ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2023 р. м. Рівне Справа № 918/838/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" (49125, м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, буд.11, кв. 28, код ЄДРПОУ 37070162)

про стягнення в сумі 351 677 грн. 34 коп..

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення 178215 грн.67 коп..

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Процун О.І.;

від відповідача: Остап`юк М.П..

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося в Господарський суд Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд", в якому просить стягнути з останнього 351 677 грн. 34 коп. штрафних санкцій.

Даний позов обгрунтовує тим, що на підставі Договору поставки №53-122-01-21-11559 від 14.12.2021 року Відповідач взяв на себе зобов`язання поставити Позивачу продукцію на загальну суму 3 577 014 грн. 60 коп.. Однак, поставка продукції в строки, визначені Договором, не була виконана. На підставі п. 9.1. Договору поставки №53-122-01-21-11559 від 14.12.2021 року Позивач нарахував Відповідачу 171 175 грн. 45 коп. пені, 180 501 грн. 89 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" строк для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали; подати суду докази сплати заборгованості (у разі їх наявності); відповідно до ст. 165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання даної ухвали подати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду; у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі її отримання) подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого направлення позивачу.

05.09.2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" надійшла зустрічна позовна заява в якій просить стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 178215 грн. 67 коп., з яких 158648 грн.30 коп. інфляційних втрат, 19567 грн. 37 коп. 3% річних за порушення строків оплати по Договору №53-122-01-21-11559 від 14.12.2021.

Ухвалою суду від 06.09.2023 року зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" залишено без руху. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" у 10 денний строк з дня отримання даної ухвали через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області подати належні підтвердження повноважень представника Позивача, докази доплати судового збору в розмірі 537 грн.00 коп., докази направлення Відповідачу копії зустрічної позовної заяви з додатками листом з описом вкладення.

06.09.2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивач арифметично невірно здійснив розрахунок штрафних санкцій, так як невірно зазначив дати початку та закінчення нарахувань. Крім того просить, в разі задоволення позовних вимог, зменшити розмір штрафних санкцій до 10000,00 грн..

19.09.2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" подано підтвердження повноважень представника Позивача, докази доплати судового збору в розмірі 537 грн.00 коп., докази направлення Відповідачу копії зустрічної позовної заяви з додатками листом з описом вкладення.

Ухвалою суду від 20.09.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

02.10.2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що ВП РАЕС здійснено розрахунок за вказаним договором з затримкою платежів у зв`язку з тяжким фінансовим станом Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом». ВП РАЕС не мав можливості виконати умови договору у частині вчасної оплати отриманої продукції вчасно, проте, вживалися усі можливі заходи для якнайшвидшого погашення існуючої перед позивачем заборгованості.

Також ВП РАЕС подало заяву в якій просить суд зменшити розмір інфляційних та 3% річних на 90%.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час розгляду по суті представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, натомість проти зустрічних позовних вимог заперечила з мотивів викладених у відзиві. Представник відповідача проти позовних вимог ДП "НАЕК "Енергоатом" заперечив з мотивів, викладених відзиві, натомість зустрічні позовні вимоги підтримав, з мотивів викладених у позовній заяві.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд встановив наступне.

Між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція», як Замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон Трейд», як Постачальником за результатами закупівлі иА-2021-10-05-001853-с, яка проведена згідно Закону України «Про публічні закупівлі», було укладено договір поставки № 53-122-01-21-11559 від 14.12.2021 року (далі по тексту Договір). Предметом поставки за вказаним Договором є сталеві труби, загальна сума договору становила 3 577 014,60 грн..

При виконанні договору сторони уклали 1 додаткову угоду.

Пунктом 3 Договору сторони погодили, що продукція поставляється в строк по 26.12.2021.

У пункті 8.4 Договору сторони погодили, що датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

Пунктом 9.1 договору поставки передбачено обов`язок Постачальника сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, а за прострочку поставки на строк понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7 % від суми непоставленого товару.

З матеріалів справи вбачається, що поставка продукції на суму 949 950,48 грн. здійснена Постачальником в межах домовлених строків (видаткова накладна № 687 від 22.12.2021), інша ж частина була поставлена з їх порушенням.

Поставка продукції на суму 1 861 260,48 грн. відбулася 23.02.2022 (видаткова накладна № 24 від 19.01.2022).

Поставка продукції на суму 647 434,32 грн. відбулася 15.03.2022 (видаткова накладна № 113 від 11.03.2022).

Поставка продукції на суму 69 903,60 грн. відбулася 05.08.2022 (видаткова накладна № 295 від 04.08.2022).

Крім того прострочення поставки на суму 2 578 598,40 грн. тривало більше 30 календарних дні.

З огляду на вищезазначене позивач нарахував відповідачу пеню, а саме:

- за видатковою накладною №24 від 19.01.2022 за період з 27.12.2021 по 22.02.2022 на суму 107 953,10 грн.;

- за видатковою накладною №113 від 11.03.2022 за період з 27.12.2021 по 14.03.2022 на суму 50 499,88 грн.;

- за видатковою накладною №295 від 04.08.2022 за період з 27.12.2021 по 26.06.2022 на суму 12 722,45 грн.

Крім того Позивачем на суму вартості продукції 2 578 598,40 грн., прострочення в поставці якої тривало більше 30 календарних, нараховано 7% штрафу у сумі 180 501,89 грн..

Суд зазначає, що на підставі п.9.1 Договору нарахування позивачем пені у розмірі 0,1 % від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, а за прострочку поставки на строк понад тридцять днів штрафу в розмірі 7 % від суми непоставленого товару є правомірним.

В той же час суд зауважує, що позивач при нарахуванні пені невірно зазначив дати початку нарахувань з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 Договору продукція поставляється в строк по 26.12.2021 року. Однак 26.12.2021 року (кінцева дата поставки) був вихідним днем.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ж статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін, можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За приписами частини І статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний/святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

У грудні 2021 окрім традиційних вихідних був ще один вихідний - понеділок 27 грудня, оскільки у 2021 католицьке Різдво припадає на суботу 25 грудня, тож понеділок (27 грудня 2021 року) був вихідним днем.

В силу вищенаведених норм закону, останнім днем коли Відповідач міг виконати зобов`язання з повної поставки є 28.12.2021 року, а прострочення зобов`язання з поставки, відповідно, настало 29.12.2021 року і саме ця дата є початком нарахування пені.

З огляду на вищезазначене вірним є наступний розрахунок пені:

- поставка продукції на суму 1 861 260,48 грн. відбулася 23.02.2022 (видаткова накладна № 24 від 19.01.2022), тобто період з 29.12.2021 -22.02.2022). Як наслідок, пеня за вказане прострочення складає 104 230,59 грн.;

- поставка продукції на суму 647 434,32 грн відбулася 15.03.2022 (видаткова накладна № 113 від 11.03.2022), тобто період прострочення з 29.12.2021 - 14.03.2022. Як наслідок, пеня за вказане прострочення складає 49 205,01 грн.;

- поставка продукції на суму 69 903,60 грн відбулася 05.08.2022 (видаткова накладна № 295 від 04.08.2022), тобто період прострочення з 29.12.2021 по 26.06.2022 (182 дні). Як наслідок, пеня за вказане прострочення становить 12 582,65 грн..

Загальна сума пені становить 166 018,25 грн..

Крім того, з огляду на те, що прострочення в поставці продукції на суму 2 578 598,40 грн. тривало більше 30 календарних, Позивачем правомірно нараховано 7% штрафу у сумі 180 501,89 грн..

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частина 2 статті 271 Господарського кодексу України визначає, що у сфері господарювання застосовується, зокрема, такий вид господарських санкцій як штрафні санкції.

Частина 1 статті 230 Господарського кодексу України наголошує, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як зазначено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, штрафні санкції за порушення строків виконання зобов`язання застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг), а за порушення строків зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 525 Цивільного кодексу України встановлена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

оложення статті 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до частини 1 статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України наголошує, що правовим наслідком порушення зобов`язання є, зокрема, сплата неустойки.

Згідно частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відтак, з огляду на вищевказані норми, суд доходить висновку про правомірність вимог Позивача про стягнення з Відповідача 166018 грн. 65 коп. пені та 166018 грн. 25 коп. штрафу.

Посилання відповідача на те, що датою поставки слід вважати дату якою оформлена видаткова накладна є безпідставними, так як сторони у п. 8.4 Договору погодили, що датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем, а за приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно, саме умови п.8.4 Договору мають застосовуватися при визначенні дати поставки продукції.

Також в даному випадку відповідач не може бути звільнений від відповідальності через наявність наведених ним форс-мажорних обставин, так як вказані відповідачем обставини виникли вже після початку прострочення у поставці.

Необхідно звернути увагу на ту обставину, що більша частина продукції була поставлено до початку повномасштабного вторгнення. Як наслідок, жодним чином дані обставини не могли вплинути на зобов`язання у цій частині.

Що стосується здійсненої поставки, яка відбулася після цих подій, необхідно зазначити про те, що умовами договору передбачено яким саме чином доводиться наявність форс-мажорних обставин. Проте, відповідачем даних договірних зобов`язань не було дотримано, як наслідок посилання на дані обставини не є належним та правомірним.

Відповідач також вказує на те, що строк з моменту укладання договору та до спливу строку на здійснення поставки є досить обмеженим.

Проте, усі аргументи у даній частині не заслуговують на увагу, адже вказані відповідачем факти не спростовують того факту, що відповідач на момент подачі тендерної пропозиції був обізнаний з тим, якими будуть строки поставки у випадку визнання його переможцем у закупівлі. Підписуючи вказаний договір відповідач добровільно брав на себе зобов`язання поставити продукцію у вказаний у договорі строк. Як насідок, взяв на себе зобов`язання, які випливають з порушення вказаних строків.

Щодо заявленого клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, то суд зазначає, що відповідач взагалі не обгрунтував можливість такого зменшення та не довів належними доказами наявність обставин для зменшення.

Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне.

Як уже зазначалося вище Товариство з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" (Постачальник) та Державне підприємством "Національна атомна Енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (Замовник) уклали Договором №53-122-01-21-11559 від 14.12.2021 на поставку продукції - 44160000-9 сталеві труби (надалі продукція), на загальну суму 3577014,60 грн. Найменування продукції визначено у Додатку №1 до Договору в Специфікації № 1 від 14.12.2021 року.

На виконання умов Договору Постачальником виконано часткову поставку продукції, що підтверджується Видатковою накладною № 687 від 22.12.2021 року на суму 949950,48 грн з ПДВ, 19.01.2022р. виконано часткову поставку продукції, що підтверджується Видатковою накладною №24 на суму 1861260,48 грн з ПДВ, 11.03.2022 р. виконано часткову поставку продукції, що підтверджується Видатковою накладною №113 на суму 647434,32 грн з ПДВ, а 04.08.2022 р. виконано поставку решти продукції, що підтверджується Видатковою накладною № 295 на суму 69903,60 грн з ПДВ. Загальна вартість поставленої продукції становить 3528548,88 грн з ПДВ.

В пункті 6.1 Договору сторони узгодили, що оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії». Початок перебігу строку оплати починається, з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Як було вище зазначено поставку частини продукції на суму 949950,48 грн з ПДВ здійснено 22.12,2021 р., що підтверджується видатковою накладною № 687, в свою чергу ярлик на поставлену продукцію оформлено 30.12.2021 року. Отже строк оплати за поставлену продукцію сплив 14.02.2022 року, тому порушення зобов`язання з оплати відбулось 15.02.2022 року.

Поставку частини продукції на суму 1861260,48 грн. з ПДВ здійснено 19.01.2022р., що підтверджується Видатковою накладною №24, в свою чергу ярлик на поставлену продукцію оформлено 01.03.20223 року. А тому строк оплати за поставлену продукцію сплив 15.04.2022 року, отже порушення зобов`язання з оплати відбулось 16.04.2022 року.

Поставку частини продукції на суму 647434,32 грн. з ПДВ здійснено 11.03.2022р., що підтверджується Видатковою накладною №113, в свою чергу ярлик на поставлену продукцію оформлено 28.03.2022 року. А тому строк оплати за поставлену продукцію сплив 12.05.2022 року, отже порушення зобов`язання з оплати відбулось 13.05.2022 року.

Поставку іншої частини продукції (залишку) на суму 69903,60 грн. з ПДВ здійснено 04.08.2022р., що підтверджується Видатковою накладною №295, в свою чергу ярлик на поставлену продукцію оформлено 16.08.2022 року. Отже строк оплати за дану продукцію настав 30.09.2022 року, отже порушення зобов`язання з оплати відбулось 01.10.2022 року.

Також Позивачем належно оформлено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні.

В свою чергу Відповідач здійснив оплату, з порушенням строків, передбачених Договором, що підтверджується платіжними інструкціями №2824 від 01.03.2022, №2828 від 01.03.2022, № 2816 від 01.03.2022, № 3477 від 17.03.2022, № 3854 від 22.03.2022, №4360 від 04.04.2022, № 4900 від 14.04.2022, № 5142 від 19.04.2022, №5317 від 21.04.2022, № 5855 від 28.04.2022, № 5969 від 04.05.2022, № 6440 від 11.05.2022, № 6433 від 11.05.2022, № 6438 від 11.05.2022, № 6436 від 11.05.2022, № 6431 від 11.05.2022, №6746 від 19.05.2022, №7117 від 30.05.2022, № 7114 від 30.05.2022, № 7113 від 30.05.2022, № 7111 від 30.05.2022, № 7212 від 02.06.2022, № 7348 від 07.06.2022, № 7733 від 20.06.2022, № 8054 від 30.06.2022, № 8311 від 05.07.2022, № 8309 від 05.07.2022, № 8308 від 05.07,2022, №8313 від 05.07.2022, № 9189 від 27.07.22, № 9223 від 27.07.2022, № 9190 від 27.07.2022, № 9292 від 29.07.2022, № 9294 від 29.07.2022, № 9293 від 29.07.2022, № 9380 від 02.08.2022, № 9796 від 09.08.2022, № 13094 від 03.11.2022, № 13086 від 03.11.2022, № 13089 від 03.11.2022, № 13092 від 03.11.2022, а всього на загальну суму 3528548,88 грн..

Отже, на виконання умов Договору, Постачальником було поставлено продукцію на загальну суму 3528548,88 грн з ПДВ, проте оплата Замовником проведена з порушенням строків визначених Договором, що є порушенням умов Договору зі сторони Замовника в частині оплати.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, іцо передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його в строк, встановлений законом або договором.

Підписання покупцем/замовником видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку позивача за зустрічним позовом, станом на 04.09.2023 року, інфляційні втрати за період з 15.02.2022 по 02.11.2022 становлять 158 648,30 грн. та 3% річних становлять 19 567,37 грн., які на підставі ч. 2. ст. 625 ЦК України та з врахуванням умов Договору, суд визнає нарахованими вірно, обгрунтовано та правомірно.

Що стосується клопотання ДП "НАЕК "Енергоатом" ВП "Рівненська АЕС" про зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 р. у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018р. у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 р. у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 р. у справі №903/962/17, від 23.05.2018 р. у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 р. у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 р. у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 р. у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 р. у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

У клопотанні про зменшенні розміру 3 % річних та інфляційних позивач послався на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі №902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Однак суд не погоджується із позицією позивача про наявність підстав для зменшення належних до стягнення сум 3 % річних та інфляційних з урахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, оскільки обставини у даній справі та справі № 902/417/18 не є подібними, оскільки в них різні предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Як вбачається з матеріалів справи № 918/838/23, сторони в договорі не передбачили інший розмір відсоток річних, а тому стягненню підлягають 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення. Заявлений позивачем до стягнення розмір 3 % річних не є надмірним, а є співмірним з розміром заявленої до стягнення з відповідача заборгованості.

Окрім того, суд приймає до уваги, що загальною ознакою відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Так само господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника.

При цьому висновок Верховного Суду про можливість за певних умов зменшити розмір, як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунків відповідно до ст. 625 ЦК України, не стосується такого способу захисту майнового права та інтересу, як відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Звертаючись з вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних за час затримки розрахунків відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розміру дійсних майнових втрат, яких він зазнав, тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відмову позивачу у зменшенні розміру 3 % річних та інфляційних втрат на 80 %, оскільки обставини у даній справі не є винятковими для зменшення вказаних сум з врахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, та те, що сторони довели порушення зобов`язання одна одної, суд доходить висновку про часткове задоволення первісного позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 166018 грн. 25 коп. пені та 180501 грн. 89 коп. штрафу, про задоволення зустрічного позову в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 3% річних у сумі 19 567 грн. 37 коп. та інфляційні втрати у сумі 158648 грн. 30 коп..

В той же час суд, користуючись правом, наданим йому ч.11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, проводить зустрічне зарахування вказаним сум в результаті чого підлягає до стягнення з Товариства обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 168 304 грн. 47 коп. штрафних санкцій (пені та штрафу).

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1.Позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" задоволити частково, а саме в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська область, 34400, ) 166018 грн. 25 коп. пені, 180 501 грн. 89 коп. штрафу.

2. В решті первісного позову відмовити у задоволенні.

3. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" (49125, м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, буд.11, кв. 28, код ЄДРПОУ 37070162) задоволити в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська область, 34400, ) 3% річних у сумі 19 567 грн. 37 коп., інфляційні втрати у сумі 158648 грн. 30 коп..

4. Провести зустрічне зарахування вищевказаних сум.

5. Стягнути з Товариства обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" (49125, м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, буд.11, кв. 28, код ЄДРПОУ 37070162) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська область, 34400, ) 168 304 грн. 47 коп. штрафних санкцій (пені та штрафу) .

6. Стягнути з Товариства обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" (49125, м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, буд.11, кв. 28, код ЄДРПОУ 37070162) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська область, 34400, ) 5197 грн. 80 коп. судового збору..

7. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська область, 34400, ) на користь Товариства обмеженою відповідальністю "Легіон Трейд" (49125, м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, буд.11, кв. 28, код ЄДРПОУ 37070162) 2684 грн. 00 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 10 листопада 2023 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.