ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2023м. ДніпроСправа № 904/4568/23
Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., розглянувши матеріали

за позовом фізичної особи-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича м. Харків

до фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича м. Дніпро

про стягнення 3% річних в розмірі 22557грн42коп та інфляційних втрат в розмірі 109391грн53коп.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець Трунов Анатолій Валентинович звернувся до фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича з позовом про стягнення 3% річних в розмірі 22557грн42коп та інфляційних втрат в розмірі 109391грн53коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на невиконання відповідачем рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011.

Позивач зазначив, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011 було присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича на користь фізичної особи-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича 196519грн65коп - основного боргу, 8090грн26коп пені, 1565грн85коп - 3% річних, 4123грн52коп судового збору. На виконання рішення суду від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011 був виданий наказ від 05.03.2012, що неодноразово пред`являвся до виконання протягом 2012 2016років.

Позивач вказав, що внаслідок невиконання рішення суду від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011 звертався до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 3%річних та інфляційної складової. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.06.2020 у справі №904/346/20 було присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича на користь фізичної особа-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича 61524грн05коп індексу інфляції, 18555грн17коп 3% річних, 2000грн - витрат на професійну правничу допомогу, 2060грн80коп судового збору.

Позивач стверджував, що за рішеннями суду у справах №20/5005/16810/2011 та №904/346/20 на користь позивача не сплачено та не стягнуто жодних грошових коштів з відповідача.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував на загальну суму, присуджену до стягнення у справі №20/5005/16810/2011, та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 22557грн42коп за період з 15.01.2020 по 12.08.2023 та інфляційні витрати в розмірі 109391грн53коп за період січень 2020 року - липень 2023 року.

Позивач повідомив, що орієнтований розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 5000грн.

Також представник позивача заявив клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами справи. Суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Суд запропонував відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позов відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду.

Суд попередив відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду від 28.08.2023 була направлена на адресу відповідача, зазначену у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Поштове відправлення було повернено із повідомленням підприємства поштового зв`язку про відмову адресата прийняти поштове відправлення.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи викладене, суд виконав обов`язку щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі №904/4568/23.

Станом на 16.11.2023 відзив на адресу суду не надходив.

Згідно з частинами 1, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку та за наявними матеріалами справи, відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд встановив таке.

Згідно з положеннями частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з матеріалами справи в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа №20/5005/16810/2011 за позовом фізичної особи-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича до фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича про стягнення суми боргу в розмірі 200727грн34коп, пені в розмірі 190510грн, 3% річних в розмірі 1565грн85коп та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича до фізичної особи-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича про визнання недійсним договору купівлі - продажу №29/11 від 29.11.2010.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011, яке набрало законної сили 05.03.2012, первісний позов задоволений частково та присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича на користь фізичної особи-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича суму основного боргу в розмірі 196519грн65коп, пеню в розмірі 8090грн26коп за період з 14.05.2011 по 24.10.2011, 3% річних в розмірі 1565грн85коп за період з 14.05.2011 по 24.10.2011, витрати зі сплати судового збору в розмірі 4123грн52коп. У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011 було встановлено, що між фізичною особою підприємцем Труновим Анатолієм Валентиновичем (далі - продавець) та фізичною особою - підприємцем Іванчуком Андрієм Вікторовичем (далі - покупець) був укладений договір купівлі продажу №29/11 від 29.11.2010 (далі договір), відповідно п. 1.1 якого позивач зобов`язався продати відповідачу товар, а відповідач прийняти та оплатити його у відповідності із умовами договору.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 договору ціна одиниці товару встановлюється продавцем і зазначається в накладних. Оплата за придбаний товар проводиться протягом 90 календарних днів щотижня з моменту отримання товару.

Відповідно до пунктів 8.3, 8.4 договору строк дії договору встановлений до 31.12.2010. Договір вважається продовженим на наступний рік якщо ні одна з сторін не заявить про розірвання договору не менше ніж за два місяці до закінчення строку дія договору.

В рішенні суду від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011 було вказано, що договір пролонгований 2011рік, оскільки сторони не надали заяви про розірвання договору. На виконання умов договору в період з 14.02.2011 по 10.05.2011 продавець поставив покупцю товар на загальну суму 272764грн80коп згідно з видатковими накладними №2/7 від 14.02.2011, №3/10 від 11.03.2011, №5/54 від 10.05.2011 (за мінусом 7103грн. суми пошкодженого товару). Суд встановив, що розмір суми боргу покупця становив 196519грн65коп.

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області також перебувала справа №904/346/20 за позовом фізичної особи-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича до Фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича про стягнення 3% річних в розмірі 18926грн94коп за період та індексу інфляції в розмірі 62753грн31коп.

Позивач вказував, що відповідач не виконав рішення суду від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011. Тому на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 18926грн94коп за період з 15.01.2017 по 14.01.2020 включно та індекс інфляції в розмірі 62753грн31коп за період з 15.01.2017 по 14.01.2020.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.06.2020 у справі №904/346/20, яке набрало законної сили 07.08.2020, позов задоволений частково та присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича на користь Фізичної особи-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича 3% річних в розмірі 18555грн17коп, індекс інфляції в розмірі 61524грн05коп, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2060грн80коп, витрати на правничу допомогу в розмірі 2000грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось раніше, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011, яке набрало законної сили 05.03.2012, присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича на користь фізичної особи-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича:

- суму основного боргу в розмірі 196519грн65коп;

- пеню в розмірі 8090грн26коп за період з 14.05.2011 по 24.10.2011;

- 3% річних в розмірі 1565грн85коп за період з 14.05.2011 по 24.10.2011;

- витрати зі сплати судового збору в розмірі 4123грн52коп.

Загальний розмір суми, присудженої до стягнення рішенням суду від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011, становить 210299грн28коп.

Позивач стверджував, що відповідач не виконав рішення суду від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011 повністю або частково. Тому на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за порушення строків сплати суми в розмірі 210299грн28коп позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 22557грн42коп за період з 15.01.2020 по 12.08.2023 та інфляційні витрати в розмірі 109391грн53коп за період січень 2020року - липень 2023року.

Відповідач не надав на адресу суду доказів повного або часткового виконання рішення суду від 20.02.2012 у справі №20/5005/16810/2011, зокрема, сплати суми боргу в розмірі 196519грн65коп.

Рішення про присудження є рішенням, яким підтверджуються права, обов`язки та законні інтереси сторін і одну сторону зобов`язується виконати на користь другої певні дії або утриматися від їх виконання.

Рішення про стягнення грошового боргу є типовим рішенням про присудження й лише надає праву вимоги кредитора ознак безпосередньої примусовості у реалізації, нічого не змінюючи у змісті самого спірного правовідношення.

За змістом частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, а згідно з приписами частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється на підставах, визначених договором або законом. У свою чергу, цивільне законодавство України, зокрема присвячена припиненню зобов`язань глава 50 Цивільного кодексу України, не містить положень про те, що набрання законної сили рішенням суду про стягнення грошового боргу із зобов`язаної до його сплати особи припиняє зобов`язання, на підставі якого цей борг виник.

Набрання законної сили рішенням про присудження не змінює і не припиняє того зобов`язання, до примусового виконання обов`язку з якого присуджений боржник.

Аналогічна права позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Тому приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Отже, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №686/7081/21, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (пункти 21, 22, 25, 42, 45), від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28).

Суд перевірив складений позивачем розрахунок 3%річних.

Відповідно до статей 549, 550 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються.

З огляду на встановлену пряму заборону нарахування процентів на пеню, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 867грн79коп за період з 15.01.2020 по 12.08.2023, нарахованих за порушення строків оплати суми пені в розмірі 8090грн26коп.

Відповідно до статей 123, 126 Господарського процесуального кодексу України судовий збір належить до судових витрат. Нарахування позивачем на суму судового збору суми 3% річних є помилковим, оскільки відшкодування витрат зі сплати судового збору не є цивільно-правовим зобов`язанням.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №758/7649/16-ц, від 19.12.2018 у справі №372/3542/16-ц, від 10.01.2019 у справі №718/2081/17.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення 3%річних в розмірі 442грн30коп за період з 15.01.2020 по 12.08.2023, нарахованих за порушення строків відшкодування суми судового збору в розмірі 4123грн52коп.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 3%річних в розмірі 21247грн33коп за період з 15.01.2020 по 12.08.2023, нарахованих за порушення строків сплати суми в загальному розмірі 198085грн50коп (196519грн65коп + 1565грн85коп).

Суд перевірив складений позивачем розрахунок інфляційної складової.

Як зазначалось раніше, судовий збір належить до судових витрат. Нарахування позивачем на суму судового збору суми інфляційної складової є помилковим, оскільки відшкодування витрат зі сплати судового збору не є цивільно-правовим зобов`язанням.

Тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення суми інфляційної складової в розмірі 2144грн93коп за період січень 2020року - липень 2023року, нарахованої за порушення строків відшкодування суми судового збору в розмірі 4123грн52коп.

Суд задовольняє позовні вимоги про стягнення суми інфляційної складової в розмірі 107246грн60коп за період січень 2020року - липень 2023року, нарахованої за порушення строків сплати суми в загальному розмірі 206175грн76коп (196519грн65коп + 8090грн26коп + 1565грн85коп).

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам. На відповідача покладаються витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2613грн72коп.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000грн. Позивач не повідомляв про намір надати додаткові докази на підтвердження витрат в строк, встановлений частиною 8 статі 129 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на правничу допомогу та компенсації витрат адвоката позивачем були надані до суду копії - договору про надання юридичних (правових) послуг адвоката від 10.06.2023, платіжної інструкції від 14.08.2023 на суму 5000грн, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №1482; посвідчення адвоката України №1482 від 07.07.2015.

Представництво інтересів фізичної особи-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича у справі здійснювалось адвокатом Гуртовою Тетяною Іванівною на підставі ордеру на надання правничої(правової) допомоги серія ВІ №1161273 від 14.08.2023.

Між фізичною особою-підприємцем Труновим Анатолієм Валентиновичем (далі клієнт) та адвокатом Гуртовою Тетяною Іванівною (далі адвокат) був укладений договір про надання юридичних (правових) послуг адвоката від 10.06.2023 (далі договір від 10.06.2023).

Згідно з пунктом 1.1 договору від 10.06.2023 адвокат зобов`язується за дорученням клієнта на умовах та в порядку, передбаченому цим договором, надати правову допомогу клієнту, як його представник, у правоохоронних органах, судах усіх інстанцій, перед фізичними та юридичними особами усіх форм власності щодо стягнення з суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Іванчука Андрія Вікторовича індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за невиконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2012 по справі №20/5005/16810/2011, ведення справи в судах усіх інстанцій та під час примусового виконання у виконавчій службі/приватного виконавця.

В пункті 2.4 договору від 10.06.2023 вказано, що повноваження адвоката без процесуальних обмежень.

Відповідно до пункту 3.1 договору від 10.06.2023 гонорар за договором складає 5000грн за ведення справи в суді першої інстанції.

Пунктом 5.1 договору від 10.06.2023 встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє протягом двох років віддати його підписання.

Матеріалами справи підтверджено надання позивачу послуг адвокатом. Платіжною інструкцією від 14.08.2023 позивач перерахував адвокату Гуртовій Т.І. суму в розмірі 5000грн.

Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі часткового задоволення позовних вимог інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 4850грн (5000 х 0,97) покладаються на відповідача, решта витрат залишається на позивачеві.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України статтями 2, 3, 13, 20, 41, 42, 73 - 79, 86, 91, 123, 126, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича до фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича про стягнення 3% річних в розмірі 22557грн42коп та інфляційних втрат в розмірі 109391грн53коп задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Іванчука Андрія Вікторовича (Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Трунова Анатолія Валентиновича (Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) 3% річних в розмірі 21247грн33коп, інфляційну складову в розмірі 107246грн60коп, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2613грн72коп та витрати на правову допомогу у розмірі 4850грн.

Відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення 3%річних в розмірі 1310грн09коп, інфляційної складової в розмірі 2144грн93коп.

Видати наказ після набрання законної сили рішенням суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.Г. Новікова