ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2023 р. м.Київ Справа№ 910/7234/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 07.09.2023:

від позивача: Гермаш С.М. ;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Шабельник К.В.;

від третьої особи: не з`явився;

експерт Шатковський А.Ю. (в режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 20.04.2023 (повний текст складено 04.05.2023)

у справі № 910/7234/21 (суддя О.В. Котков)

за позовом Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича

до 1. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Попов Вячеслав Євгенович (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № Ф/23-03 від 05.05.2021 року до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (відповідач-2) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 526 840,00 грн., з них: 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень) - з відповідача-1 та 426 840,00 грн. (чотириста двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень) - з відповідача-2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 23/03/2021 від 23.03.2021 року до позивача перейшло право вимоги до відповідачів щодо відшкодування збитків у зв`язку з пошкодження транспортного засобу "Audi А6", номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.06.2019 року у розмірі 526 840,00 грн.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач-1- Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон" проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що у відповідача не виник обов`язок виплачувати страхове відшкодування, оскільки винна водія ОСОБА_2 не встановлена, тому останній не є винною особою у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 01.06.2019.

В суді першої інстанції представник відповідача-2 позовні вимоги просив задовольнити частково з урахуванням висновку експерта № 3469-Е від 08.02.2023 року та стягнути з відповідача-2 на користь позивача 237 733,24 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 у справі № 910/7234/21 позов Фізичної особи-підприємця Попова В.Є. задоволено повністю, а саме:

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича грошові кошти: страхового відшкодування - 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень), витрати на правову допомогу - 3587,43 грн. (три тисячі п`ятсот вісімдесят сім гривень 43 копійки) та судовий збір - 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича грошові кошти: страхового відшкодування - 426 840,00 грн. (чотириста двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень), витрати на правову допомогу- 15 312,57 грн. (п`ятнадцять тисяч триста дванадцять гривень 57 копійок) та судовий збір - 6402,60 грн. (шість тисяч чотириста дві гривні 60 копійок).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач-2- Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (22.05.2023 згідно штемпеля канцелярії суду на апеляційній скарзі, яка направлена на електронну пошту суду) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 у справі № 910/7234/21 в частині задоволення вимог до відповідача-2 страхового відшкодування 426 840,00 грн. та витрат на правову допомогу - 15 312, 57 грн., та у відповідній частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, відмовивши у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" страхового відшкодування у розмірі 289 106,76 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права (ст. ст. 73,76, 77, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України) та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до відповдіача-2 ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки в цій частині не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині стягнення з відповідача-2 страхового відшкодування в розмірі 426 840,00 грн. не врахував п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої згідно наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 року № 1335/5/1159), оскільки необхідність коефіцієнту фізичного зносу для визначення суми страхового відшкодування підтверджуються наданими скаржником разом з відзивом звіту щодо досліджуваного автомобіля, документами щодо придбання автомобіля, які долучались, які містять інформацію щодо придбання автомобіля, стану автомобіля під час придбання та його подальшої реалізації. Такими документами підтверджується , що автомобіль неодноразово ремонтувався, що є відповідно до пункту вказаної методики, підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу. Крім того, скаржник вказував, що жоден з учасників не надав своїх заперечень щодо висновку експерта, а суд першої інстанції лише оголосив відповідні висновки, не надавши можливість надати пояснення щодо застосування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля. Судовий експерт під час розгляду справи судом першої інстанції не викликався, а жоден з учасників справи не ставив під сумнів достовірність його висновків. Крім того, скаржник посилався на неможливість посилання лише на звіт про оцінку транспортного засобу, як такого, що встановлює лише можливу суму , що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Також, 11.07.2023 від скаржника через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення, з посиланням на судові акти суду апеляційної інстанції у певних справах.

Короткий зміст відзиву позивача на апеляційну скаргу

12.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від позивача (Фізична особа-підприємець Попов В.Є.) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, позивач наголошував, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив, що відсутні обумовлені п. 3.9 Методики підстави для врахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу при розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Аudi А6», д.р.н. НОМЕР_2 , а також обгрунтовано врахував звіт № 432Е від 10.06.2021 ПП "Експрес-Сервіс-Альфа", як належний доказ вартості завданого матеріального збитку - 516 840,48 грн.

10.07.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач заперечував проти долученого відповідачем-2 на стадії апеляційного розгляду справи нового доказу - роздруківки інтернет-сторінки з сайту АвтоРіа, зокрема у зв?язку з неможливості перевірки його достовірності.

Також, 06.09.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначав, що згідно отриманої ним відповіді Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07.07.2023 № 758аз/41/27/02-2023, транспортний засіб «Аudi А6», д.р.н. НОМЕР_2 , не був зареєстрований у будь-яких ДТП в період з 21.01.2019 по 31.05.2019. Таким чином, не вбачається за доцільне застосування коефіцієнту фізичного зносу, оскільки саме складові частини кузова транспортного засобу «Аudi А6», д.р.н. НОМЕР_2 , не були пошкоджені під час експлуатації автомобіля до моменту ввезення на територію України та на час перебування в України. Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, складала 516 840,48 грн., а звіт № 432Е від 10.06.2021 ПП "Експрес-Сервіс-Альфа" - проведений з дотриманням норм чинного законодавства та є належним доказом щодо визначення вартості матеріального збитку.

Також, 07.09.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначав, що жодних доказів того, що:

- відповідний автомобіль мав пошкодження до ввезення його на територію України - матеріали справи не містять;

- винятком для застування коефіцієнту фізичного зносу є те, що складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом, на що і посилається представник відповідача-2 (п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N$142/5/2092);

- однак, до основних складових частин кузова відносяться: корпус кузова, двері, капот, крила, електроарматура;

- з наданих, в суді першої інстанції, фотокопій (неналежної якості) пошкодженого транспортного засобу, вбачається, що автомобіль мав пошкодження пластикового бамперу та пластикової накладки, що не відносяться до складових частин кузова колісного транспортного засобу;

- відповідачем-2 будь-яких доказів, що було пошкоджено складові частини автомобіля у Сполучених Штатах Америки та з моменту ввезення в Україну до суду не надано;

- не вбачається за доцільне застосування коефіцієнту фізичного зносу, оскільки саме складові частини кузова транспортного засобу «Audi А6» не були пошкодженні під час експлуатації до моменту ввезення на територію України та на час перебування в Україні;

- відповідно до наданого звіту №432Е, шо міститься в матеріалах справи, експертом зазначено: «при візуальному огляді не виявлено факту оновлення складових КТЗ або заміни їх на нові чи значно новіші ніж КТЗ в цілому, не виявлено наявності чи відсутності додаткового або базового обладнання, не виявлено наявності і ознак наявності на досліджуваному автомобілі пошкоджень, які б мали місце та потребували відновлювальному ремонту на момент іце до його пошкодження у ДТП»;

- вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля «AUDI А6» номерний знак « НОМЕР_1 », склала 516 840 (п`ятсот шістнадцять тисяч вісімсот сорок) грн. 48 коп. Отже, наданий звіт N°432E про оцінку автомобіля від 10.06.2019 року проведений з дотриманням норм чинного законодавства та є належним доказом щодо визначення вартості матеріального збитку.

Короткий зміст заперечень відповідача-2 на відзив позивача

26.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли заперечення на відзив позивача, в яких скаржник наголошував на тому, що:

- у відзиві на апеляційну скаргу позивач не спростовує доводів скаржника та не заперечує факт участі ТЗ у ДТП ще до його ввозу на територію України;

- за твердженням скаржника підставою для врахування коефіцієнта фізичного зносу є наявність винятків, згідно п. 7.39 Методики (складові частини кузова, оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом), адже до ввезення на територію України автомобіль мав пошкодження деталей, про що не зазначається у звіті № 432Е від 10.06.2021 ПП "Експрес-Сервіс-Альфа", проте, враховані у висновку експерта від 08.02.2023 № 3469-Е;

- порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватись в порядку, визначеному ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП;

- після ДТП, що мало місце 01.06.2019, автомобіль було відремонтовано та неодноразово відчужено третім особам, залишки автомобіля позивач скаржнику не передав.

Також, відповідач -2 зазначав, що станом на подання заперечень, відповідний автомобіль продається на веб-сайті Авто Ріа, про що відповідачем-2 надано відповідну роздруківку оголошення, а обгрунтовуючи поважність неподання такого доказу суду першої інстанції тим, що за даними веб-сайту АвтоРіа оголошення було розміщено 23.06.2023, тобто станом на час розгляду справи судом першої інстанції у скаржник такий доказ був відсутній. Таким чином, скаржник просив поновити процесуальний строк на подачу вказаного доказу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 22.05.2023, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 у справі № 910/7234/21, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/7234/21.Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділуГосподарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 у справі № 910/7234/21.

29.05.2023 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 910/7234/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7234/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023. Судове засідання призначено на 29.06.2023 о 11 год. 10 хв.

12.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від позивача (Фізична особа-підприємець Попов В.Є.) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

26.06.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 (Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія") надійшло заперечення на відзив у справі № 910/7234/21, в якому відповідач-2 просив:

- поновити процесуальний строк на подання доказу - оголошення про продаж автомобіля з VIN WAUGFAFCXEN037830 на веб-сайті Auto Ria від 25.06.2023 та долучити такий доказ до матеріалів справи;

- в порядку ч. 4 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, здійснити виклик судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79000, м. Львів, вул.. Липинського, 54) Шатковського Андрія для роз`яснення висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3469-Е від 08.02.2023 і надання відповідей на питання суду та учасників справи;

- скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 у справі № 910/7234/21 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» страхового відшкодування 426 840,00 грн. та витрат на правову допомогу - 15312,57 грн. та у відповідній частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, відмовивши у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія страхового відшкодування у розмірі 289 106,76 грн.

10.07.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від позивача (Фізична особа-підприємець Попов В.Є.) надійшли додаткові пояснення у справі № 910/7234/21.

11.07.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 (Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія") надійшло клопотання про долучення судової практики щодо необхідності/відсутності застосування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу.

13.07.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 (Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія") надійшло клопотання, в якому відповідач-2 просить, в порядку ч. 4 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, здійснити виклик судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79000, м. Львів, вул.. Липинського, 54) ШатковськогоАндрія для роз`яснення висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3469-Е від 08.02.2023 і надання відповідей на питання суду та учасників справи.

Клопотання обґрунтоване тим, що при розгляді справи в суді першої інстанції, суд вказав:

- як вбачається з інформації, яка міститься в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу «Аudi А6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , вказаний транспортний засіб є легковий, а отже коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, якщо строк експлуатації такого транспортного засобу не перевищує 7 років.;

- заявник зазначає, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 транспортний засіб «Аudi А6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 2013 року випуску, тому на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.06.2019, строк експлуатації транспортного засобу не перевищував 7 років, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідність врахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу при розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу "«Аudi А6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 - відсутня.

В свою чергу, відповідач-2 не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на зміст пункту 7.39 Методики, відповідно до якого винятками стосовно використання зазначених вимог є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювального ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді - деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу І цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 2 до цієї Методики.

Скаржник у клопотанні про виклик експерта наголошує, що:

- необхідність застосування коефіцієнта фізичного зносу для визначення суми страхового відшкодування підтверджується наданим відповідачем-2 з відзивом звітом щодо досліджуваного автомобіля, документами щодо придбання автомобіля, які долучались до матеріалів справи з клопотаннями, та які містять інформацію щодо придбання автомобіля, стану автомобіля під час придбання та його подальшої реалізації;

- такими документами підтверджується, що автомобіль неодноразово ремонтувався, що є відповідно до пункту 7.39. Методики підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу;

- жоден з учасників справи не надав своїх заперечень щодо висновка експерта, а суд першої інстанції під час розгляду справи лише оголосив висновки експерта, при цьому не досліджуючи з учасниками справи дослідження, яке проводив експерт, таким чином, не надавши можливість надати власні пояснення щодо необхідності застосування коефіцієнта фізичного автомобіля;

- судовий експерт під час розгляду справи судом першої інстанції не викликався, а жоден учасник справи не ставив під сумнів достовірність його висновків.

З урахуванням наведеного, відповідач-2 вважає за доцільне в порядку ч. 4 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, здійснити виклик судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79000, м. Львів, вул. Липинського, 54) Шатковського Андрія для роз`яснення висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3469-Е від 08.02.2023 і надання відповідей на питання суду та учасників справи, а саме для надання пояснень щодо застосування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля.

13.07.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від позивача (Фізична особа-підприємець Попов В.Є.) надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, яка обґрунтована тим, що у зв`язку з тим, що позивач через завантаженість справами не має можливості прибути в судове засідання, яке відбудеться 13.07.2023 о 14 год. 40 хв., тому просить суд провести розгляд справи без участі представника позивача та позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» про виклик в судове засідання судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79000, м. Львів, вул.. Липинського, 54) ШатковськогоАндрія для роз`яснення висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3469-Е від 08.02.2023 задоволено. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 у справі № 910/7234/21 вирішено відкласти на 07.09.2023 о 11 год. 00 хв.

25.07.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшло клопотання про участь в судовому засіданні судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Шатковського Андрія у справі № 910/7234/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 в режимі відеоконференції.

Проведення відеоконференції директор Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України просить доручити Шевченківському районному суду м. Львова (вулиця Січових Стрільців, 12, Львів, Львівська область, 79000, ).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 клопотання директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Шатковського Андрія у справі № 910/7234/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 задоволено.

06.09.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_3 надійшли додаткові пояснення по справі № 910/7234/21, в яких позивач зазначив, що звіт № 432Е про оцінку автомобіля від 10.06.2019 проведений з дотриманням норм чинного законодавства та є належним доказом щодо визначення вартості матеріального збитку.

07.09.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_3 надійшли додаткові пояснення по справі № 910/7234/21, які позивач просив долучити до матеріалів справи та залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 07.09.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача - 2 (скаржника), а відповідач - 1 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача до суду своїх представників не направив, про час і дату судового засідання повідомлялись належним чином засобами електронного зв?язку шляхом направлення на електронні адреси, повідомлені вказаними особами, а також засобами поштового зв?язку.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки про дату та місце розгляду справи учасники спору повідомлялись належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні - судом не встановлено.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників відповідача-1 та третьої особи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, з урахуванням наявних матеріалів справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

В судовому засіданні 07.09.2023 відповідач - 2 підтримував вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» страхового відшкодування 426 840,00 грн. та витрат на правову допомогу - 15 312,57 грн. та у відповідній частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, відмовивши у стягненні Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» страхового відшкодування у розмірі 289 106,76 грн., та здійснити розподіл судових витрат з урахуванням рішення, яке буде ухвалено.

Представник позивача, в судовому засіданні 07.09.2023, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Крім того, в судовому засіданні 07.09.2023 в режимі відеоконференції приймав участь судовий експерт Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Шатковський Андрій, в порядку ч. 4 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, який надав відповідні пояснення, відповів на запитання учасників та суду щодо складеного ним висновку.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача -1 та третьої особи до суду апеляційної інстанції у встановлені строки не надходив, проте, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції згідно наявних матеріалів справи, 01.06.2019 близько 10:40 на автодорозі Київ-Чоп в с. Привільне сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

Власником автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , а власником автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 - ТОВ "Західна агровиробнича компанія".

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 10.08.2019 року серії ОБ № 113457 ОСОБА_2 01.06.2019 об 10 годині 40 хвилин на автодорозі Київ-Чоп в с. Привільне Дубенського району Рівненської області керуючи автомобілем ВАЗ212140 д.н. НОМЕР_6 не врахував дорожню обстановку перед початком руху, не переконався в безпечності маневру розворот, змінив напрям руху з правої крайньої полоси розгону перестроївшись в ліву полосу руху, допустивши зіткнення з автомобілем Ауді А-6, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п. 10.1 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою слідчого слідчого відділення Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області Воронко В.П. від 18.07.2019 кримінальне провадження №40000476 від 01.06.2019 року по факт дорожньо-транспортної пригоді, що мала місце 01.06.2019 року в с. Привільне Дубенського району Рівненської області закрито, в зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля ВАЗ Нива ОСОБА_2 та водія автомобіля Ауді А-6 ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

При цьому, у вказаній постанові слідчим відділення Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області Воронко В.П. встановлено, що враховуючи протокол огляду місця події та схему ДТП, свідчення свідків водій автомобіля "ВАЗ Нива" д.н.з. НОМЕР_6 ОСОБА_2 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто ОСОБА_2 при перестроюванні з крайньої правої полоси руху (полосі розгону) в ліву полосу руху не переконався належним чином, що це буде безпечно, та здійснивши маневр створив небезпеку для автомобіля марки "Ауді А6". За наведених обставин, слідчий відділення Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області Воронко В.П. дійшов висновку, що в діях водія автомобіля "ВАЗ Нива" д.н.з. НОМЕР_6 ОСОБА_2 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення.

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 12.10.2020 року у справі № 568/1267/19 провадження в справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрито, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення.

З наданої до матеріалів справи ремонтної калькуляції № YK_2019 від 01.06.2019 вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 становить 601 402,55 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП, відповідно до звіту № 432Е від 10.06.2021 року ПП "Експрес-Сервіс-Альфа" складає 516 840,48 грн.

Відповідно до звіту № 432Е від 10.06.2021 ПП "Експрес-Сервіс-Альфа" вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП, складає 516 840,48 грн.

У висновку № 50/21 автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження від 12.03.2021 року, складеного за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.06.2019 року, судовим експертом Скороход К.М. встановлено, що пояснення водія автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_2 стосовно обставин ДТП технічно не спроможні; в даній дорожній обстановці ситуації дії водія автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України; в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху не вбачається; у даній дорожній обстановці з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходяться (перебувають) дії водія автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_2 , які не відповідають вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху; в діях водія автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 причинний зв`язок між його діями і виникненням даної ДТП відсутній.

Відносини між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон", як страховиком та власником автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 , як страхувальником врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9003864. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн.

23.03.2021 між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 23/03/2021 (надалі - договір), відповідно до п. 2.1. якого, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги до боржника, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора щодо відшкодування збитків завданих останньому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу "AUDI A6" д.н.з. НОМЕР_7 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 01.06.2019 року близько 10 год. 40 хв. по автодорозі Київ-Чоп, під керуванням ОСОБА_2 , 27.07.1995 року, котрий керував автомобілем "ВАЗ-Нива" д.н.з НОМЕР_6 , який працював в ТОВ "Західна агровиробнича компанія" та був застрахований в ПАТ СК "Еталон".

Відповідно до п. 2.2. договору, загальний розмір заборгованості боржника/-ів, право вимоги до якої відступається згідно цього договору становить 526 840,00 грн., що являє собою розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "AUDI A6" д.н.з. НОМЕР_7 " номер кузова НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_1 (документи, які підтверджують матеріальний збиток та вину особи, яка завдала збиток: звіт № 423E від 10.06.2019 року, висновок № 50/21 від 12.03.2021 року, платіжне доручення про сплату 10 000 грн.).

У додатковій угоді № 1 від 29.06.2021 року до договору № 23/03/2021 від 23.03.2021 року визначено, що боржниками за договором № 23/03/2021 від 23.03.2021 року є ПАТ "Страхова компанія "Еталон" (ліміт страхового відшкодування - 100 000,00 грн.) та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" (матеріальна шкода, різниця між лімітом страхового відшкодування - 426 840,00 грн.); потерпілою особою: ОСОБА_1 (водій ОСОБА_4 , "AUDI A6" д.н.з. НОМЕР_7 ); винною особою: ОСОБА_2 ("ВАЗ-Нива" д.н.з НОМЕР_6 ).

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 23/03/2021 від 23.03.2021 року він набув право вимоги до відповідачів щодо відшкодування збитків у зв`язку з пошкодження автомобіля "Audi А6", номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.06.2019 року у розмірі 526 840,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги в межах заявлених скаржником, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" встановлено, що за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В силу пункту 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, , станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "ВАЗ Нива", державний номерний знак НОМЕР_5 була застрахована в ПАТ "СК "Еталон" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9003864.

За змістом інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ станом на 01.06.2019, яка була надана Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду, вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн та франшизу у розмірі 0,00 грн.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно частини 2 підпункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, виходячи зі встановленого полісом № АМ/9003864 ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну (100 000,00 грн.) і франшизи в сумі - 0,00 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір невиплаченого ПАТ "СК "Еталон" страхового відшкодування становить 100 000,00 грн., і що учасниками спору не заперечувалось.

Також, матеріаламис прави підтверджується, що 23.03.2021 між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 23/03/2021 (надалі - договір), відповідно до п. 2.1. якого, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги до боржника, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора щодо відшкодування збитків завданих останньому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу "AUDI A6" д.н.з. НОМЕР_7 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 01.06.2019 року близько 10 год. 40 хв. по автодорозі Київ-Чоп, під керуванням ОСОБА_2 , 27.07.1995 року, котрий керував автомобілем "ВАЗ-Нива" д.н.з НОМЕР_6 , який працював в ТОВ "Західна агровиробнича компанія" та був застрахований в ПАТ СК "Еталон".

Відповідно до п. 2.2. договору, загальний розмір заборгованості боржника/-ів, право вимоги до якої відступається згідно цього договору становить 526 840,00 грн., що являє собою розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "AUDI A6" д.н.з. НОМЕР_7 " номер кузова НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_1 .

У додатковій угоді № 1 від 29.06.2021 до договору № 23/03/2021 від 23.03.2021 визначено, що боржниками за договором № 23/03/2021 від 23.03.2021 року є ПАТ "Страхова компанія "Еталон" (ліміт страхового відшкодування - 100 000,00 грн.) та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" (матеріальна шкода, різниця між лімітом страхового відшкодування - 426 840,00 грн.); потерпілою особою: ОСОБА_1 (водій ОСОБА_4 , "AUDI A6" д.н.з. НОМЕР_7 ); винною особою: ОСОБА_2 ("ВАЗ-Нива" д.н.з НОМЕР_6 ).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. 514, 516 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що враховуючи укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) № 23/03/2021 від 23.03.2021, позивач - ФОП Попов В.Є. набув права грошової вимоги до боржників, відповідальних за збитки, завдані внаслідок ДТП, яка мала місце 01.06.2019 року на автодорозі Київ-Чоп.

В свою чергу, в межах заперечень відповідачем-1, заявлених до нього позовних вимог , надано висновок експерта № 015-05(Е)/21 від 08.06.2021, складений судовий експертом Півень В.В., в якому встановлено, що пояснення водія автомобіля AUDI A6 д/н НОМЕР_9 ОСОБА_4 та пасажира ОСОБА_5 , щодо виїзду автомобіля ВАЗ-21214 д/н НОМЕР_5 перед зіткненням в крайню ліву смугу майже перпендикулярно до подвійної розділової лінії дорожньої розмітки є технічно неспроможними; вирішити питання, щодо наявності або відсутності технічної можливості водію автомобіля AUDI A6 д/н НОМЕР_9 ОСОБА_4 уникнути зіткнення транспортних засобів, виходячи з викладених ним та пасажиром ОСОБА_5 обставин розвитку пригоди не є можливим, оскільки викладені ними обставини пригоди в частині просторово - часових параметрів взаємного зближення транспортних засобів безпосередньо перед зіткненням в комплексі є технічно неспроможними; виходячи з обставин розвитку пригоди, викладених водієм автомобіля ВАЗ-21214 д/н НОМЕР_5 ОСОБА_2 та пасажирами його автомобіля ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , водій автомобіля AUDI A6 д/н НОМЕР_9 ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, належним чином виконавши вимоги п. 13.1. ПДР України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру, виходячи з наданих на дослідження матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції вказував, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначав про те, що винуватцем спірної ДТП є ОСОБА_2 - водій автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 , відповідач-1, у свою чергу, вважав, що вина ОСОБА_2 у спірній ДТП не встановлена, матеріли справи судового рішення, яким була б встановлена винна у спірній ДТП ОСОБА_2 , не містить.

За вимогами процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Тобто, за відсутності встановлення вини учасників ДТП, яке сталося за взаємодії джерел підвищеної небезпеки, до моменту розгляду в суді справи про відшкодування відповідної шкоди, суд, який розглядає справу, зобов`язаний установити усі вищезазначені обставини ДТП, зокрема винну особу або ступінь вини кожного з учасників ДТП, для правильного застосування статті 1188 Цивільного кодексу України.

З урахуванням зазначених норм чинного Цивільного кодексу України, для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, в першу чергу необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії. Відтак цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Вказана правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2018 року у справі № 910/20412/16, в якій зазначено, що суд при розгляді справи не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, в рамках розгляду даного виду спору та при наявності відповідних документальних доказів, встановити наявність/відсутність вини в діях особи.

У відповідності до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

З метою встановлення вини та відповідність дій кожного з водіїв технічним вимогам Правил дорожнього руху України, які є у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору, ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 призначено у справі № 910/7234/21 судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експертів поставити наступні питання:

- Яким чином в момент первинного контакту були розташовані між собою автомобілі "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 та "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 та в якому місці відбулося їх зіткнення?

- Чи технічно спроможні пояснення водія автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 та пасажира ОСОБА_5 , щодо виїзду автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 перед зіткненням в крайню ліву смугу майже перпендикулярно до подвійної розділової лінії дорожньої розмітки?

- Чи мав водій автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, виходячи з викладених ним та пасажиром ОСОБА_5 обставин розвитку пригоди?

- Чи мав водій автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, виходячи з викладених водієм автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_2 та пасажирами його автомобіля ОСОБА_6 і ОСОБА_8 обставин розвитку пригоди ?"

- Чи технічно спроможні пояснення водія автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_2 стосовно обставин справи виникнення ДТП?

- Чи є в діях водія автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_2 невідповідність вимогам Правил дорожнього руху?

- Чи є в діях водія автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 невідповідність вимогам Правил дорожнього руху?

У висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 3949 від 29.12.2021 року встановлено наступне.

1. У даному випадку мало місце попутне кутове зіткнення автомобілів Audi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ВАЗ 21214 "Нива", реєстраційний номер НОМЕР_6 , при якому їхні повздовжні осі розміщувались під кутом білі 30°, так як це показано на схемі №2, що додається до цього висновку.

2. Місце зіткнення автомобілів Audi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ВАЗ 21214 "Нива", реєстраційний номер НОМЕР_6 , знаходиться на лівій смузі руху правої сторони дороги, виходячи з напрямку руху в сторону м. Рівне, в районі розміщення початку сліду бокового юзу лівого переднього колеса автомобіля ВАЗ 21214 "Нива", реєстраційний номер НОМЕР_6 , тобто на віддалі біля 0,3 м від лінії горизонтальної розмітки 1.5, яка ділить смуги руху протилежних напрямків.

3. Покази водія автомобіля Audi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 та пасажира цього автомобіля свідка ОСОБА_5 в частині виїзду водія автомобіля ВАЗ 21214 "Нива", реєстраційний номер НОМЕР_6 , перед зіткненням із правої крайньої смуги руху в ліву правої сторони дороги, виходячи з напрямку руху в сторону м. Рівне, з технічної точки зору є спроможними, а їх же покази в частині розміщення цього автомобіля в момент зіткнення відносно елементів дороги майже перпендикулярно до подвійної лінії горизонтальної розмітки, яка поділяє смуги руху протилежних напрямків, з технічної точки зору є неспроможними.

4. Покази водія автомобіля ВАЗ 21214 "Нива", реєстраційний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_2 в частині здійснення ним повороту ліворуч з лівої крайньої смуги руху правої сторони дороги, виходячи з напрямку руху в сторону м. Рівне, та розміщення його автомобіля в момент зіткнення з автомобілем Audi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відносно елементів дороги під кутом біля 25°-30° до подвійної лінії горизонтальної розмітки, яка поділяє смуги руху протилежних напрямків, з технічної точки зори є неспроможними.

У висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи № 3950 від 17.03.2022 року встановлено наступне.

1. По причинам вказаним в дослідницькій частині надані покази водієм ОСОБА_2 стосовно обставин виникнення ДТП, не відповідали технічно-спроможним та не приймались у подальшому дослідженні. Оскільки технічно неспроможні дані могли ввести в оману суд, та привести експерта до необгрунтованих висновків.

2. В даній дорожній обстановці водій автомобіля "Audi" виходячи з викладених ним та пасажиром ОСОБА_5 обставин розвитку пригоди, не мав технічної можливості шляхом застосування гальмування керованого ним автомобіля зупинитись до місця зіткнення з автомобілем "ВАЗ", шляхом своєчасного застосування гальмування (як способу зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі), виконуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

3. По причинам вказаним в дослідницькій частині, встановити: ... "Чи мав водій автомобіля "Audi А6", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, виходячи з викладених водієм автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_6 ОСОБА_2 та пасажирами його автомобіля ОСОБА_6 і ОСОБА_8 обставин розвитку пригоди?" - не представляється можливим.

4. Враховуючи вищенаведене в даному випадку в діях водія автомобіля "ВАЗ", ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам вимог п. п. 10.1, 10.4 ПДР Правил дорожнього руху України.

5. Враховуючи вищенаведене в даному випадку в діях водія автомобіля "Audi А6" ОСОБА_4 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху не вбачається.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Із матеріалів Висновків вбачається, що вони обґрунтовані, містять докладний опис проведених досліджень, чіткі висновки з поставлених перед експертами питань, містять підписи судових експертів про їх попередження щодо кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову від надання висновку за ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, а будь-яких обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність Висновків чи суперечливість їх іншим матеріалам справи учасниками справи не наведено.

Відтак, надані Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Висновки є належними та допустимими в розумінні ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції встановив, що наявні правові підстави вважати, що винуватцем спірної ДТП є ОСОБА_2 - водій автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 . Вказані обставини учасниками спору також не заперечувались на стадії апеляційного розгляду справи.

Зважаючи на те, що полісом № АМ/9003864 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн. та франшизу у розмірі 0,00 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню з відповідача-1 підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_2 транспортного засобу "ВАЗ Нива", державний номерний знак НОМЕР_6 , у розмірі 100 000,00 грн., які були присуджені до стягнення з відповідача -1 на користь позивача. Рішення суду першої інстанції у вказаній частині учасниками спору не оскаржується, і відповідно, не входить до меж апеляційного перегляду згідно з приписами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 426 840,00 грн. страхового відшкодування.

Відповідач-2 проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що не є страховиком "ВАЗ 21214", державний номерний знак НОМЕР_5 , а є страхувальником згідно полісу № АМ/9003864, тому зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 у товариства - відсутнє.

Позивач посилався в частині обгрунтування вимог до відповідача-2 на те, що, що різниця між страховим відшкодуванням за полісом № АМ/9003864 та завданою матеріальною шкодою має бути сплачена ТОВ "Західна агровиробнича компанія" в силу положень ст. 1172 Цивільного кодексу України.

З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу транспортного засобу "Audi А6", номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження у ДТП та розміру відновлювального ремонту транспортного засобу "Audi А6", номерний знак НОМЕР_1 , ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 року призначено у справі № 910/7234/21 судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експертів поставити наступні питання:

- Яка ринкова вартість транспортного засобу "Audi А6", номерний знак НОМЕР_1 до настання ДТП, а саме на дату 31.05.2019 року?

- Яка ринкова вартість транспортного засобу "Audi А6", номерний знак НОМЕР_1 у пошкодженому стані станом на 02.06.2019 року після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.06.2019 року?

- На який розмір змінилася вартість транспортного засобу "Audi А6", номерний знак НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.06.2019 року?

- Який розмір матеріального збитку станом на 02.06.2019 року, завданого власнику транспортного засобу "Audi А6", номерний знак НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.06.2019 з урахуванням величини фізичного зносу (розрахувати окремо)?

У висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3469-Е від 08.02.2023 року встановлено наступне.

1. Ринкова вартість автомобіля "Audi А6", реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний (VIN) номер НОМЕР_10 , з врахуванням його стану, визначеного із представлених матеріалів господарської справи № 910/7234/21 на дату оцінки - 31.05.2019, становила - 496671,09 грн. (чотириста дев`яносто шість тисяч шістсот сімдесят одна гривня 09 коп.).

2. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "Audi А6", 2013 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний (VIN) номер НОМЕР_10 , внаслідок його пошкодження ДТП 01.06.2019, виходячи з даних про нього і його стан та даних про його пошкодження і необхідність ремонту, які можливо встановити з представлених судом матеріалів справи 910/7234/21, визначається у розмірі ринкової вартості цього автомобіля на момент його пошкодження, яка в цінах на дату ДТП - 01.06.2019, становила 496671,09 грн. (чотириста дев`яносто шість тисяч шістсот сімдесят одна гривня 09 коп.).

3. Ринкова вартість автомобіля "Audi А6", реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний (VIN) номер НОМЕР_10 станом на 02 червня 2019 року, після його пошкодження у ДТП (в пошкодженому стані), виходячи з даних про нього і його стан та даних про його пошкодження і необхідність ремонту, які можливо встановити з представлених судом матеріалів справи 910/7234/21, становила - 258937,85 грн. (двісті п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень 85 коп.).

4. Виходячи із умови поставленого питання, у даному випадку необхідно визначити різницю між ринковою вартістю досліджуваного транспортного засобу до пошкодження у ДТП, яка відбулася - 01.06.2019 та ринковою вартістю досліджуваного транспортного засобу після пошкодження у цій ДТП (у пошкодженому стані), яка у даному випадку еквівалентна вартості відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, і розраховано у п.3 досліджень та становить 237733,24 грн (двісті тридцять сім тисяч сімсот тридцять три гривні 24 коп.).

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судову експертизу" та статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", згідно наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 року № 1335/5/1159) була затверджена Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі - Методика).

Пунктом 1.2. Методики визначено, що вона встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту.

Відповідно до пункту 1.6. Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Пунктом 2.4. Методики визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно із п. 3.9. Методики, фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації.

Порядок розрахунку коефіцієнта фізичного зносу визначений у пункті 7.38 Методики, згідно якого значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно з інформацією, яка міститься в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу "Audi А6", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , вказаний транспортний засіб - є легковий, а отже коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, якщо строк експлуатації такого транспортного засобу не перевищує 7 років.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , транспортний засіб "Audi А6", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 2013 випуску, тому на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.06.2019, строк експлуатації транспортного засобу не перевищував 7 років, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції в цій частині про те, що необхідність врахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу при розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу "Audi А6", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 - відсутня, у зв?язку з чим судом першої інстанції обгрунтовано прийнято до уваги відсутність підстав для зменшення вартості завданого матеріального збитку на суму коефіціенту транспортного засобу при розрахунку вартості відновлювального ремонту, зокрема у розмірі, обумовленому п. 7.38 Методики, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Також, ч. 4 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України визначено, що експерт зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом та роз`яснити свій висновок і відповісти на питання суду та учасників справи. За відсутності заперечень учасників справи експерт може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» про виклик в судове засідання судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79000, м. Львів, вул.. Липинського, 54) Шатковського Андрія для роз`яснення висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3469-Е від 08.02.2023 задоволено.

Так, в судовому засіданні 07.09.2023 судовий експерт Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (79000, м. Львів, вул.. Липинського, 54) Шатковський Андрій (який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, що не заперечувалось учасниками спору)надав відповіді на поставлені учасниками питання стосовно виконаного ним звіту, а саме:

- представник відповідача-2 задав питання: Як ви рахували коефіцієнт додаткового корегування, що на нього вплинуло? - Які саме складові частини кузовні КТЗ відновлювались? , на які експертом надано наступну відповідь: відповідно до наданих документів з яких вбачається, що були пошкодженні задня замикаюча панель та задня ліва боковина. Про ці пошкодження у звіті не було вказано, а відповідно було відмічено ВМД та наданих додаткових документах, які надійшли на відповідь на клопотання експерта стосовно ТЗ до ДТП;

- представник відповідача-2 задав питання: - задня замикаюча панель та задня ліва боковина вони відносяться до чого, до кузова, до оперення кузова? на які експертом надано наступну відповідь: до каркасу кузова;

- представник відповідача-2 задав питання: а каркас це рама КТЗ, чи що це? на які експертом надано наступну відповідь: -каркас кузова - це є передня і задня лонжерони, дах, права, ліва боковина, передні крила, кришка багажника, капот, двері правої сторони, двері лівої сторони, панель даху, панель днища.

- представник відповідача-2 задав питання: - каркас кузова це складова частина кузова? на які експертом надано наступну відповідь: - каркас кузова це і є кузов весь автомобіля.

- представник відповідача-2 задав питання: - ще у нас було нараховано коефіцієнт фізичного зносу, це далі є у висновку, коли вартість ремонту розраховувалась, що вплинуло на цей коефіцієнт? На що експерт надав відповідь: - відповідно до пункту Методики 7.39 Методики 1 вказаної в джерелах інформації, які використанні при проведенні висновку експерта 34.39, відповідно до п. 7.39, в даному випадку нараховується коефіцієнт зносу, оскільки документально підтверджено, що були пошкодження на автомобілі до ДТП, є сертифікат сальваже про пошкодження, а також надані фотографії , а також відмічено це в ВМД при ввезенні автомобіля з закордону на митну територію України. В даних документах міститься інформація, що ТЗ піддавався відновлювальному ремонту, тобто мав пошкодження до ДТП. В який спосіб дані пошкодження там було усунуто - мені невідомо. Якщо у вас є документальне підтвердження щодо проведеного ремонту до того, то прошу надати. Можливо потрібно буде провести додаткові дослідження з вивчення цих матеріалів і тоді воно може або вплинути або підтвердити висновок.

- представник відповідача-2 задав питання: - у відповідь на адвокатський запит мені надали інформацію, що використовувалась методика визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку заподіяному власнику КТЗ. Воно зареєстроване за номером 1666/5 від 02.10.2008, саме ви посилаєтесь на п. 572, 573, який їх зміст? на які експертом надано наступну відповідь: - це є аналогічний зміст цих пунктів 738, 739 Методики просто вони внесені в Методику яка є розроблена та використовується Міністерством юстиції України для виконання інженерно-транспортних експертиз. Там зміст цих пунктів, можу вам зачитати: п. 572 - значення ЄЗ приймається таким, що рівняється нулю для нових складників та для складників КТЗ строк експлуатації яких не перевищує, ну у даному випадку 7 років для інших легкових КТЗ. Перелічені також для легкових транспортних засобів країн СНД, для вантажних причепів, 4 роки для вантажних причепів напівпричепів, 5 років для мототехніки. Якщо КТЗ відновлений під час відновлення, заміни, пошкоджених розкомплектованих були використані нові складники, в тому числі і інші модифікації то значення проценту фізичного зносу приймається таким, що рівняється 0. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) експлуатування КТЗ в інтенсивному режимі; б) якщо складові частини каркасу відновлювались ремонту, окрім випадків, які однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень, наприклад усунення сколювання ЛФП на поверхні капота або вони мають корозійні руйнування; в) наявність деформації складової частини кабіни, рами, каркасу кузова окрім експлуатаційного пошкодження панелей облицювання кузова, кабіни у вигляді простої деформації без порушення лако-фарбового покриття площею не більшою 0,25 дм2, якщо деформація складників кузова в металі або оперення є вторинним пошкодженням механізму утворення пошкодження є прерогативою автотрасологічної та трасологічної експертиз, якщо КТЗ експлуатувався в умовах зазначених у п. 4 таблиці 4.1 додатка 4 Методики 3.

- представник відповідача-2 задав питання: - досліджуваний ТЗ економічно обґрунтовано було ремонтувати? на які експертом надано наступну відповідь: відповідно до методичних рекомендацій його економічно недоцільно відновлювати, якщо встановлювати нові складові.

Суд апеляційної інстанції враховує, що надані експертом відповіді не спростовують фактів, які підтверджені документально належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які прийняті судом першої інстанції в обгрунтування правомірності вимог позивача до відповідача-2 щодо стягнення спірної суми коштів в заявленому до стягнення розмірі.

Згідно з частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому, з аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Так, ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у справі № 910/14685/17 від 05.05.2018 року.

Отже, з урахуванням правової позиції, визначеної Верховним Судом, можна констатувати, що для застосування ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України необхідно дотримання наступних умов: 1) особа, яка керувала транспортним засобом і з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, має перебувати у трудових відносинах з власником транспортного засобу на підставі трудового договору або контракту; 2) роботодавець особи, яка керувала транспортним засобом і з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, має на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіти таким транспортним засобом; 3) особа, з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, має виконувати свої трудові (службові) обов`язки в момент вчинення такої дорожньо-транспортної пригоди.

Як свідчать матеріали справи, на момент вчинення спірної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , який керував автомобілем "ВАЗ Нива", державний номерний знак НОМЕР_6 , перебував у трудових відносинах з ТОВ "Західна агровиробнича компанія", яке несе відповідальність за завдані збитки, завдані його працівником, що обумовлено ст. 1187 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посилання відповідача-2, що позивач не надав жодних доказів, що він має зобов`язання перед позивачем саме в заявленій до стягнення сумі 426 840,00 грн. - є необґрунтованими, оскільки в даному випадку зобов`язання відповідача-2 перед позивачем виникають на підставі ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, тому позовна вимога про стягнення з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" 426 840,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі, а навпаки, спростовано позивачем більш вірогідними доказами в розумінні ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи відповідача-2 про те, що порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватись в порядку, визначеному ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, і після ДТП, що мало місце 01.06.2019, автомобіль було відремонтовано та неодноразово відчужено третім особам, залишки автомобіля позивач скаржнику не передав - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки жодних вимог стосовно передачі відповідних залишків відповідачем-2 до позивача не заявлялось у даному провадженні, і відповідно, жодних вимог щодо такої передачівідповідачем-2 не висловлювалось станом на момент розгляду справи судом першої інстанції. Проте, відповідач-2 не позбавлений права заявити такі вимоги у встановленому законом порядку.

Також, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач -2 вказував, що станом на подання заперечень, відповідний автомобіль продається на веб-сайті Авто Ріа, про що відповідачем-2 надано відповідну роздруківку оголошення, а обгрунтовуючи поважність неподання такого доказу суду першої інстанції тим, що за даними веб-сайту АвтоРіа оголошення було розміщено 23.06.2023, тобто станом на час розгляду справи судом першої інстанції у скаржник такий доказ був відсутній. Таким чином, скаржник просив поновити процесуальний строк на подачу вказаного доказу.

Крім того, позивач наголошував, що згідно отриманої ним відповіді Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07.07.2023 № 758аз/41/27/02-2023, транспортний засіб «Аudi А6», д.р.н. НОМЕР_2 , не був зареєстрований у будь-яких ДТП в період з 21.01.2019 по 31.05.2019. Таким чином, не вбачається за доцільне застосування коефіцієнту фізичного зносу , скільки саме складові частини кузова транспортного засобу «Аudi А6», д.р.н. НОМЕР_2 , не були пошкоджені під час експлуатації автомобіля до моменту ввезення на територію України та на час перебування в України. Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, складала 516 840,48 грн., а звіт № 432Е від 10.06.2021 ПП "Експрес-Сервіс-Альфа" - проведений з дотриманням норм чинного законодавства та є належним доказом щодо визначення вартості матеріального збитку

Отже, і позивачем, і відповідачем-2 на стадії апеляційного розгляду справи подано додаткові докази, які сторони присили врахувати при вирішенні спору, і щодо прийняття таких доказів та їх оцінки суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Ч. 1, 2, 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з відзивом.

Ч. 4 с. 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до приписів частин першої та третьої ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14.

Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 зі справи № 916/3130/17 та від 18.06.2020 зі справи № 909/965/16, від 26.02.2019 зі справи № 913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - позивача).

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

З урахуванням викладеного, враховуючи те, ні позивачем, ні відповідачем-2 не наведено об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, як подання доказів по справі з причин, що не залежали від нього, як не вказано і обгрунтованих підстав пропуску відповідного строку на їх подання, а тому прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не приймає докази, подані скаржником на стадії апеляційного розгляду справи, і здійснює розгляд справи з урахуванням обсягу доказів, поданих суду першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення.

Крім того, Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не приймає подані позивачем та відповідачем-2 додаткові докази на стадії апеляційного розгляду справи, з огляду на приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві позивач зазначив, що попередній орієнтовний розмір витрат позивача на правову допомогу становить 18 900,00 грн.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 року у справі № 909/452/19, 02.11.2020 року у справі № 922/3548/19 та 18.11.2019 року у справі № 923/1121/17.

При цьому, суд апеляційної інстанції також встановив, що в обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу позивач надав наступні докази:

- договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, укладений між ФОП Поповим В.Є. та адвокатом Самойленком П.М.;

- додаткову угоду № 1 від 30.04.2021 року до договору (акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги), у якій сторони погодили перелік послуг правової допомоги та їх вартість на загальну суму 18 900,00 грн.;

- довіреність від 29.01.2019 року, видану адвокату Самойленку П.М. на представництво ФОП Попова В.Є. у суді;

- свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 6314 від 24.01.2019 року;

- платіжне доручення № Р24А877232756А70066 від 30.04.2021 року.

Від відповідачів клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката та заперечень стосовно розміру заявлених витрат не надходило.

Отже, враховуючи те, що позовні вимоги позивача до відповідача -2 задоволені у повному обсязі, зважаючи на приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку розподілу судових витрат між сторонами, відшкодуванню за рахунок відповідача-2 підлягає 15 312,57 грн., що обгрунтовано враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, доводи скаржника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги позивача до відповідача-2 та присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича грошові кошти: страхового відшкодування - 426 840,00 грн. (чотириста двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень), витрати на правову допомогу- 15 312,57 грн. (п`ятнадцять тисяч триста дванадцять гривень 57 копійок)

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, з урахуванням меж апеляційного оскарження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Черкаської області від 10.05.2023 у справі № 925/1331/22, за наведених скаржником доводів та обґрунтувань апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного оскарження.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 у справі № 910/7234/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 у справі № 910/7234/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/7234/21 повернути Господарському суду м.Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано: 13.11.2023.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

С.А. Гончаров