РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.11.2023Справа № 910/13731/23

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" вул. Юрія Іллєнка, 31, м. Київ, 04050

до Державного підприємства "Готельний комплекс "КИЇВ" Управління

справами Апарату Верховної Ради України"

вул. М. Грушевського буд.26/1, м. Київ, 01021

про стягнення 639 162,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Готельний комплекс "КИЇВ" Управління справами Апарату Верховної Ради України" (далі-відповідач) про стягнення 639 162,93 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.09.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/13731/23 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Означену ухвалу, направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Поштове відправлення отримано відповідачем 14.09.2023.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/13731/23 однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

25.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги» (далі - Позивач) та Державним підприємством «ГОТЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС «КИЇВ» УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ АПАРАТУ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ» (далі Відповідач) укладено Договір № 03-23-е про реструктуризацію заборгованості за спожиту електричну енергію за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 3003078П-Т122 від 10.01.2022 (далі - Договір про реструктуризацію).

Згідно з п. 1 Договору про реструктуризацію Відповідач визнає, підтверджує та зобов`язується сплатити у повному обсязі заборгованість за спожиту електричну енергію за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 3003078П- Т122 від 10.01.2022 (далі - Договір про постачання), особовий рахунок № 3003078, сумою 996 816,33 грн станом на 25.01.2023, відповідно до Графіка погашення заборгованості (далі - ГПЗ), який є Додатком 1 до Договору про реструктуризацію.

Згідно з п. 6 Договору про реструктуризацію, у разі прострочення Відповідачем, зокрема, оплати заборгованості за Договором про реструктуризацію понад п`ять календарних днів від терміну, встановленого ГПЗ, та/або оплати поточного споживання за особовим рахунком понад п`ять календарних днів від терміну, встановленого відповідним договором про постачання, цей Договір про реструктуризацію припиняє свою дію, в частині прав Боржника на розстрочення оплати заборгованості, а Позивач набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу.

Відповідно до ГПЗ, перший платіж за Договором про реструктуризацію у сумі 124 602,33 грн мав бути здійснений до 23.02.2023. Однак Відповідач не здійснив вказану оплату у повному обсязі у встановлений строк, зокрема не надійшло жодної оплати за Договором про реструктуризацію.

Впродовж наступних 5 календарних днів після настання строку оплати для першого платежу за ГПЗ не надійшло жодної оплати.

Разом з тим, у період укладення сторонами Договору про реструктуризацію від Відповідача надходили оплати із посиланням на 2022 р., що, відповідно, впливають на формування сальдо станом на дату укладення Договору про реструктуризацію, але не були враховані, а саме - 3 оплати за Договором про постачання на загальну суму 34 602,33 грн, які були сплачені Відповідачем станом на 25.01.2023: від 10.01.2023 на суму 10 000,00 грн; від 12.01.2023 на суму 14 602,33 грн; від 25.01.2023 на суму 10 000,00 грн.

З урахуванням абз. 2 п. 4.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, ці оплати зараховуються в рахунок оплати першого платежу за ГПЗ як найдавнішого боргу за Договором про постачання. При цьому, однак, вказаної суми все одно недостатньо для повного погашення першого платежу за ГПЗ.

Таким чином, у відповідності до п. 6 Договору про реструктуризацію, цей Договір припинив свою дію з 01.03.2023 (останній день дії - 28.02.2023), а Позивач набув право вимоги несплаченої частини боргу у сумі 962 214,00 грн, у зв`язку із простроченням Відповідачем оплати заборгованості понад п`ять календарних днів від терміну, встановленого ГПЗ.

В подальшому після припинення дії Договору про реструктуризацію надійшло 11 додаткових оплат на загальну суму 360 000,00 грн з призначенням платежу за Договором про реструктуризацію, які були зараховані в рахунок його погашення: від 02.03.2023 на суму 20 000,00 грн; від 06.03.2023 на суму 5 000,00 грн; від 21.04.2023 на суму 10 000,00 грн; від 03.05.2023 на суму 5 000,00 грн; від 04.05.2023 на суму 20 000,00 грн; від 31.05.2023 на суму 50 000,00 грн; від 16.06.2023 на суму 50 000,00 грн; від 23.06.2023 на суму 50 000,00 грн; від 23.06.2023 на суму 50 000,00 грн; від 28.06.2023 на суму 60 000,00 грн; від 30.06.2023 на суму 40 000,00 грн.

Тобто, у урахуванням описаного, загалом за Договором про реструктуризацію сплачено 394 602,33 грн (34 602,33 грн + 360 000,00 грн), що підтверджується Довідкою про надходження коштів.

Таким чином, станом на дату подачі позову заборгованість за Договором про реструктуризацію становить 602 214,00 грн (996 816,33 грн мінус 394 602,33 грн), що відображено в Довідці про надходження коштів.

Отже, звертаючись до суду із позовом, Позивач вказує, що станом на дату подачі позовної заяви заборгованість за Договором за вказаний період становить 602 214,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до преамбули вказаного закону, він визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Частинами першою та другою статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

За приписом пункту 3.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до законів України "Про ліцензування видів господарської діяльності", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та "Про ринок електричної енергії" Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (позивач) є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно з постановою НКРЕКП №429 від 14.06.2018.

Спір у цій справі виник у зв`язку із не оплатою відповідачем спожитої електричної енергії на суму 602 214,00 грн. за Договором № 03-23-е про реструктуризацію заборгованості за спожиту електричну енергію за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 3003078П-Т122 від 10.01.2022.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання в повному обсязі матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 602 214,00 грн. визнається судом обґрунтованою.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 24 991,42 грн. та 11 957,51 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Також статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який складено арифметично вірно, прийшов до висновку про його обґрунтованість та наявність підстав для стягнення інфляційних втрат в розмірі 24 991,42 грн. та 11 957,51 грн. 3% річних

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з Державного підприємства "Готельний комплекс "КИЇВ" Управління справами Апарату Верховної Ради України" (вул. М. Грушевського буд.26/1, м. Київ, 01021; ідентифікаційний код 03539018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (04050, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 31, ідентифікаційний код 41916045) 602 214,00 грн. заборгованості, 24 991,42 грн. інфляційних втрат, 11 957,51 грн. 3% річних та 9 587,44 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (04050, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 31, ідентифікаційний код 41916045) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5322,70 грн., сплачений на підставі платіжної інструкції №3077173 від 07.08.2023 на суму 14 910,14 грн.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Суддя М.О. Лиськов