговими лізинговими платежами вартості Предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість (п. 4.2.3 Основного договору).

Комісія за супроводження договору с складовою частиною лізингового платежу, не відноситься до послуг та не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до п. 4.3, 4.4 Основного договору лізингові платежі у частині відшкодування вартості Предмета лізингу сплачуються Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця один раз на 3 (три) місяці. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акту. Перший лізинговий платіж сплачується через 3 (три) місяці з дати підписання Акту, всі наступні лізингові платежі - через 3 (три) місяці. Розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюється Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до Основного Договору.

Пунктом 4.8 Основного договору встановлено, загальна сума оплати за цим договором, періодичність та терміни сплати визначаються Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього Договору, розділами 4 та 8 цього договору. Зарахування та розподіл коштів, отриманих за цим Договором, Лізингодавець здійснює першочергово відповідно до статей 534, 625 Цивільного кодексу України.

У пунктах 5.1, 5.2 Основного договору зазначено, що предмет лізингу передається Лізингоодержувачу за Актом, за умови перерахування платежу у розмірі та в порядку, визначеному пунктом 4.1 цього договору, та (за необхідності) у разі укладення забезпечувального (забезпечувальних) договору (договорів) відповідно до розділу 7 цього договору. Предмет лізингу протягом всього строку дії цього Договору є власністю Лізингодавця.

Відповідно до п. 8.1. Основного договору за будь-яке порушення умов Основного договору (у тому числі строків розрахунків та сум платежів), що не передбачене п. 8.4. Основного договору, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 0,1% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. За порушення умов договору вдруге Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 3% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. У разі порушення умов договору втретє Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 5 % від невідшкодованої вартості Предмета лізингу Для розрахунку штрафу, визначеного цим пунктом, сума невідшкодованої вартості Предмета лізингу становить різницю між первинною вартістю Предмета лізингу та сумою попереднього лізингового платежу в частині відшкодування вартості Предмета лізингу.

Пунктом 8.2. Основного договору сторони погодили, що вартість цього договору (розмір фінансового активу) за домовленістю і згодою Сторін складає загальну суму виплат, передбачених графіком сплати лізингових платежів і становить 727 146,00 грн.

Згідно із п. 8.3. Основного договору на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмір 25% річних.

Пунктом 8.9. Основного договору встановлено, що нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов`язань в повному обсязі.

Відповідно до п. 10.3. Основного договору строк позовної давності за цим договором, у тому числі для стягнення заборгованості, пені, штрафу, інших видів неустойки, процентів річних та індексу інфляції - 10 (десять) років.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Основного договору позивач передав першому відповідачу у користування Обприскувач ОПК 3000-24 «ТИТАН» (АСУ), зав. № 568118 (1 од.), вартістю 522 000,00 грн (далі - Предмет лізингу) строком на 45 (сорок п`ять) місяців, а останній зобов`язався сплачувати за це лізингові платежі на умовах договору.

Факт отримання техніки першим відповідачем підтверджується актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 24.04.2019 № 1.

Ураховуючи те, що Акт приймання-передачі був підписаний 24.04.2019, перший відповідач повинен був сплатити чергові лізингові платежі: № 39 в сумі 30 985,05 грн не пізніше 24.07.2022, № 40 в сумі 936,70 грн не пізніше 24.08.2022, № 41 в сумі 936,70 грн не пізніше 24.09.2022, № 42 в сумі 30 516,70 грн не пізніше 24.10.2022, № 43 в сумі 468,35 грн не пізніше 24.11.2022, № 44 в сумі 468,35 грн не пізніше 24.12.2022, № 45 в сумі 30 048,35 грн не пізніше 24.01.2023, (в частині відшкодування вартості Предмета лізингу - через кожні 3 місяці, в частині комісії за супроводження Договору - щомісячно з дати підписання Акта приймання-передачі).

Відповідач зобов`язання щодо сплати лізингових платежів виконав не в повному обсязі, внаслідок чого у останнього станом на 21.02.2023 утворилась заборгованість в розмірі 90 020,50 грн за несплату лізингових платежів, що підтверджується доданим до позову розрахунком.

Станом на час розгляду справи доказів погашення зазначеної заборгованості суду не надано. Не надано таких доказів й разом з апеляційною скаргою.

З огляду на часткове виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати лізингових платежів та із посиланням на пункти 8.1, 8.3 Основного договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача 114 516 грн 56 коп. заборгованості, з якої:

- 90 020,50 грн - сума заборгованості за лізинговими платежами;

- 895,05 грн - сума пені, нарахованої за загальний період з 27.04.2021 по 14.12.2021;

- 1 416,06 грн - 25 % річних, нарахованих за період з 27.04.2021 по 14.12.2021;

- 22 185,00 грн - штраф за п. 8.1 Договору.

Також позивач зазначає, що про систематичність порушення першим відповідачем умов договору в частині своєчасної сплати лізингових платежів (більш ніж втретє), свідчать вимога від 27.07.2022 № 14/322 з доказами відправлення першому відповідачу.

На забезпечення виконання зобов`язання між позивачем та ОСОБА_1 (другим відповідачем) 24.04.2019 укладено договір поруки №145 (далі - Договір поруки), згідно із яким другий відповідач поручається у повному обсязі на виконання першим відповідачем зобов`язань, що випливають із Основного договору з урахуванням додаткових договорів та додатків до нього, укладеним між позивачем та першим відповідачем, у тому числі, але не виключно, зобов`язань щодо строків/термінів та розмірі сплати лізингових платежів, сплати можливих штрафних санкцій, пені, індексу інфляції, збитків, будь-яких інших умов відповідно до умов Основного договору.

За неодноразові систематичні порушення умов Основного договору в частині оплати лізингових платежів першим відповідачем, позивачем надіслано другому відповідачу вимогу від 27.07.2022 № 14/321, як поручителю, що залишена останнім без відповіді та задоволення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Частиною першою статті 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до приписів статей 610, 554 Цивільного кодексу України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Отже, боржник (перший відповідач) та поручитель (другий відповідач) несуть відповідальність за порушення умов Основного договору солідарно.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно із частиною першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, а саме передав першому відповідачу, а перший відповідач прийняв об`єкт лізингу, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 24.04.2019 № 1.

Відповідно до п. 4.3, 4.4 Основного договору лізингові платежі у частині відшкодування вартості Предмета лізингу сплачуються Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця один раз на 3 (три) місяці. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акту. Перший лізинговий платіж сплачується через 3 (три) місяці з дати підписання Акту, всі наступні лізингові платежі - через 3 (три) місяці. Розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюється Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до Основного Договору.

У позовній заяві позивач посилається на порушення першим відповідачем строків оплати лізингових платежів, визначених Основним договором, та несплату лізингових платежів, а саме: № 39 в сумі 30 985,05 грн не пізніше 24.07.2022, № 40 в сумі 936,70 грн не пізніше 24.08.2022, № 41 в сумі 936,70 грн не пізніше 24.09.2022, № 42 в сумі 30 516,70 грн не пізніше 24.10.2022, № 43 в сумі 468,35 грн не пізніше 24.11.2022, № 44 в сумі 468,35 грн не пізніше 24.12.2022, № 45 в сумі 30 048,35 грн не пізніше 24.01.2023, що підтверджується доданим позивачем до позовної заяви розрахунком позовних вимог.

Наведені обставини скаржником в поданій апеляційній скарзі не спростовано.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.1. Основного договору за будь-яке порушення умов Основного договору (у тому числі строків розрахунків та сум платежів), що не передбачене п. 8.4. Основного договору, Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 0,1% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. За порушення умов договору вдруге Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 3% від невідшкодованої вартості Предмета лізингу. У разі порушення умов договору втретє Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь Лізингодавця штраф у розмірі 5 % від невідшкодованої вартості Предмета лізингу Для розрахунку штрафу, визначеного цим пунктом, сума невідшкодованої вартості Предмета лізингу становить різницю між первинною вартістю Предмета лізингу та сумою попереднього лізингового платежу в частині відшкодування вартості Предмета лізингу.

Посилаючись на наведений пункт 8.1 Основного договору позивачем заявлено до стягнення 22 185,00 грн штрафу (відповідно до наведеного розрахунку).

З огляду на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, висновок суду про наявність підстав для стягнення заявленного позивачем штрафу є обґрунтованим.

Згідно із п. 8.3. Основного договору на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмір 25% річних. Сплата Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця пені та процентів за Договором не звільняє Лізингоодержувача від сплати штрафу, встановленого п. 8.1 цього договору.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 895,05 грн пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ нарахованої за загальний період з 27.04.2021 по 14.12.2021 за прострочення сплати лізингових платежів.

Перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, судом встановлено його арифметично правильність, а тому за висновком суду першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 року у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18).

Відповідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 та від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові КГС у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, за якою якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, що виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Частиною четвертою статті 236 ГПК України установлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач заявив до стягнення 1 416,06 грн 25% річних, нарахованих за загальний період з 27.04.2021 по 14.12.2021 за прострочення сплати лізингових платежів (розрахунок долучений до матеріалів справи).

Здійснивши перерахунок 25 % річних, судом першої інстанції встановлено, що розмір вимог позивача в цій частині не перевищує розрахований судом, позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю, з чим погоджується колегія суддів.

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до умов договору поруки 24.04.2019 № 144, укладено між позивачем та другим відповідачем, другий відповідач поручається у повному обсязі на виконання першим відповідачем зобов`язань, що випливають із Основного договору з урахуванням додаткових договорів та додатків до нього, укладеним між позивачем та першим відповідачем, у тому числі, але не виключно, зобов`язань щодо строків/термінів та розмірі сплати лізингових платежів, сплати можливих штрафних санкцій, пені, індексу інфляції, збитків, будь-яких інших умов відповідно до умов Основного договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідачів як із солідарних боржників 114 516,56 грн заборгованості за договором фінансового лізингу від 18.04.2019 № 18-19-71 ств-пл/128, з них: 90 020 грн 50 коп.- сума основного боргу, 895 грн 00 коп. - сума пені, 1 416 грн 06 коп. - 25% річних, 22 185 грн 00 коп.- штраф за п.8.1. Основного договору.

Щодо доводів апеляційної скарги судова колегія зазначає наступне.

В апеляційній скарзі відповідач-1 заперечує проти стягнення штрафу та пені, посилаючись на те, що на перебування відповідачів на території ведення бойових дій, а тому за його твердженням, вина відповідачів у порушенні зобов`язань за договором відсутня, відповідно і відсутні підстави для стягнення сум штрафних санкцій та пені з огляду на встановлений мораторій, з чим колегія суддів не вбачає за можливе погодитись з огляду на наступне.

Апелянт посилається на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Судова колегія відхиляє наведені доводи відповідача з огляду на те, що дія вказаного положення не поширюється на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачами з огляду на різну правову природу правовідносин.

Більше того, посилання скаржника є некоректними з огляду на період нарахування пені - 27.04.2021 по 14.12.2021, тобто позивачем заявлено до стягнення пеню за період до 24.02.2022.

Стосовно доводів скаржника про порушення судом норм процесуального права, що за його твердженням полягає в тому, що розгляд справи здійснено без належного повідомлення відповідачів про відкриття провадження у справі, чим суд позбавив їх можливості надати свої доводи в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Перевіривши наведені доводи відповідача та матеріали справи, суд апеляційної інстанції враховує, що розгляд даної справи здійснювався без виклику учасників справи в порядку спрощеного провадження, при цьому ухвала суду від 15.05.2023 про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачеві-1 на належну юридичну адресу (як і іншому відповідачеві), однак поштовий конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, відтак доводи скаржника про порушення судом норм процесуального права спростовуються вказаним.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених в мотивувальній частині, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку на підставі наявних у справі доказів у їх сукупності, а висновки суду є вмотивованими.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 у справі №920/254/23.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 у справі №920/254/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Локня-Слобода» на рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 у справі №920/254/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 дія оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №920/254/23 була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України та у зв`язку з прийняттям постанови за результатами його апеляційного перегляду, дія вказаного рішення підлягає поновленню.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Локня-Слобода» на рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 у справі №920/254/23- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2023 у справі №920/254/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 920/254/23 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.Р. Станік

О.В. Тищенко