ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1804/23

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Д.С.Бабяка, розглянувши матеріали справи

за позовом Фермерського господарства «Урожайний дім», Чернігівська обл., Чернігівський р-н., с. Кіпті

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАГРО», Київська обл., Рокитнянський р-н., с. Синява

про стягнення заборгованості

представники:

від позивача І.П.Безносенко

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фермерського господарства «Урожайний дім» б/н від 07.06.2023 року (вх. №1564/23 від 14.06.2023) (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАГРО» (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Договором №11-22 купівлі-продажу аміаку від 28.01.2022 року у розмірі 1113120,82 грн., з яких 1106000,00 грн. основного боргу, 2212,00 грн. інфляційних втрат та 4908,82 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 16.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1804/23 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.07.2023 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 11.07.2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Ухвалою суду від 11.07.2023 року підготовче засідання відкладено на 01.08.2023 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н б/д (вх. №14641/23 від 31.07.2023), в якому відповідач проти позову заперечує.

Відповідач та позивач, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 01.08.2023 року не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 01.08.2023 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/1804/23 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 03.10.2023 року.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 30.09.2023 року (вх. №18588/23 від 02.10.2023) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі №911/1804/23 та призначено розгляд справи по суті на 31.10.2023 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 31.10.2023 року не з`явився.

Представник позивача у судовому засіданні 31.10.2023 року позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 31.10.2023 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ФГ «УРОЖАЙНИЙ ДІМ» (за договором - покупець) та ТОВ «СЕТАГРО» (за договором - продавець) 28.01.2022 року укладено Договір купівлі-продажу аміаку №11-22 (далі - Договір), згідно п. 1.1. якого, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець оплатити та прийняти аміак безводний (рідкий технічний) скраплений (далі - продукція), за цінами і на умовах, зазначених у цьому Договорі.

Загальна сума Договору на момент підписання становить 1386000, грн., в тому числі, ПДВ - 20% (п. 4.1 Договору).

Згідно п.п. 5.1, 5.2 Договору, покупець сплачує вартість продукції, що постачається, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок продавця, що вказаний у рахунку-фактурі. Розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця. Покупець, на підставі виставлених рахунків-фактур Виконавця, перераховує (згідно п. 4.1.) на поточний рахунок продавця вартість продукції, до 01.02.2022 року.

На виконання п. 5.1 Договору позивачем сплачено відповідачу 1386000,00 грн., що підтверджується платіжним доручення AT «ПРИВАТБАНК» №372 від 31.01.2022.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на території України введено воєнний стан, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Як зазначено позитвачем, відповідачем 19.04.2022 року повернуто позивачу 100000,00 грн., 30.05.2022 року 80000,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

Позивачем отримано від відповідача повідомлення №45 від 24.05.2022 року про виникнення форс-мажорних обставин внаслідок збройної агресії Російської Федерації, що унеможливлює виконання відповідачем договірних зобов`язань за Договором купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 року.

Відповідно до п. 6.4 Договору, якщо у зв`язку із форс-мажорними обставинами та (або) їх наслідками виконання цього Договору є тимчасово неможливим і така ситуація, за якої є неможливим виконання, наявна протягом одного місяця, то цей Договір може бути розірваний в односторонньому порядку будь-якою Стороною шляхом повідомлення про це іншій стороні.

Згідно п. 12.3 Договору, якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством України законодавством, цей Договір може бути розірваний тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. У разі виникнення істотних змін в господарській діяльності покупця або ситуації в країні, останній має право на дострокове припинення даного Договору, письмово повідомивши про свій намір продавця не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до запланованої дати припинення Договору.

Враховуючи вищевикладене та обставини, які виникни внаслідок збройної агресії Російської Федерації, позивач 12.07.2022 року повідомив відповідача про розірвання Договору та направив на підписання Додаткову угоду до Договору про його розірвання, а також, просив відповідача повернути залишок грошових коштів, оплачених позивачем відповідно до Договору у сумі 1206000,00 грн.

Відповідач, згідно листа №60 від 29.07.2022 року, погодився на розірвання Договору та запропонував внести до проекту Додаткової угоди про розірвання Договору технічні правки.

В подальшому, 16.08.2022 року, між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до Договору (далі - Додаткова угода), згідно п. п. 1, 2, 3 якої, за взаємною згодою Сторін, керуючись пунктами 6.4, 12.3 Договору, Сторони вирішили достроково розірвати Договір з « 31» серпня 2022 року. Сторони підтверджують, що на дату укладання даної додаткової угоди Продавець має заборгованість перед Покупцем по поверненню грошових коштів за Договором у розмірі 1206000,00 грн., які Продавець зобов`язується сплатити в строк до « 31» серпня 2022 року. З дати, що вказана у п. 1 цієї Додаткової угоди, права та зобов`язання Сторін за Договором, крім обов`язку Продавця повернути кошти, зазначені в пункті 2 цієї Додаткової угоди, припиняються.

07.12.2022 року між позивачем та відповідачем укладено Договір №07/12 про реструктуризацію заборгованості за Договором (далі - Договір про реструктуризацію заборгованості), згідно п. 1.1. якого, у порядку та на умовах, визначених договором, Кредитор та Боржник домовилися про реструктуризацію заборгованості, що виникла у Боржника перед кредитором станом на 31 серпня 2022 року згідно з Договором купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р. та Додатковою угодою №1 від 16.08.2022 р. до Договору купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р., шляхом розстрочення на 14 календарних місяців без подальшого відстрочення її погашення.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Договору про реструктуризацію заборгованості визначено, що сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до пункту 1.1. цього договору, становить 1206000,00 грн., що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків, який в обов`язковому порядку додається до договору та є його невід`ємною частиною. Боржник зобов`язується виплатити у повному обсязі заборгованість, зазначену в пункті 2.1, цього договору, шляхом перерахування коштів з поточного рахунка Боржника на поточний рахунок Кредитора частинами відповідно до графіка погашення заборгованості згідно з додатком, який є його невід`ємною частиною. Зобов`язання Боржника із сплати чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок Кредитора коштів не пізніше останнього числа відповідного місяця у сумі, що встановлені графіком погашення заборгованості.

Сторони погодили, що укладений Договір про реструктуризацію заборгованості не припиняє зобов`язання Боржника (не є новацією, прощенням боргу) за Договором купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р. та Додатковою угодою №1 від 16.08.2022 р. до Договору купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р. (п. 2.10 Договору про реструктуризацію заборгованості).

Згідно Графіку погашення заборгованості за Договором купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р., який є Додатком до Договору про реструктуризацію заборгованості, боржник зобов`язаний сплатити на користь кредитора у грудні 2022 100000,00 грн., з березня 2023 по листопад 2023 по 100000,00 грн., у грудні 2023 206000,00 грн.

08.12.2022 року на виконання умов Договору про реструктуризацію заборгованості, відповідачем повернуто позивачу 100000,00 грн.

Однак, в порушення умов Договору про реструктуризацію заборгованості, відповідачем за період з березня 2023 по червень 2023 не здійснено відповідних платежів згідно Графіку погашення заборгованості.

Відповідно до п.7.3 Договору про реструктуризацію заборгованості, договір припиняється достроково за настання хоча б однієї зі скасувальних умов. У такому випадку договір вважається припиненим за взаємної згоди сторін без додаткових повідомлень чи укладання додаткових угод.

Пунктом 3.2 Договору про реструктуризацію заборгованості передбачено, що Сторони погодили, що скасувальною обставиною за цим договором є: прострочення виконання Боржником обов`язку щодо сплати чергового платежу у строки, передбачені даним Договором на строк понад 10 (десять) робочих днів.

Таким чином, позивачем зазначено, що Договір про реструктуризацію заборгованості є припиненим з 15.04.2023 року, а відповідачем не повернуто позивачу заборгованість у сумі 1106000,00 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що Договором про реструктуризацію заборгованості не визначено чіткого графіку погашення заборгованості, відповідач не брав на себе зобов`язань щодо щомісячного погашення заборгованості, в той час, як Договором визначено строк погашення заборгованості протягом 14 календарних місяців. Зазначене, на думку відповідача, дає право погашати заборгованість в межах самостійно визначених відповідачем сум та періоду в часі. Крім того, посилаючись на введений в Україні воєнний стан, спричинений збройною агресією Російської Федерації, відповідач зазначає про настання форс-мажорних обставин, та як наслідок відсутність протиправної поведінки, дії чи бездіяльності відповідача, відсутність його вини та причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та збитками. Тому, на думку відповідача, він не може бути притягнутий до відповідальності за невиконання умов Договору поставки, в тому числі, шляхом стягнення штрафних санкцій.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між сторонами у даній справі виникли правовідносини за Договором купівлі-продажу №11-22 від 28.01.2022 року, за умовами якого відповідач зобов`язався передати у власність позивача, а позивач оплатити та прийняти аміак безводний (рідкий технічний) скраплений, за цінами і на умовах, зазначених у цьому Договорі.

16.08.2022 року, між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до Договору (далі - Додаткова угода), згідно якої, сторони вирішили достроково розірвати Договір з 31.08.2022 року а також, підтвердили, що на дату укладання даної додаткової угоди відповідач має заборгованість перед позивачем по поверненню грошових коштів за Договором купівлі-продажу №11-22 від 28.01.2022 у розмірі 1206000,00 грн., які відповідач зобов`язується сплатити до 31.08.2022 року.

07.12.2022 року між позивачем та відповідачем укладено Договір №07/12 про реструктуризацію заборгованості за Договором (далі - Договір про реструктуризацію заборгованості), згідно п. 1.1 якого, у порядку та на умовах, визначених договором, Кредитор та Боржник домовилися про реструктуризацію заборгованості, що виникла у Боржника перед кредитором станом на 31 серпня 2022 року згідно з Договором купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р. та Додатковою угодою №1 від 16.08.2022 р. до Договору купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р., шляхом розстрочення на 14 календарних місяців без подальшого відстрочення її погашення.

Пунктом 2.2 Договору про реструктуризацію заборгованості визначено, що Боржник зобов`язується виплатити у повному обсязі заборгованість, зазначену в пункті 2.1, цього договору, шляхом перерахування коштів з поточного рахунка Боржника на поточний рахунок Кредитора частинами відповідно до графіка погашення заборгованості згідно з додатком, який є його невід`ємною частиною.

Графіком погашення заборгованості за Договором купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р., який є Додатком до Договору про реструктуризацію заборгованості, передбачено, що боржник зобов`язаний сплатити на користь кредитора у грудні 2022 100000,00 грн., з березня 2023 по листопад 2023 по 100000,00 грн., у грудні 2023 206000,00 грн.

Судом встановлено, що 08.12.2022 року відповідно до Договору про реструктуризацію заборгованості, відповідачем повернуто позивачу 100000,00 грн. Однак, в порушення умов Договору про реструктуризацію заборгованості, відповідачем за період з березня 2023 по червень 2023 не здійснено відповідних платежів згідно Графіку погашення заборгованості.

Відповідно до п.п. 3.2, 7.3 Договору про реструктуризацію заборгованості, сторони погодили, що скасувальною обставиною за цим договором є: прострочення виконання Боржником обов`язку щодо сплати чергового платежу у строки, передбачені даним Договором, на строк понад 10 (десять) робочих днів. Договір припиняється достроково за настання хоча б однієї зі скасувальних умов. У такому випадку договір вважається припиненим за взаємної згоди сторін без додаткових повідомлень чи укладання додаткових угод.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказів погашення заборгованості, в тому числі згідно графіку погашення заборгованості, погодженого сторонами, відповідачем суду не надано, а тому, відповідно до п.п. 3.2, 7.3 Договору про реструктуризацію боргу, такий договір припинив свою дію, а кредитор (позивач) набув права вимоги несплаченої частини боргу у сумі 1106000,00 грн.

У п. 2.10 Договору про реструктуризацію заборгованості сторони погодили, що укладений Договір про реструктуризацію заборгованості не припиняє зобов`язання Боржника (не є новацією, прощенням боргу) за Договором купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р. та Додатковою угодою №1 від 16.08.2022 р. до Договору купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р.

Пунктом 3 Додаткової угоди визначено, що з дати, що вказана у п. 1 цієї Додаткової угоди, права та зобов`язання Сторін за Договором, крім обов`язку Продавця повернути кошти, зазначені в пункті 2 цієї Додаткової угоди, припиняються.

За таких обставин, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р. з урахуванням Додаткової угоди №1 від 16.08.2022 р. до Договору купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р. складає 1106000,00 грн., що відповідачем не спростовано, доказів погашення заборгованості не надано, а тому, вимоги в цій частині є обґрунтованими, документально доведеними та підлягають задоволенню.

При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача стосовно того, що Договором про реструктуризацію заборгованості не визначено чіткого графіку погашення заборгованості, а визначено лише строк погашення заборгованості протягом 14 календарних місяців, як необґрунтовані з огляду на те, що пунктом 2.2 Договору визначено, що Боржник зобов`язується виплатити у повному обсязі заборгованість, зазначену в пункті 2.1, цього договору, шляхом перерахування коштів з поточного рахунка Боржника на поточний рахунок Кредитора частинами відповідно до графіка погашення заборгованості згідно з додатком, який є його невід`ємною частиною. Графік погашення заборгованості за Договором купівлі-продажу аміаку №11-22 від 28.01.2022 р. додано до матеріалів справи. Тобто, за умовами Договору про реструктуризацію заборгованості боржник зобов`язаний погашати заборгованість рівними частинами кожного місяця - у грудні 2022 року 100000,00 грн. та за період з березня 2023 по листопад 2023 по 100000,00 грн. і у грудні 2023 206000,00 грн.

Суд також зазначає, що чинне законодавство не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 року у справі № 911/3685/17.

Враховуючи зазначене, суд розцінює часткові оплати відповідача та укладення Договору про реструктуризацію боргу, як визнання відповідачем основного боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 4908,82 грн. та інфляційні втрати у сумі 2212,00 грн., нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 1106000,00 грн., за період з 15.04.2023 по 07.06.2023, у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 1106000,00 грн., за період з 15.04.2023 по 07.06.2023, у розмірі 4908,82 грн., судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 2212,00 грн. судом встановлено, що за розрахунком суду, розмір інфляційних втрат є більшим, однак, оскільки, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у сумі 2212,00 грн., задоволенню підлягає зазначена сума, оскільки, суд, при винесенні рішення, не може вийти за межі позовних вимог.

Також, відповідач, заперечуючи проти стягнення заборгованості, зазначає про об`єктивну неможливість здійснювати погашення заборгованості, оскільки, існують форс-мажорні обставини, зокрема, збройна агресія Російської Федерації на Україну, що стало підставою для введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану, який з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року продовжено строком на 90 діб.

Суд зазначає, що введений на території України з 24.02.2022 воєнний стан, який на теперішній час не припинено, є загальновідомою обставиною дії форс-мажорних обставин в Україні до їх офіційного закінчення, що підтверджено Торгово-промисловою палатою України в листі вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022. Проте, запровадження воєнного стану не є безумовною підставою для звільнення від договірних зобов`язань та від відповідальності за таке невиконання. Даний лист ТПП є лише одним із документів, необхідних для доведення форс-мажору та не є беззаперечним і єдиним доказом наявності форс-мажору у кожному конкретному випадку невиконання договірних зобов`язань.

13.05.2022 на офіційному сайті Торгово-промислової палати України надано роз`яснення щодо засвідчення форс-мажорних обставин, що знаходиться в загальному доступі в мережі Інтернет, за змістом якого зазначено, що вищезгаданий лист, особа, яка порушує свої зобов`язання, у зв`язку із обставинами пов`язаними із військовою агресією Російської Федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану, має право долучати до свого повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. При цьому, у разі необхідності, сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, також має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) дотримуючись порядку встановленого Регламентом за кожним зобов`язанням окремо.

При цьому, суд зазначає, що пунктом 4.1 Договору про реструктуризацію заборгованості визначено, що сторони погодили, що введення воєнного стану на території України чи її окремих частинах та встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 не відноситься до обставин непереборної сили у розумінні даного Договору.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 30.11.2021 у справі №913/785/17.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч.7 ст. 193 ГК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

При цьому, суд звертає увагу відповідача, що аналіз ст. 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Також, згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фермерського господарства «Урожайний дім» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАГРО» про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАГРО» (09634, Київська область, Рокитнянський район, село Синява, вул. Шевченка, буд. 101, ) на користь Фермерського господарства «Урожайний дім» (17050, Чернігівська область, Чернігівський район, с. Кіпті, вул. Слов`янська, 51-б, код ЄДРПОУ 39480 (один мільйон сто шість тисяч) грн. 00 коп. заборгованості, 2212 (дві тисячі двісті дванадцять) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 4908 (чотири тисячі дев`ятсот вісім) грн. 82 коп. 3% річних та 16696 (шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 81 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.11.2023 року.

Суддя Д.Г. Заєць