ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року м.Дніпро Справа № 908/718/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ГРУПА ІНСТИТУТІВ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ГІПРОПРОМ БУД на рішення господарського суду Запорізької області від 08.05.2023 року у справі №908/718/23 (суддя Горохов І.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕРШИЙ ДІМ, 65048, м. Одеса, вул. Осипова, будинок 10,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ГРУПА ІНСТИТУТІВ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ГІПРОПРОМ БУД, 69057, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, будинок 84, приміщення 74,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ПЕРШИЙ ДІМ з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ГРУПА ІНСТИТУТІВ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ГІПРОПРОМ БУД про стягнення боргу за договором поставки в розмірі 333 921,60 грн, з яких: 190 000,90 грн основного боргу, 57 065,82 грн інфляційних втрат, 80 905,36 грн пені, 5 949,52 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 12.01.2022 року № ЗП-0122/02 в частині повної та своєчасної оплати товару, що стало підставою для нарахування позивачем неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.05.2023 року у справі №908/718/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ГРУПА ІНСТИТУТІВ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ГІПРОПРОМ БУД на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕРШИЙ ДІМ суму основного боргу у розмірі 190 000,90 грн, пеню в розмірі 46 765,68 грн., 3% річних у розмірі 5 949,52 грн., інфляційні втрати у розмірі 57 065,82 грн.

Відмовлено у позові в частині стягнення пені в розмірі 34 139,68 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю ГРУПА ІНСТИТУТІВ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ГІПРОПРОМ БУД. Просить рішення скасувати в частині стягнення 32 000, 00 грн. основного боргу та пені, 3% річних та втрат від інфляції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що:

- в частині стягнення 32 000,00 грн. основного боргу відсутній предмет спору, так як вказана сума сплачена відповідачем до подання позову згідно платіжних інструкцій №571 від 20.02.2023 року, №508 від 15.03.2023 року, №546 від 28.04.2023 року, №574 від 24.05.2023 року та №593 від 08.06.2023 року;

- товар, придбаний у позивача, був поставлений на ПрАТ ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ, але роботи не були виконані повністю через початок повномасштабного вторгнення російської федерації, а тому акти приймання-передачі виконаних робіт не були закриті;

- підприємство з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ за поставлений товар не розрахувався, чим поставив позивача та відповідача у скрутне становище;

- 28.02.2022 року ТПП України оприлюднила офіційний лист щодо засвідчення форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією рф проти України;

- відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили;

- відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

На підставі викладеного скаржник вважає, що наявні всі підстави для відмови у позові в частині стягнення пені.

Також скаржник вважає за можливе застосувати положення форс - мажору до стягнення 3 відсотків річних та інфляції.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 19.06.2023 року для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Вечірко І.О. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

Розпорядженням керівника апарату суду від 04.07.2023 року у зв`язку з поданням суддею Вечірко І.О. заяви про відставку було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023 року для розгляду справи №908/718/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Верхогляд Т.А. (доповідач), судді: Іванов О.Г., Парусніков Ю.Б.

Ухвалою суду від 01.08.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ГРУПА ІНСТИТУТІВ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ГІПРОПРОМ БУД на рішення господарського суду Запорізької області від 08.05.2023 року у справі №908/718/23. З урахуванням вимог частин 1, 10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи суму спору, справу вирішено розглядати без повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження. Сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 12.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ПЕРШИЙ ДІМ (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ГРУПА ІНСТИТУТІВ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ГІПРОПРОМ БУД (покупець) укладено договір № ЗП-0122/02 про постачання матеріалів будівельного призначення.

20.01.2022 року сторонами укладена додаткова угода №1 до вказаного договору.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник, на підставі замовлення покупця, зобов`язується передати у власність покупця матеріали будівельного призначення (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Згідно з п. 2.2. договору на підтвердження прийняття замовлення постачальник, протягом 2 (двох) банківських днів надає покупцю відповідний рахунок-фактуру.

Відповідно до п. 2.4. договору у випадку погодження покупця з цінами, кількістю, асортиментом зазначеними у рахунку-фактурі покупець зобов`язаний, протягом 3 (трьох) банківських днів від дати виписки рахунка-фактури, якщо інший строк не зазначений в рахунку-фактурі, провести оплату, в розмірі та на умовах зазначених в п. 3.4. даного договору.

Згідно з п. 2.6. договору датою поставки товару вважається дата, зазначена в видатковій накладній постачальника.

Відповідно до п. 3.2. договору ціни включають вартість товару, тари, упакування й маркування, ПДВ. Транспортні витрати, у випадку доставки товару постачальником за адресою вказаною покупцем, також включаються у вартість товару. Ціни вказуються у рахунках-фактурах і накладних, а в необхідних випадках. Також у відповідних протоколах узгодження цін (специфікаціях). У випадку підписання сторону протоколу (специфікації), він стає невід`ємною частиною даного договору. Накладна на кожну окрему партію товару, що поставляється за даним договором, визначає вартість кожної окремої партії товару в цілому. Усі видаткові накладні підписані сторонами починаючи з дати укладення даного договору і до закінчення строку його дії є його невід`ємними частинами, навіть якщо у них не міститься посилання на цей договір.

Керуючись п. 3.4. згідно із додатковою угодою покупець на підставі виставленого постачальником рахунку здійснює оплату на умовах відстрочки платежу. Покупець повинен оплатити вартість поставленого товару не пізніше 21 календарного дня з дати поставки товару, вказаної в видатковій накладній. Оплата здійснюється у розмірі повної вартості поставленої партії. Умови надання відстрочки платежу, не розповсюджуються на товар, зазначений у п.3 .5 договору. Товар під замовлення відпускається на умовах 100% передплати.

Пунктом 3,7. договору визначено, що зобов`язання покупця з оплати товару (п. 3.4. даного договору) вважаються виконаними з моменту зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.4. договору перехід права власності на товар відбувається в момент прийняття покупцем партії товару в місці постачання та п. 4.5. постачання товару і його прийняття оформлюється у видатковій накладній, що підписується уповноваженими представниками сторін.

Суд встановив, а апелянт не спростував, що позивач на виконання умов договору виставив відповідачу рахунок-фактуру ЖЗ-ПД-006553 від 12.01.2022 року на загальну суму 1 237 319,82 грн, рахунок-фактуру ЖЗ-ПД-000259 від 25.01.2022 року на загальну суму 2 393,68 грн, рахунок-фактуру №3-ПД-000379 від 02.02.2022 року на загальну суму 76 845,02 грн, відповідно до яких здійснював поставки товару.

На підтвердження факту поставки товару до матеріалів справи позивач надав видаткові накладні:

- № З-ПД-006553/01 від 18.01.2022 року на суму 63 439,92 грн (сплачено);

-№ З-ПД-006553/02 від 27.01.2022 року на суму 412164,79 грн (оплата за платіжними дорученнями № 693 від 14.01.2022 на суму 300 000,00 грн, № 824 від 07.03.2022 року на суму 50 000,00 грн, № 1094 від 14.09.2022 року на суму 16 874,00 грн, № 546 від 16.01.2023 року на суму 10 000,00 грн);

- № З-ПД-06553/03 від 02.02.2022 року на суму 7139,95 грн;

- № З-ПД-006553/04 від 14.02.2022 року на суму 4981,54 грн;

- № З-ПД-000379/01 від 08.02.2022 року на суму 35 048,42 грн;

- № З-ПД000379/02 від 15.02.2022 року на суму 13 680,00 грн;

- № З-ПД-000379/03 від 15.02.2022 року на суму 4008,60 грн;

- № З-ПД-000379/04 від 15.02.2022 року на суму 24 108,00 грн;

- № З-ПД-000259/01 від 02.02.2022 року на суму 2393,68 грн.

За змістом позову позивач вказував, що на час звернення позивача до суду за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 190 000,90 грн.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено іншого строку оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Приписами ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів зауважує, що за доводами апеляційної скарги, яка подана представником відповідача через підсистему Електронний суд, визначена позивачем заборгованість є меншою на 32 000,00 грн.

Скаржник в додатках до апеляційної скарги зазначав у п.3 про надання суду апеляційної інстанції платіжних інструкцій з часткової оплати суми основного боргу. Між тим, фактично такі докази не долучені апелянтом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції суд ухвалою суду від 09.03.2023 року запропонував відповідачу у строк не пізніше 08.04.2023 року подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання.

Згідно матеріалів справи 10.04.2023 року до місцевого господарського суду від представника відповідача надійшла заява про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання електронної копії матеріалів справи на електронну адресу. У клопотанні зазначено про те, що відповідач проти позову заперечує повністю та бажає надати відзив.

Відзив на позов скаржником надано не було.

Отже, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду відповідач не надав доказів оплати отриманого ним товару.

Між тим, на час звернення позивача до суду строк оплати є таким, що настав. Крім того, часткова оплата відповідачем здійснена та врахована позивачем при розрахунку заборгованості, в тому числі врахована вказана в апеляційній скарзі платіжна інструкція № 546 від 16.01.2023 року на суму 10 000,00 грн).

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Апелянтом належними та допустимими доказами не доведено, що суд першої інстанції невірно визначив суму заборгованості, а, відтак, і суму проведених позивачем нарахувань пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Доводи апелянта щодо заборгованості перед ним іншого підприємства - ПрАТ ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та такі, що не впливають на вирішення даного спору між сторонами по справі.

Щодо посилання скаржника на форс-мажорні обставини, якими є військова агресія російської федерації проти України, теж на думку колегії є безпідставними.

Пунктом 6.1 договору визначено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, таких як пожежа, повінь, землетрус, епідемія, оголошення війни й інших обставин, підтвердженими довідкою Торгово-промислової палати України, що можуть виникнути після підписання договору і не могли бути передбаченими сторонами в момент його підписання.

Колегія суддів зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 року у справі № 917/1053/18, від 25.01.2022 року у справі №904/3886/21, від 30.11.2021 року у справі № 913/785/17.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 року по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Так, введений на території України з 24.02.2022 року воєнний стан, який на теперішній час не припинено, є загальновідомою обставиною дії форс-мажорних обставин в Україні до їх офіційного закінчення, що підтверджено Торгово-промисловою палатою України в листі вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року. Проте, запровадження воєнного стану не є безумовною підставою для звільнення від договірних зобов`язань. Даний лист ТПП є лише одним із документів, необхідних для доведення форс-мажору та не є беззаперечним і єдиним доказом наявності форс-мажору у кожному конкретному випадку невиконання договірних зобов`язань.

13.05.2022 року на офіційному сайті Торгово-промислової палати України надано роз`яснення щодо засвідчення форс-мажорних обставин, що знаходиться в загальному доступі в мережі Інтернет за посиланням: https://ucci.org.ua/press-center/ucci-news/protsedura-zasvidchennia-fors-mazhornikh-obstavin-z-28-02-2022, за змістом якого зазначено, що вищезгаданий лист, особа, яка порушує свої зобов`язання у зв`язку із обставинами, пов`язаними із військовою агресією Російської Федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану має право долучати до свого повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. При цьому, у разі необхідності, сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, також має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) дотримуючись порядку встановленого Регламентом https://ucci.org.ua/dokumienti-dlia-zavantazhiennia за кожним зобов`язанням окремо.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо наявності форс-мажорних обставин у взаємовідносинах з позивачем за укладеним сторонами договором поставки

Необхідність надання таких доказів передбачена ст. ст. 76 та 77 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, не було доведено апелянтом обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням воєнного стану в Україні 24.02.2022 року та неможливістю виконання ним своїх зобов`язань за згаданим договором.

Таким чином, самого лише зазначення про загальновідомий факт форс-мажорних обставин, який засвідчений листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, недостатньо.

Відтак, доводи відповідача що невиконання ним зобов`язання пов`язано з настанням форс-мажорних, обставин ним не доведені належним чином, а тому відхиляються колегією суддів.

Щодо правильності нарахування розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат скаржник своїх доводів не наводить.

Колегія суддів під час апеляційного перегляду справи дійшла висновку про те, що доводи оскаржуваного рішення є законними та обґрунтованими, апелянт їх не спростував, тому апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ГРУПА ІНСТИТУТІВ ПО ПРОЕКТУВАННЮ ГІПРОПРОМ БУД залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 08.05.2023 року у справі №908/718/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков