ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2023 р. м. Рівне Справа № 918/652/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О. Гуменюк, розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Елком"

про стягнення 536 324,16 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: В. Деркач, виписка з ЄДРЮОФОПГФ,

від відповідача: М. Скаржинський, ордер

УСТАНОВИВ:

У липні 2023 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом," від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція» (позивач), звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство «Елком» (відповідач) про стягнення 388 317,84 грн пені та 14 006,32 грн штрафу за договором поставки № 53-122-01-22-11795 від 16.02.2022.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, остання обґрунтована тим, що 16.02.2022 між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) укладено договір поставки № 53-122-01-22-11795 (договір), за умовами якого відповідач зобов`язався поставити і передати у власність позивача продукцію на суму 2 237 010,00 грн, а відповідач зобов`язався оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору). На виконання умов зазначеного договору відповідач з порушенням строків поставив позивачу продукцію на суму 345 912,00 грн, що підтверджується накладними, решту продукції на суму 1 891 098,00 грн не поставлено.

За недотримання відповідачем умов договору та порушення строків поставки продукції позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 388 317,84 грн пені та 14 006,32 грн штрафу.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 526 ЦК України та ст.193, 232 ГК України.

01.08.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній просить суд у задоволенні позову відмовити та зазначає, що 05.04.2022 відповідач направив позивачу лист №49/04 про неможливість виконати договірні зобов`язання щодо поставки товару в терміни, передбачені договором, у зв`язку з тим, що виробничі потужності відповідача знаходяться на окупованих РФ територіях (м. Каховка), що підтверджується договором оренди нежитлового приміщення №1-0119 від 01.01.2019, що знаходиться в м. Каховка, договором оренди обладнання №2-0119 від 01.01.2019 з місцем розташування в м. Каховка. Зазначає, що починаючи з травня 2022 та протягом 2023 року, між сторонами відбувалися систематичні переговори щодо відтермінування строків поставки товару, виготовлення якого є технологічно складним та таким, що має виготовлятися на спеціальному обладнанні. Вважає, що відповідачем доведено факт обізнаності позивача про обставини непереборної сили, як підстави звільнення від відповідальності. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України за №309 від 22.12.2022, Каховська міська територіальна громада з 24.02.2022 по дату складення відзиву, відноситься до території, на якій ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупована Російською Федерацією.

07.08.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, де останній вказує, що доводи відповідача зводяться лише до незгоди із поданим позивачем позовом, оскільки відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення з нього штрафних санкцій та пені, посилаючись на те, що Торгово-промисловою палатою України визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою ведення воєнного стану 24.02.2022. А в якості підтвердження форс-мажору надає лист Торгово- промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет та адресований «Всім, кого це стосується». Отже, сам по собі лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин.

22.08.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній вказує, що неналежне виконання договору не є наслідком неправомірних дій/бездіяльності відповідача і, як наслідок, виключає наявність вини, яка є обов`язковою умовою для настання відповідальності за порушення зобов`язання. Зазначає, що постановою Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 визнано лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 загальним офіційним документом, а тому вважає, що відповідач має бути звільнений від відповідальності за порушення зобов`язань на підставі ст. 617 ЦК України.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результат їх розгляду.

Ухвалою суду від 05.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/652/23 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику повідомлення представників сторін.

Ухвалою суду від 12.09.2023 вирішено розгляд справи № 918/652/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.10.2023, запропоновано відповідачу надати суду у строк до 02.10.2023 докази релокації товариства з окупованої території України; докази налаштування виробництва товару в м. Івано - Франківськ; належним чином засвідчену копію сертифікату ТТП.

Ухвалою суду від 02.10.2023 підготовче засідання відкладено на 16.10.2023, повторно запропоновано відповідачу надати докази, визначені ухвалою суду від 12.09.2023.

Ухвалою суду від 16.10.2023 закрити підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 13.11.2023.

Заяв і клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

16.02.2022 між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) за результатами закупівлі UA - 2021-12-07-004206-b, згідно з Законом України «Про публічні закупівлі» укладено договір поставки № 53-122-01-22-11795 (договір), за п. 1.1. якого відповідач (постачальник) в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується поставити і передати у власність позивача (замовника) продукцію, а замовник, у свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1, що є додатком № 1 до договору.

Відповідно до п. 12.1. договору він уважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками. Строк дії цього договору по 30.06.2023, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені цим договором, - до спливу гарантійних строків.

За п. 1.2. договору предметом поставки за цим договору є продукція: 38540000-2 перетворювачі вихорострумованого контролю, яка передбачена специфікацією № 1 до цього договору.

Згідно з п. 2.1. - 2.4. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, становить 1 864 175,00 грн, крім того ПДВ -372 835,00 грн. Загальна сума договору становить 2 237 010,00 грн. Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до цього договору. Ціна на продукцію є остаточною і змінам не підлягає.

Пунктом 3.1. договору сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником у 2022 році позиції № 1,2,3 специфікації № 1 у строк по 15.04.2022, позиції № 4,5,6 специфікації № 1 - по 07.10.2022. Продукція поставляється на умовах DDP згідно з Інкотермс-2010. Місце поставки та вантажоодержувач: 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

У розділі 4 договору сторони погодили, що кількість та асортимент продукції визначається специфікацією до цього договору. Якість продукції повинна відповідати умовам договору, технічній специфікації (додаток 2 до договору) та технічним специфікаціям до предмету закупівлі 104-5-ТС-СКМ (додаток 2.1. до договору) з 104-6-ТВтаУП-СКМ (додаток 2.1.1. до договору), 104-7-ТС-СКМ (додаток 2.2. до договору) з 104-11-ТВтаУП-СКМ (додаток 2.2.1. до договору), 104-6-ТС-СКМ (додаток 2.3. до договору) з 104-7-ТВтаУП-СКМ (додаток 2.3.1. до договору).

Розділом 8 договору передбачено порядок передачі та приймання продукції. Так, приймання продукції за кількістю та якістю (вхідний контроль) здійснюється відповідно до вимог Стандарту ДП «НАЕК» «Енергоатом»: Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії"СОУ НАЕК 038:2021, при наявності товарно- супровідних документів, передбачених п. 8.2. договору. Товарно-супровідні документи, що надаються постачальником при здійсненні поставки продукції: видаткова накладна або накладна, документ, що підтверджує якість продукції. Успішне проходження продукцією вхідного контролю (ВК-1) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно зі Стандартом ДП «НАЕК» «Енергоатом» Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії СОУ НАЕК 038:2021. Датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції за умови наявності належним чином оформлених товарно-супровідних документів. У випадку виявлення замовником під час приймання продукції невідповідностей щодо кількості, якості, комплектності, відсутності або неналежного оформлення супровідних документів, постачальник зобов`язаний усунути виявлені невідповідності протягом 20 днів з моменту отримання письмового повідомлення (вимоги) від замовника. У випадку неусунення виявлених невідповідностей протягом вказаного строку, постачальник сплачує замовнику штрафні санкції, передбачені п. 9.1. договору. Сплата штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання зобов`язань за договором. Поштова адреса постачальника для направлення повідомлення: 08290, Київська область, Бучанський район, смт Гостомель, а/с 51.

За умовами п. 6.4. договору постачальник зобов`язаний скласти належним чином оформлену податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) протягом терміну, встановленого п. 201.10 ПК України.

Судом установлено, що на виконання умов договору 20.04.2022 відповідач здійснив поставку першої партії продукції на суму 122 634, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною №3-1504 від 15.04.2022 на суму 21 144, 00 грн та видатковою накладною № 2-1504 від 15.04.2022 на суму 101 490,00 грн, 20.02.2023 здійснено поставку другої партії продукції на суму 101 490,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1-1602 від 16.02.2023 та 17.03.2023 здійснено поставку третьої партії продукції на суму 121 788,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1-1403 від 14.03.2023, а всього на загальну суму 345 912,00 грн. Решта продукції на суму 1 891 098,00 грн відповідачем не поставлена.

Пунктом 9.1. договору передбачено, що у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1 вартості непоставленої продукції за кожен день прострочення. При цьому у випадку прострочення поставки продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Сторонами погоджено, що позовна давність за вимогами про стягнення штрафних санкцій, передбачених п. 9.1. цього договору, становить 3 (три) роки (п. 9.2. договору).

Відповідно до п. 9.3. договору усі спори, що виникають з цього договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України. Претензійний порядок досудового вирішення спорів є обов`язковим (п. 9.4. договору).

Листами від 14.07.2022, 15.08.2022, 03.10.2022, 03.11.2022, 06.03.2023 відповідач повідомляв про строки поставки непоставленої продукції впродовж вересня жовтня 2022 року, грудня 2022 року січня 2023 року, травня 2023 року у зв`язку і налагодженням потужностей виробництва товару у м. Івано-Франківську.

12.05.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією № 9174/001-юр щодо добровільної сплати штрафних санкцій за прострочення поставки продукції, на яку відповідач надав відповідь № 34/06 від 05.06.2023, де зазначив, що товар, який мав бути поставлений на підставі договору поставки, притримується товариством до виконання позивачем зобов`язань щодо виконання рішень господарських судів України про сплату заборгованості на користь відповідача.

У зв`язку з недотримання відповідачем умов договору щодо поставки продукції позивачем нараховано та заявлено до стягнення 388 317,84 грн пені та 148 006,32 грн 7% штрафу.

Окрім того, розділом 11 договору погоджено, що сторона звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань по договору, коди неможливість виконання безпосередньо викликана дією обставин, що не залежать від волі сторони, які сторона не могла передбачити і застерегти розумними мірами (непереборна сила). До таких обставин належать: стихійна лиха, екстремальні погодні умови, пожежі, війни, страйки, військові дії, громадські безпорядки, дія органів державної влади тощо. Дія обставин непереборної сили автоматично продовжує термін дії цього договору. Але якщо такі обставини перевищують дів місяці, сторони приймають рішення про доцільність продовження виконання договору, про що підписується додаткова угода. Сторони зобов`язані повідомити про настання або припинення дії обставин непереборної сили в письмовій формі протягом трьох днів з моменту виникнення або припинення дії обставин непереборної сили. Відповідним доказом наявності обставин непереборної сили та їх тривалості є сертифікат Торгово-промислової палати згідно із Законом України «Про торгово-промислові палати України», або, відповідно до діючого законодавства, інших компетентних органів. Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання або зупинення дії обставин непереборної сили позбавляють сторону права посилатися на них.

05.04.2022 відповідач направив позивачу лист №49/04 про неможливість виконати договірні зобов`язання щодо поставки товару в терміни, передбачені договором, у зв`язку з тим, що виробничі потужності відповідача знаходяться на окупованих РФ територіях (м. Каховка), яку позивач отримав, про що свідчить зміст його листа від 23.02.2023 № 3546/041.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із несвоєчасною поставкою товару та відповідальністю за таке порушення, регулювання яких здійснюється ГК України та ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом із матеріалів справи установлено, що кінцевим строком поставки продукції у 2022 році за позиціями № 1,2,3 специфікації № 1 по 15.04.2022, за позиціями № 4,5,6 специфікації № 1 - 07.10.2022.

За видатковими накладними від 15.04.2022 № 3-1504 на суму 21 144, 00 грн та № 2-1504 на суму 101 490.00 грн фактична поставка відбулася 20.04.2022 (із простроченням 4 дні), за видатковою накладною № 1-1602 від 16.02.2023 на суму 101 490,00 грн поставлено 20.02.2023 (із простроченням на 310 днів), за видатковою накладною № 1-1403 від 14.03.2023 на суму 121 788,00 грн - 17.03.2023 (із простроченням 335 днів), а поставка продукції на суму 1 891 098,00 грн взагалі не відбулася.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, відповідач порушив строк поставки продукції.

За порушення умов договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення 388 317,84 грн пені та 148 006,32 грн 7% штрафу.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

Так, приписами ч. 2 ст. 231 ГК України унормовано, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з усталеною практикою господарських судів, застосування до боржника, що порушив господарське зобов`язання, санкцій у вигляді пені та штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливе при сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоч би одна сторона є суб`єктом господарювання, що відноситься до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (постачанням) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і розраховується в процентному відношенні розмір штрафу.

Суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів (ч. 2 ст. 22 ГК України).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання. Отже, штраф і пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф - ні.

У свою чергу, як зазначає відповідач, він був позбавлений можливості виконати зобов`язання з поставки продукції, обмовленої договором, у зв`язку з повномасштабною агресією рф проти Україну, оскільки продукція вироблялася в м. Каховка Херсонської області, про що свідчать договір оренди обладнання № 2-0119 від 01.01.2019 та договір оренди № 1-0119 від 01.01.2019, укладені між відповідачем та його керівником (учасником).

Загальновідомим є той факт, що в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб згідно із Законом України від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні, який неодноразово продовжувався та триває на день розгляду вказаної справи в суді.

28.02.2022 у зв`язку з широкомасштабним вторгненням росії в Україну Торгово-промислова палата розмістила на своєму офіційному сайті лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким засвідчила, що збройна агресія рф є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства.

Форс-мажорними визнаються надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Ще однією важливою законодавчою нормою є ст. 617 ЦК України, яка підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань також визначає обставини непереборної сили. Аналогічне правило міститься в ст. 218 ГК України, яка покладає на суб`єкта господарювання обов`язок довести, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до усталеної судової практики елементами форс-мажорних обставин є: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (постанова Верховного Суду від 25.01.2022 № 904/3886/21).

Отже, форс-мажор є обставиною, запобігти якій зобов`язана сторона не може. Відповідно, неналежне виконання зобов`язань не є наслідком її неправомірних дій і виключає наявність вини, яка є обов`язковою умовою для настання відповідальності, якщо інше не передбачено договором або законом.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21).

Тобто, існування форс-мажору щодо конкретного суб`єкта господарювання в конкретних умовах потребує належного підтвердження сторонами в судовому процесі. Адже саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Компетентними органами для підтвердження існування форс-мажорних обставин виступають Торгово-промислова палата та її регіональні представництва, які видають сертифікати про обставини непереборної сили протягом семи днів з дня звернення відповідного суб`єкта. Однак це є можливим, лише в разі реального існування та належного підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин і неможливістю виконання зобов`язання.

При цьому виданий Торгово-промисловою палатою чи її регіональними представництвами сертифікат не є беззаперечним доказом існування форс-мажору, а тому повинен оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (постанови Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 911/589/21, від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

Як установлено судом, відповідач листом від 05.04.2022 № 49/04 (однак поза межами строку, погодженого сторонами у розділі 11 договору) повідомив позивача про неможливість своєчасно здійснити виготовлення та постачання обумовленого товару у зв`язку з настанням для нього форс-мажорних обставин, а також неодноразово повідомляв про нові строки поставки: упродовж вересня жовтня 2022 року, грудня 2022 року січня 2023 року, травня 2023 року у зв`язку і налагодженням потужностей виробництва товару у м. Івано-Франківську.

У листі від 06.03.2023 відповідач повідомив позивача про те, що станом на 01.02.2023 ним налагоджено нове виробництво в м. Івано-Франківськ.

У той же час доказів, які б засвідчували факт релокації товариства з окупованої території України, налаштування виробництва товару в м. Івано Франківськ тощо, суду не надано (у тому числі на виконання ухвал суду від 12.09.2023, 02.10.2023).

Ненадання відповідних доказів унеможливлює встановлення існування факту налаштування виробництва в іншому місці (як про це стверджує відповідач), а відтак унеможливлює встановлення судом часу, протягом якого відповідач був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за договором (існування форс-мажорних обставин), і, як наслідок, строку, протягом якого відповідач був звільнений від нарахування штрафних санкцій.

У свою чергу, лист відповідача не є належним та допустимим доказом існування відповідних обставин.

При цьому суд зазначає, що обов`язок виконання взятих на себе зобов`язань нікуди не зникає, боржник звільняється лише від штрафних санкцій, які він зобов`язаний сплатити у разі їх неналежного виконання.

Окрім того, як установлено судом із технічної специфікації, яка є додатком № 2 до договору поставки, вимогами замовника до товару є, зокрема рік його виготовлення 2021. Отже, за умовами договору товар, що мав поставлятися, уже був виготовлений станом на дату повномасштабної агресії рф проти України. Доказів того, що відповідний товар знаходився саме на окупованій території, в матеріалах справи немає.

Також, за матеріалами справи, частина товару, обумовленого договором, поставлялася відповідачем після повномасштабної агресії рф проти України (видаткові накладні від 15.04.2022), що додатково засвідчує той факт, що відповідач після 24.02.2022 мав можливість здійснювати виконання договору.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Статтями 76, 77 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належність доказів стосується віднесення втіленої в доказі інформації до предмета доказування, а допустимість стосується форми, в якій ця інформація подається до суду.

Згідно з п. 2, 4, 5 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

За положеннями ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Приписами ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні правові висновки викладені у постанові КГС ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

Принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності (відповідний правовий висновок викладений у постанові КГС ВС від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

З урахуванням наведеної сутності принципу змагальності саме відповідач у справі мав довести ті обставини, на які він посилався в заперечення заявлених позовних вимог, однак останній належними допустимими доказами не довів існування форс-мажорних обставин і підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин і неможливістю виконання зобов`язання.

За таких обставин суд, здійснивши перерахунок пені та штрафу (з урахуванням вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України), установив, що розмір першої становить 388 317,84 грн (при заявленому - 388 317,84 грн), а другого - 148 006,32 грн (при заявленому - 148 006,32 грн) (розрахунок додається), відтак пеня та штраф підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні судом, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача та про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 8 044,86 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 8 044,86 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство «Елком» про стягнення у сумі 536 324,16 грн задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство Елком» (1030, м. Київ, вул. Леонтовича, 7, офіс, 5, ідентифікаційний код 33350787) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"(промзона, м.Вараш, Рівненська область, 34400, ідентифікаційний код 05425046), 388 317,84 грн пені та 148 006,32 грн штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство «Елком» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 7, офіс, 5, ідентифікаційний код 33350787) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"(промзона, м.Вараш, Рівненська область, 34400, ідентифікаційний код 05425046), 8 044,86 грн судового збору.

Позивач: Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (промзона, м.Вараш, Рівненська область, 34400, ідентифікаційний код 05425046).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство «Елком» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 7, офіс, 5, ідентифікаційний код 33350787).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 13.11.2023.

Суддя О.Андрійчук