РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2023Справа № 910/3257/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк"

до фізичної особи-підприємця Петренка Юрія Михайловича

про стягнення 98440,23 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Петренка Юрія Михайловича про стягнення за кредитним договором від 28.03.2013 № 011/3767/131238 заборгованості за дозволеним овердрафтом у розмірі 92227,38 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 6212,85 грн. Також позивач просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Дана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місця реєстрації відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання.

Положеннями статей 89, 93 ЦК України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи та здійснення управління і обліку. Відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом вносяться до єдиного державного реєстру.

Таким чином, направлення ухвали суду здійснено за відповідною адресою місця реєстрації відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Таким чином, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася за адресою місця реєстрації відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місця реєстрації.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.03.2013 відповідачем підписано заяву-анкету про встановлення кредитного ліміту до поточного рахунку кредитної картки (для фізичної особи-підприємця) щодо надання кредиту в розмірі 50000 грн. для фінансування поточної діяльності.

28.03.2013 між позивачем (кредитор) та відповідачем (позичальник) укладено кредитний договір № 011/3767/131238, за умовами якого кредитор надає позичальнику можливість використання кредитної лінії з поточного рахунку шляхом здійснення платежів у межах поточного ліміту з рахунку в разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів. Максимальний ліміт кредиту за договором складає 100000 грн. На дату укладення договору поточний ліміт кредиту складає 50000 грн. У подальшому поточний ліміт встановлюється та визначається відповідно до статті 3 договору.

Згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору строк дії кредиту - з дня підписання договору страхування відповідно до умов статті 4 договору по 28.03.2015 включно, дата закінчення кредитування може змінюватися в порядку, передбаченому договору.

У пункті 1.3 Кредитного договору кредитор має право без укладання додаткових угод продовжити строк дії кредиту на 24 місяці за умови дотримання умов, встановлених Кредитним договором.

Відповідно до пункту 2.1 Кредитного договору протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 30 % річних.

Нарахування процентів з кредитом здійснюється виходячи на щоденний залишок заборгованості по Кредиту, зменшений на суму операцій, для яких діє пільговий період, за строк фактичного користування кредитом. При розрахунку процентів враховується день видачі кредиту (частини кредиту) та не враховується день погашення Кредиту в повному обсязі. При простроченні погашення кредиту проценти нараховуються за весь строк фактичного користування кредитом на суму фактичної заборгованості, в тому числі протягом строку такого прострочення, та підлягають сплаті відповідно до умов договору (п. 2.3 Кредитного договору).

Пункт 5.2. Кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення суми кредиту, зокрема щомісяця сплачувати до 10-го числа кожного місяця щомісячний обов`язковий платіж в сумі не менше, ніж 15 % від залишку заборгованості за кредитом.

У разі настання обставин невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань (обов`язків) за Кредитним договором Кредитор має безумовне право вимагати дострокового повного/часткового виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором (п. 8 Кредитного договору).

На підставі пункту 1.3 Кредитного договору позивачем продовжено строк дії кредиту до 27.03.2017, до 18.03.2019, до 17.03.2021 та до 17.03.2023 року.

Також, протягом дії кредитного договору збільшувався кредитний ліміт, зокрема 21.09.2018 до 98000 грн.

Як убачається з виписки з банківського рахунку відповідача, позивачем надано відповідачу в межах поточного ліміту кошти у сумі 98000 грн.

Разом із цим, відповідач не здійснив погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим станом на 16.11.2022 заборгованість останнього перед позивачем становить 98440,23 грн., з якої: 92227,38 грн. - заборгованість за дозволеним овердрафтом, у т.ч. 34598,76 грн. - прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску; 6212,85 грн. - заборгованість за відсотками.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити проценти за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка по рахунку відповідача, позивач виконав взяті на себе зобов`язання та надав відповідачу кредит за кредитним договором № 011/3767/131238 на суму 98000 грн. у межах дозволеного овердрафту. У той же час, відповідач дану суму кредитних коштів не повернув, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 92227,38 грн. -за дозволеним овердрафтом, у т.ч. 34598,76 грн. - прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску; 6212,85 грн. - заборгованість за відсотками.

Дані обставини відповідачем не спростовані, контррозрахунок заборгованості відповідачем не надавався.

При цьому, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 23.09.2019 в справі № 910/10254/18.

Судом установлено, що позивачем реалізоване право вимоги дострокового повернення за кредитним договором № 011/3767/131238 суми боргу 98440,23 грн. шляхом звернення 23.11.2022 до відповідача із вимогою від 17.11.2022 № 114/5-К-267560, що залишена останнім без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Петренка Юрія Михайловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А; ідентифікаційний код 14305909) 92227 (дев`яносто дві тисячі двісті двадцять сім) грн. 38 коп. заборгованості за дозволеним овердрафтом із обов`язковим щомісячним внеском, 6212 (шість тисяч двісті дванадцять) грн. 85 коп. заборгованості за відсотками, а також 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова