ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 року м. Дніпро Справа № 908/2425/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Коваль Л.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертно-технічний центр промислової безпеки"

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Горохов І.С.) від 20.04.2023 р. у справі № 908/2425/22

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва", 03182, м. Київ, вул. Симиренка, 17; ідентифікаційний код юридичної особи 39607507

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертно-технічний центр промислової безпеки", 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 109; ідентифікаційний код юридичної особи 41973071

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Комунального підприємства Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Експертно-технічний центр промислової безпеки про стягнення заборгованості у розмірі 79 472,95 грн, з яких: передоплата (авансовий платіж) в розмірі 53 225,00 грн, пеня у розмірі 15 602,95 грн, 10% штрафу у розмірі 10 645,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем не виконано обов`язку за договором № 646 від 21.07.2021 в редакції додаткової угоди від 30.12.2022 щодо надання послуг з оформлення висновків експертизи для отримання дозволів щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки, а також декларації на виконання робіт підвищеної небезпеки, тому у зв`язку з закінченням строку дії цього договору відповідач має повернути сплачену позивачем передоплату в розмірі 53 225,00 грн та сплатити штрафні санкції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.04.2023 р. у справі № 908/2425/22:

- позов задоволено повністю;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертно-технічний центр промислової безпеки" на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" попередню оплату в розмірі 53 225,00 грн. (п`ятдесят три тисячі двісті двадцять п`ять гривень 00 коп.), пеню за період з 29.01.2022 до 29.07.2022 в розмірі 15 602,95 грн. (п`ятнадцять тисяч шістсот дві гривні 95 коп.), штраф в розмірі 10 % від вартості ненаданих послуг в сумі 10 645,00 грн. (десять тисяч шістсот сорок п`ять гривень 00 коп.);

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертно-технічний центр промислової безпеки" на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 481 грн.

Не погодившись з даним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Експертно-технічний центр промислової безпеки", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 20.04.2023 р. у справі № 908/2425/22 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що не мав змоги виконати умови договору у зв`язку з тим, що позивач не надав необхідні документи для виконання роботи, втім відповідач неодноразово звертався до позивача, на підтвердження чого надає листи та скриншоти вихідної електронної пошти.

Також, згідно з прохальною частиною апеляційної скарги, відповідач наполягає на розгляді справи з викликом сторін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.09.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертно-технічний центр промислової безпеки" на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.04.2023р. у справі № 908/2425/22 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи, встановлено позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, апеляційний суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Частина 4 ст. 247 ГПК України містить вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, за загальним правилом суд апеляційної інстанції переглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження, однак суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони може розглядати справу у судовому засіданні за наявності достатніх для цього обґрунтованих підстав.

В даному випадку предметом позову є стягнення суми меншої, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також, ця справа не відноситься до категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 6 ст. 252 ГПК України передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи обставини справи та характер спірних правовідносин, суд вважає, що дана господарська справа у розумінні Господарського процесуального кодексу України є малозначною справою, яка має бути розглянута без проведення судового засідання.

У апеляційній скарзі відповідачем не зазначено, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання, а також належним чином не обґрунтовано, у чому полягає складність предмету доказування.

Враховуючи викладене, судова колегія апеляційного суду вважає за необхідне відмовити відповідачу у задоволенні заяви про розгляд апеляційної скарги за участі сторін у судовому засіданні.

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" не скористалося своїм правом та не надало відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 21.09.2021 між Комунальним підприємством Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, (замовник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Експертно-технічний центр промислової безпеки (виконавець, відповідач у справі) укладено договір № 646 (надалі Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) позивач доручає, а відповідач зобов`язується надати позивачу комплексні інженерні послуги Код ДК 021:2015; 71340000-3 комплексні інженерні послуги (послуги з оформлення висновків експертизи для отримання дозволів щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки, а також декларації на виконання робіт підвищеної безпеки) (надалі Послуги), згідно з Додатком № 1 до Договору, з подальшою видачею висновків експертизи та декларації встановлених зразків, в порядку та строки встановлені в Договорі.

Договір укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України Про публічні закупівлі (п. 10.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору виконавець бере на себе зобов`язання надати Послуги у повному обсязі за Договором, у строк до 31.12.2021 (включно).

Згідно з п. 3.1 Договору загальна вартість за Договором становить 106 450,00 грн.

Оплата здійснюється з урахуванням порядку, встановленого п. 2.3 Договору, на умовах 50% передоплати та оплати залишкових 50% вартості протягом 30 календарних днів з дати отримання замовником для оплати акта про надання послуг, підписаного уповноваженими особами обох сторін (п. 4.1 Договору).

Позивач здійснив 50% передоплату в розмірі 53 225,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 6089 від 03.11.2021 на суму 53 225,00 грн.

Відповідач звернувся до позивача листом (вих. № 01-17/378 від 27.12.2022) з проханням продовжити строк дії Договору та строк виконання зобов`язань щодо надання послуг до 28.01.2022.

30.12.2022 між сторонами підписана додаткова угода № 1, відповідно до якої (п. 1) на підставі п. 4 ч. 5. ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі та враховуючи об`єктивні обставини, сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору та строк виконання зобов`язань щодо надання послуг до 28.01.2022 за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у Договорі.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що 27.01.2022 відповідач в усному порядку повідомив позивача про невиконання ним взятих на себе зобов`язань у встановлені строки та попросив про продовження дії Договору ще на місяць. Відповідачу було відмовлено в його проханні, наголошуючи на відсутність законних підстав у повторному продовженні строку дії Договору. У відповідь на відмову Відповідач заявив, що відмовляється видати висновки експертизи для отримання дозволів щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки, а також декларації на виконання робіт підвищеної небезпеки.

18.02.2022 позивач надіслав відповідачу лист № 107/56-343 з вимогою щодо повернення сплаченої позивачем передоплати та штрафних санкцій за невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з надання послуг, керуючись умовами пункту 6.2. Договору.

Докази надання відповідачем висновків експертизи для отримання дозволів щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки, а також декларації на виконання робіт підвищеної небезпеки в матеріалах справи відсутні, попередня оплата не повернута.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з цим позовом до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 79 472,95 грн, з яких: передоплата (авансовий платіж) в розмірі 53 225,00 грн, пеня у розмірі 15 602,95 грн, 10 % штрафу у розмірі 10 645,00 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, оцінивши представлені докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки послуги не надав, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктами 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто (ч. 1 ст. 902 ЦК України).

Згідно зі статтею 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Сторони уклали договір комплексних інженерних послуг, а саме: послуги з оформлення висновків експертизи для отримання дозволів щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки, а також декларації на виконання робіт підвищеної безпеки) з подальшою видачею висновків експертизи та декларації встановлених зразків.

Відповідач взяв на себе зобов`язання надати Послуги у повному обсязі за Договором № 646 у строк до 31.12.2021, що передбачено в п. 2.1 цього договору.

Пунктом 4 ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

30.12.2022 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду № 1, у якій сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору та строк виконання зобов`язань щодо надання послуг до 28.01.2022.

Строк дії договору закінчився, проте відповідач взятих на себе зобов`язань у встановлені строки не виконав, висновки експертизи для отримання дозволів щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки, а також декларації на виконання робіт підвищеної небезпеки позивачу, як замовнику, не надав.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Доказів виконання взятих на себе зобов`язань щодо надання обумовлених договором № 646 послуг відповідач на час розгляду справи не надав.

Після закінчення строку дії договору позивач звертався до відповідача листом № 107/56-343 від 18.02.2022, в якому вимагав повернути у п`ятиденний термін попередню оплату за ненадані послуги в сумі 53 225,00 грн, а також сплатити штрафні санкції згідно з п. 6.2 Договору. До листа додано розрахунок штрафних санкції станом на 17.02.2022.

На час розгляду справи в суді першої інстанції кошти не повернуті позивачеві, а договір припинив свою дію.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про існування у відповідача зобов`язання повернути позивачу попередню оплату в розмірі 53 225,00 грн, сплачених за послуги, які фактично надано не було. Отже вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 ЦК України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки послуги не надав, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення з надання послуг позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за період з 29.01.2022 до 29.07.2022 в розмірі 15 602,95 грн та штраф в розмірі 10 % від вартості не наданих послуг в розмірі 10 645,00 грн.

Пунктом 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у разі порушення строків надання послуг, якщо виконано п. 5.4 Договору, виконавець на письмову вимогу замовника виплачує штрафні санкції протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання цієї вимоги в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості ненаданих вчасно послуг за кожний день прострочення до дня фактичного виконання зобов`язань.

При цьому, в пункті 6.4 Договору сторони також передбачили, що у разі відмови Виконавця в односторонньому порядку виконувати підписаний уповноваженими особами Сторін Договір, він сплачує Замовникові штраф у розмірі 10 % (десяти відсотків) від вартості ненаданих за Договором послуг протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання письмової вимоги Замовника.

Судом першої інстанції перевірено наведені позивачем розрахунки пені та штрафу та встановлено, що позивачем правильно здійснено розрахунки, а заявлені суми обґрунтовані, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки мало місце неналежне виконання зобов`язань відповідачем щодо надання обумовлених в договорі послуг, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 15 602,95 грн та штрафу в розмірі 10 645,00 грн.

Водночас судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що він не мав змоги виконати умови договору у зв`язку з тим, що позивач не надав необхідні документи для виконання роботи за договором, з огляду на наступне.

Так, згідно з п. 5.1.1. Договору замовник зобов`язаний забезпечити виконавця необхідними документами для оформлення висновків експертизи та декларації в узгоджені сторонами дати.

Проте, судова колегія звертає увагу, що договором не передбачені ані перелік документів, якими замовник зобов`язаний забезпечити виконавця, ні дата, в яку замовник має надати ці документи виконавцю. Не передбачено це й іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Апелянт наголошує на тому, що він неодноразово звертався до позивача з приводу надання необхідних документів, на підтвердження чого додає до апеляційної скарги лист № 01-17/37 від 28.01.2022 та скриншоти вихідної електронної пошти.

Проте, судова колегія не приймає до уваги вказані документи, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з ч. 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 ст. 80 ГПК України унормовано, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту вищенаведених норм убачається, що в межах позовного провадження докази у справі подаються виключно в межах підготовчого засідання у встановлені судом або ГПК України строки. При цьому відповідач подає докази разом із відзивом, а у разі неможливості їх подання повідомляє про це суд із зазначенням поважних причин такого неподання для надання судом додаткового строку для подання таких доказів. Неподання доказів у встановлені судом або законом строки та недоведення поважності причин такого неподання має наслідком неприйняття таких доказів до розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем при розгляді справи судом першої інстанції до суду не подавалися лист № 01-17/37 від 28.01.2022 та скриншоти вихідної електронної пошти, додані до апеляційної скарги, і про їх існування відповідачем не вказувалось.

Судовою колегією встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було повідомлено суд першої інстанції про неможливість подання відповідних доказів у встановлений судом строк. Також, відповідач не звертався до суду апеляційної інстанції з відповідною заявою про прийняття додаткових доказів з обґрунтуванням неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від відповідача.

За таких обставин у судової колегії відсутні правові підстави надавати оцінку та враховувати при формуванні правової позиції зі спору доданим до апеляційної скарги листу № 01-17/37 від 28.01.2022 та скриншотам вихідної електронної пошти.

Крім зазначених документів, в обґрунтування своєї позиції зі спору апелянт посилається на свій лист до позивача вих. № 01-17/107 від 08.04.2022р.

Однак судова колегія звертає увагу, що даний лист був надісланий відповідачем в адресу позивача вже після закінчення строку дії договору та направлення позивачем на адресу відповідача вимоги про повернення коштів та сплати штрафних санкцій.

За таких обставин судова колегія вважає, що лист відповідача до позивача вих. № 01-17/107 від 08.04.2022р. не є доказом того, що позивачем не було виконано його зобов`язань щодо передачі виконавцю необхідних документів.

Натомість судова колегія звертає увагу, що у листі № 01-17/378 від 27.12.2021 відповідач, звертаючись до позивача з пропозицією продовжити строк дії договору, вказує на те, що дане прохання пов`язане зі змінами, що виникли після проведеної перевірки ГУ Держпраці України у Київській області та надання з боку позивача додаткового пакету документів.

З аналізу змісту наведеного листа, судова колегія дійшла висновку про те, що позивачем неодноразово надавалися відповідачеві документи, необхідні останньому для надання послуг, отже замовник виконував положення договору щодо виконання своїх зобов`язань з надання документів виконавцю.

При цьому, згідно з наведеним листом, необхідність продовження строку дії договору та строку надання послуг відповідач обґрунтовує не необхідністю надання додаткових документів з боку замовника, а тим, що самому відповідачу знадобилося більше часу для перегляду та розробки Висновків експертизи.

Судова колегія наголошує, що ч.ч. 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже судова колегія вважає, що апелянтом не спростовано встановлені судом першої інстанції обставини щодо невиконання відповідачем умов договору в частині надання послуг в обумовлені строки, а також не доведено, що це порушення сталося з вини замовника позивача.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позову, доведеність наведених в позовній заяві доводів, і в цілому про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 20.04.2023р. у даній справі відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721,50 грн слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертно-технічний центр промислової безпеки" на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.04.2023 р. у справі № 908/2425/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 20.04.2023 р. у справі № 908/2425/22 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Експертно-технічний центр промислової безпеки".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право на касаційне оскарження постанови та строк оскарження встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль