ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2023 р. м. Одеса Справа № 916/270/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крутькової В.О., розглянувши у відкритому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "Прем`єра Південь"

до відповідача - Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Цюрупинська Дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 731957,41 грн

за участю представників:

від позивача - Машкіна В.М.

від відповідача - не прибули

від третьої особи - Фрейдун О.М.

До суду надійшла позовна заява Приватного підприємства "Прем`єра Південь" до Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Цюрупинська Дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про стягнення 731957,41 грн заборгованості за договором № 02/07-2021 від 02.07.2021, з яких 481936 грн основного боргу, 139842,94 грн інфляційних, 18736,09 грн 3% річних та 91442,40 грн пені.

Крім того, позивач просить зазначити в судовому наказі про нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду. Нарахування 3% річних здійснювати за наступною формулою: Сума 3% річних = С х 3 х Д / 365 / 100, де: С сума основного боргу, Д- кількість днів прострочення. Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати Дочірнім підприємством «Херсонський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» () суми основного боргу, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості.

Згідно з ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду мають право звертатись юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами, тобто не можуть бути стороною у господарській справі.

Однак, згідно з ч. 3 ст. 29 ГПК України "Підсудність справ за вибором позивача" позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

В п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`яснено, що коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу, наприклад: "Стягнути з підприємства "А" в особі його відокремленого підрозділу - філії N 1 на користь організації "Б" в особі її Н-ської філії таку-то суму".

Отже, позивач правильно визначив відповідачем юридичну особу в особі філії.

Однак, позивач зазначив у позовній заяві адресу та код юридичної особи - ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" м. Херсон вул. Поповича 23, , а не філії.

Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса та код ЄДРПОУ філії "Цюрупинська Дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" м. Олешки Херсонської області вул. Гвардійська 156, код ВП НОМЕР_1

Ухвалою від 24.01.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.02.2023.

Ухвалою від 01.02.2023 задоволено клопотання позивача про участь в засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 21.02.2023 задоволено клопотання АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про участь в засіданнях в режимі відеоконференції.

Засідання 22.02.2023 не відбулось через оголошення повітряної тривоги в цей час в м. Одесі, у зв`язку з чим ухвалою від 22.02.2023 підготовче засідання призначено на 22.03.2023.

Ухвалою від 22.03.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Зупинено провадження у справі № 916/270/23 до деокупації території м. Олешки Херсонської області або зміни обставин щодо можливості розгляду справи за участі Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Цюрупинська Дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 скасовано ухвалу про зупинення та направлено справу до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Ухвалою від 21.06.2023 суд призначив підготовче засідання на 23.08.2023 з урахуванням перебування судді у відпустці та постановив провести підготовче засідання впродовж розумного строку.

Ухвалою від 23.08.2023 відкладено розгляд справи на 20.09.2023. Крім того, ухвалою від 23.08.2023 відмовлено в задоволенні клопотання третьої особи - Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про залишення позову без розгляду.

23.08.2023 позивач надав суду докази направлення 22.08.2023 третій особі копії позову з додатками.

06.09.2023 до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позовних вимог, у яких вона просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на таке:

- договір від 02.07.2021 № 02/07-2021 укладений начальником філії без повноважень, в порушення Положення про філію, п. 8.17, 8.18 Статуту юридичної особи, без погодження з АТ "ДАК "Автомобільні дороги України", та вчинений під впливом обману, зазначено місце навантаження м. Миколаїв та Кіровоградська область, але позивач не має нерухомого майна там,

- у справі відсутні заявки відповідача про необхідність поставки товару,

- ТТН не стосуються договору, позивач не довів, що він власник товару, у позивача відсутнє нерухоме майно у містах навантаження: м. Миколаїв та Кіровоградська область,

- у відповідача не виник обов`язок оплати, оскільки позивачем не надано документів відповідно до п. 5.6 договору,

- відповідач не сплатив кошти через форс-мажорні обставини і треба звільнити його від відповідальності,

- позивачем пропущено строк позовної давності щодо пені.

- просить звільнити від відповідальності та зменшити розмір відповідальністі.

15.09.2023 позивач подав заперечення на пояснення третьої особи, у яких наполягає на задоволенні позову.

Ухвалою від 20.09.2023 відкладено розгляд справи на 11.10.2023.

Ухвалою від 11.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 08.11.2023. Цією ж ухвалою суд залучив до справи заяву свідка - директора позивача - Приватного підприємства "Прем`єра Південь" Рикова Артема Ігоровича, якою він надав відповіді на поставлені третьою особою питання в порядку ст. 90 ГПК України.

Суд відмовив цією ж ухвалою третій особі в задоволенні клопотання про витребування оригіналів доказів (а.с. 104, т. 2).

11.10.2023 через підсистему Електронний суд третя особа подала додаткові пояснення, у яких просить продовжити строк підготовчого провадження з огляду на необхідність надання позивачем відповідей на питання третьої особи в порядку ст. 90 ГПК України. Суд відхилив дане клопотання третьої особи, оскільки позивач вже надав відповідь на питання.

Також суд відмовив в задоволенні клопотання третьої особи, поданого до суду 11.10.2023, про виклик свідка - керівника позивача.

Суд враховує, що місцезнаходження відповідача - філії "Цюрупинська Дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" - м. Олешки Херсонської області, наразі є окупованою територією, тому пошта там не працює.

З огляду на викладене, суд після винесення кожної ухвали розміщував оголошення для відповідача на сайті суду про дату наступного засідання, що підтверджується роздруківками оголошень.

Згідно з ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Крім того, суд направляв ухвали на електронну пошту відповідача - Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" , що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Крім того, суд направив ухвалу від 24.01.2023 на адресу Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" м. Херсон вул. Поповича 23, але пошта не відправила ухвалу надавши довідку, що поштове відділення не працює (т. 1 а.с. 41). Крім того, в матеріалах є ухвали вищих інстанцій, надіслані на зазначену адресу вже пізніше, і вони теж повернулась з відміткою пошти "адресат відсутній, не працює" (а.с. 195, т. 1 та а.с. 52, т. 3).

Відповідач в засідання не прибув, відзиву не надав.

Розглянувши матеріали справи, суд

встановив:

02.07.2021 року між Приватним підприємством «Прем`єра Південь» (далі - Позивач, Постачальник) та філією «Цюрупинська Дорожня експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - Відповідач, Покупець) було укладено Договір №02/07-2021 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця товар - мазут М-100, бітум нафтовий дорожній БНД 50/70; 70/100, окремими партіями згідно заявок Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар.

Згідно з п. 3.1. Договору ціна договору складається із суми всіх Специфікацій на основі рахунків та видаткових накладних на поставлений товар в межах строку дії цього договору.

Відповідно до п. 3.2. Договору кількість, ціна за одиницю товару, місце поставки, вартість транспортних витрат та загальна вартість товару, що постачається, зазначаються в додатках (Специфікаціях) до договору на кожну поставку партії окремо. Специфікації є невід`ємними частинами цього Договору.

Пунктом п. 4.1. Договору передбачено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок Постачальника вказаний у даному договорі, протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів після отримання товару на підставі рахунку-фактури (рахунку) та виконання п. 5.6. Договору.

Відповідно до п. 5.6 договору, постачальник зобов`язаний одночасно з товаром передати замовнику наступні документи: видаткову накладну, рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну, сертифікат або паспорт якості та інщі документи, підтверджуючі якість товару відповідно до законодавства; зареєструвати у встановлений законодавством термін податкову накладну.

Позивач на виконання договору поставив відповідачу товар на загальну суму 977691,00грн, на підтвердження чого до позовної заяви додано:

- специфікація № 1 до договору від 02.07.2021 на суму 134130грн, в т.ч. ПДВ, строк поставки - 02.07.2021,

- специфікація № 2 до договору від 07.07.2021 на суму 481936грн, в т.ч. ПДВ, строк поставки - 07.07.2021,

- специфікація № 3 до договору від 02.08.2021 на суму 361625грн, в т.ч. ПДВ, строк поставки - 02.08.2021.

Також на підтвердження поставки позивачем додано до позову видаткові накладні №173 від 02.07.2021 на суму 134130, № 180 від 07.07.2021 на суму 481936грн та № 240 від 02.08.2021 на суму 361625грн, а також відповідні їм товарно-транспортні накладні, які підписані сторонами та скріплені печатками.

Згідно з п. 5.4.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року N 363 ( z0128-98 ), зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за N 128/2568,

У цих правилах зазначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Отже, судом відхиляються посилання третьої особи, що товарно-транспортні накладні не стосуються договору.

Також позивачем виставлено відповідачу рахунки № 169 від 02.07.2021 на суму 134130грн та № 236 від 02.08.2021 на суму 361625грн.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в України").

Згідно з абз. 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.95 № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

У постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Яке вже неодноразово зазначав Верховний Суд (постанови від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17, від 05.12.2018 у справі № 915/878/16, від 03.02.2020 у справі № 909/1073/17, від 18.08.2020 у справі № 927/833/18) встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, суди мають дослідити питання встановлення обставин, чи була печатка загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Суду не надано доказів того, що печатка відповідача була втрачена або викрадена.

З огляду на викладене, вищезазначені видаткові накладні, товарно-транспортні накладні відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів.

Крім того, позивач додав до відповіді на пояснення податкові накладні.

Отже, відповідач прийняв товар у позивача без зауважень, що свідчить, що всі супроводжувальні документи були отримані, тому відхиляються посилання третьої особи на те, що строк оплати не настав через неподання документів відповідно до п. 5.6 договору.

Відтак, у відповідача виник обов`язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар.

Відповідач частково розрахувався за вищезазначений товар на суму 495755грн, на підтвердження чого до позову додано платіжні доручення від 14.12.2021 № 1706 на суму 192000грн призначення платежу рахунок № 236 від 02.08.2021, № 1707 на суму 169625 грн призначення платежу рахунок № 236 від 02.08.2021, № 1708 на суму 134130грн призначення платежу рахунок № 169 від 02.07.2021.

З огляду на викладене, враховуючи часткову оплату, за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем за отриманий товар в сумі 55=481936грн.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару.

Пунктом п. 4.1. Договору передбачено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок Постачальника вказаний у даному договорі, протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів після отримання товару, тобто строк оплати настав.

Відповідач доказів перерахування боргу в сумі 481936 грн за отриманий товар станом на день розгляду спору не подав, тому позовні вимоги про стягнення 481936 грн основного боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з простроченням відповідачем оплати позивач просить стягнути 139842,94грн інфляційних та 18736,09 грн 3% річних.

Так, позивач проводив нарахування, починаючи з 29.07.2021 по 13.11.2022, оскільки з наданих доказів вбачається, що відповідачем залишився несплачений товар отриманий за видатковою накладною від 07.07.2021 в сумі 481936 грн, який повинен був сплачений протягом 15 банківських днів, тобто до 28.07.2021 включно. Відповідно прострочення має місце з 29.07.2021.

Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку, що він здійснений правильно, тому позовні вимоги про стягнення 139842,94грн інфляційних та 18736,09 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення 91442,40 грн пені за період з 29.07.2021 по 13.11.2022, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 220 ГК України, боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.4 Договору, у разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що умовами договору передбачено нарахування пені за весь період прострочення, оскільки фраза "за кожен день прострочення" у п. 7.4 договору означає порядок нарахування пені - за кожен день прострочення та є ознакою, яка відрізняє пеню від інших штрафних санкцій, тобто це не є періодом, за який нараховується пеня. Тобто у п. 7.4 договору сторони не визначали, що нарахування пені відбувається за весь час прострочення, тому застосовується ч. 6 ст. 232 ГК України.

Однак, відповідно до пункту 7 розділу ІХ «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 (зі змінами та доповненнями) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 №1236 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України.

Отже, при нарахуванні пені за загальний період з 29.07.2021 по 13.11.2022, враховуючи той факт, що в цей період в країні діяв карантин, позивач не порушив вимог чинного законодавства щодо періоду нарахування пені.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 91442,40 пені підлягають задоволенню.

Суд відхиляє посилання третьої особи на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо пені.

Згідно з ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Так, строк позовної давності щодо пені мав би сплинути 29.07.2022, однак суд враховує наступне.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Як зазначено вище, постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 (зі змінами та доповненнями) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 №1236 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 17.01.2023, враховуючи строки початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину, який тривав на час звернення з позовом, таке звернення відбулось в межах строку позовної давності. За таких підстав заява третьої особи про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 20802,47грн.

Щодо вимоги позивача про зазначення в судовому наказі про нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, то суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд зауважує, що зазначення відомостей відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, тому суд дійшов висновку зазначити такі відомості.

Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов підлягає задоволенню.

Судом відхиляються посилання третьої особи на те, що договір підписано відповідачем з перевищенням повноважень, під впливом обміну, оскільки питання повноважень підписанта договору та дійсності договору не є предметом спору у даній справі. До того ж, суду не надано доказів визнання договору № 02/07-2021 від 02.07.2021 недійсним у судовому порядку. До того ж, до закінчення підготовчого провадження до суду не надходило заяви позивача про визнання договору недійсним відповідно до ст. 237 ГПК України. Також, до предмету позову не відноситься встановлення наявності нерухомого майна (складів) у позивача у містах навантаження товару - м. Миколаїв та Кіровоградська область.

Щодо заяви третьої особи про звільнення від відповідальності, зменшення відповідальності відповідно до ч. 3 ст. 219 ГК України, оскільки договір було підписано з перевищенням повноважень і позивач з 2021 року не надсилав претензій та не подавав позову, тобто мала місце бездіяльність, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 219 ГК України якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов`язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи, що подання позову і надіслання претензії є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку, що третьою особою не доведено неправомірності дій позивача, тому відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності та зменшення відповідальності відповідача.

Щодо посилань третьої особи на те, що відповідач не сплатив кошти через форс-мажорні обставини (воєнний стан в країні), та звільнення від відповідальності через це, то суд зазначає наступне.

Від відповідача клопотання про звільнення від відповідальності не надходило.

Згідно з п. 8.2 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі із зазначенням, в чому саме полягають обставини непереборної сили та вплив таких обставин на виконання цього договору.

Суду не надано доказів того, що відповідач повідомляв позивача про неможливість оплати за договором через форс-мажорні обставини відповідно до п. 8.2 договору.

До того ж, як зазначено вище, обов`язок оплати виник у відповідача до 29.07.2021, тобто задовго до початку воєнного стану в країні - 24.02.2022.

Крім того, за загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, норма частини другої статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (нова редакція), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 ГПК України. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, саме лише посилання відповідача на воєнний стан як форс-мажор, який унеможливлює виконання ним зобов`язання, не звільняє автоматично від відповідальності за невиконання зобов`язання, а відповідач повинен довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання (постанова Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 922/854/21).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги.

Позивач мав сплатити за позовну вимогу про стягнення 731957,41 грн 10979,36 грн судового збору. Ним було надано суду докази сплати 10981,35 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі 10979,36 грн сплаченого судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Цюрупинська Дорожня експлуатаційна дільниця" ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (код НОМЕР_1, м. Олешки Херсонської області вул. Гвардійська 156) на користь Приватного підприємства "Прем`єра Південь" (код 34785446, м. Херсон вул. М. Куліша 11, кв. 32) 731957,41 грн заборгованості та 10979,36 грн витрат зі сплати судового збору.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з наступного дня за днем набрання рішенням суду у дійсній справі законної сили і до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу (481936 грн), 3% річних на суму основного боргу 481936 грн за такою формулою: С х А х Д : 365 : 100 = сума процентів, де:

С - сума основного боргу, простроченого відповідачем; А - 3 відсотки річних; Д - кількість днів прострочення і стягнути отриману суму процентів із відповідача на користь позивача.

Роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09 листопада 2023 р.

Суддя В.В. Литвинова