ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2023 р. Справа№ 910/9231/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2023

у справі №910/9231/23 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України

про стягнення збитків

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося з позовом до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про стягнення збитків у розмірі 4454,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 21.11.2019 між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України укладено договір оренди нерухомого майна зі строком дії до 21.11.2020. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/6138/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022, визнано укладеним між сторонами спору договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна зі строком дії до 21.11.2020. Поряд з цим відповідач повернув орендоване майно орендодавцю лише 10.12.2020, а відтак, повинен відшкодувати витрати балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна за період користування майном з 22.11.2020 по 10.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 відкрито провадження у справі №910/9231/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 у справі №910/9231/23 позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процессуального права.

Зокрема, скаржник зауважує, що адміністрацією судноплавства у повному обсязі виконані зобов`язання щодо здійснення відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна за період з 01.01.2020 по 12.11.2020. Разом з тим, заявлена позивачем до стягнення сума витрат на утримання орендованого нерухомого майна за період з 21.11.2020 по 10.12.2020 не відповідає змісту п. п. 4.2 та 8.1 договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та додатку №1, оскільки ні договір оренди приміщення, ні договір про відшкодування витрат позивача на утримання орендованого нерухомого майна за вказаний період не укладались, тоді як взаєморозрахунки між сторонами за зазначені послуги проводяться на договірних засадах.

За наведеного відповідач вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки сторонами не погоджено порядку відшкодування відповідних витрат, а їх оплата суперечить вимогам бюджетного законодавства.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 апеляційну скаргу у справі №910/9231/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 у справі №910/9231/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), а також встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

18.10.2023 до суду від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач заперечує проти доводів скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач стверджує, що балансоутримувач здійснював утримання орендованого відповідачем майна до моменту фактичного його повернення, а отже має право на відшкодування таких витрат в силу п. 5.10 договору оренди.

За змістом ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 21.11.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (орендодавець) та Державною службою морського та річкового транспорту України (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: ДК 021:2015-70220000-9 "Послуги з надання в оренду чи лізингу нежитлової нерухомості", а саме: нежитлові приміщення в будівлі корпусу №601 (далі - майно), інв. №1140, загальною площею 59,10 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, буд. 11, що обліковується на балансі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Умовами п. 5.10. договору оренди, передбачено, що орендар зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, та протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до п. 10.1. договору оренди, цей договір укладено терміном на 1 (рік), який діє з моменту підписання його сторонами. При цьому, п. 10.4. договору оренди передбачена можливість його пролонгації у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця.

Згідно п. 10.10 договору оренди, майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання.

21.11.2019 згідно акту приймання-передавання державного нерухомого майна, орендодавець передав, а орендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в будівлі корпусу №601, інв. №1140, загальною площею 59,10 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, буд. 11 (а.с. 15, т. 1).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/6138/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022, визнано укладеним між Державною службою морського та річкового транспорту України та Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації морського порту Південний) договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна у запропонованій позивачем редакції. (а.с. 17-44, т. 1).

Відповідно до п. 1.1 договору балансоутримувач забезпечує утримання будівлі з прибудинковою територією за адресою: 65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, буд. 11, в якій знаходиться орендоване орендарем за договором оренди державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в будівлі корпусу №601 (інв. № 1140), загальною площею 59,10 кв.м., яке перебуває на балансі балансоутримувача, а орендар відшкодовує витрати балансоутримувача на утримання будівлі та за орендоване майно, згідно з договором оренди та додатком №1 - "Розрахунок".

Пунктом 4.1 договору унормовано, що загальна вартість цього договору з ПДВ становить 76559,78 грн та визначена сторонами на підставі додатку №1 - "Розрахунок", який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 4.2 договору орендар зобов`язується здійснювати оплату за цим договором протягом 25 банківських днів з моменту отримання рахунку орендарем, виставленого балансоутримувачем на підставі актів наданих послуг балансоутримувача за утримання будівлі, за орендовану орендарем площу цій будівлі за договором оренди.

Пунктом 4.3 договору визначено, що за підсумками наданих послуг балансоутримувач складає акт наданих послуг у двох примірниках, який підписується повноважними представниками сторін протягом 5 (п`яти) календарних днів після отримання акту наданих послуг.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 21.11.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Листом від 19.11.2020 №08-06-05271 Фонд державного майна України повідомив позивача про прийняття рішення щодо не продовження договору оренди, у зв`язку з порушенням орендарем умов договору оренди щодо відшкодування витрат балансоутримувача, наявність заборгованості за комунальні платежі.

У вказаному листі також було зазначено, що дата закінчення договору оренди наступить 21.11.2020, відповідно на вказану дату орендар має повернути орендоване майно балансоутримувача та надати до Регіонального відділення підписані акти приймання-передавання договору оренди.

10.12.2020 згідно акту приймання - передавання орендар повернув, а орендодавець в свою чергу прийняв із користування нежитлові приміщення в будівлі корпусу №601, інв. №1140, загальною площею 59,10 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, буд. 11 (а.с. 16, т. 1).

Враховуючи фактичний термін користування відповідачем орендованим майном, позивач листом №4688/27-04-04/вих від 21.12.2020 надіслав на адресу відповідача, зокрема, акт здавання - приймання послуг за утримання орендованого майна від 10.12.2020 за період з 01.01.2020 по 10.12.2020 на суму 81014,42 грн, що підтверджується накладною №2267074, яка отримана відповідачем 22.12.2020 (а.с. 63-67, т. 1).

У зв`язку з несплатою виставленого рахунку, 10.02.2021 позивачем надіслано на адресу відповідача претензію №442/27-01-05/вих від 10.02.2021 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 81014,42 грн, яка залишена відповідачем без відповіді.

В подальшому, 02.08.2022 позивач направив відповідачу лист №995/27-01-05/вих з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 81014,42 грн.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом №161/27/ОВ від 30.08.2022 повідомив, що сума заборгованості в розмірі 81014,42 грн зумовлена не умовами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, проте ним було сплачено грошові кошти у розмірі 76559,78 грн у добровільному порядку, а тому зобов`язання виконані у повному обсязі (а.с. 75-80, т. 1).

Листом №1181/27-01-058/вих від 19.09.2022 позивач повідомив відповідача про необхідність сплати заборгованості у розмірі 4454,64 грн, у відповідь на який відповідач листом №1744/27/вх від 07.10.2022 повідомив про відсутність заборгованості (а.с. 81-87, т. 1).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача збитків у розмірі 4454,64 грн понесених позивачем на утримання орендованого нерухомого майна за період з 22.11.2020 по 10.12.2020.

Місцевий господарський суд задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5 від 21.11.2019 припинив свою дію з моменту підписання сторонами акту приймання - передавання, тобто 10.12.2020, а тому відповідач зобов`язаний сплатити оренду плату й відшкодувати комунальні платежі за фактичне користування приміщенням. Водночас суд, застосувавши принцип jura novit curia ("суд знає закони") та врахувавши, що сума в розмірі 4454,64 грн не є збитками у розумінні норм чинного законодавства України, а є сумою заборгованості з відшкодування витрат балансоутримувача за період з 21.11.2020 по 10.12.2020, здійснив правильну кваліфікацію правовідносин сторін та стягнув з відповідача на користь позивача 4454,64 грн заборгованості по відшкодуванню витрат на утримання приміщення.

З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частині першій статті 284 Господарського кодексу України (далі - ГК України) законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди, орендну плату з урахуванням її індексації, умови повернення орендованого майна або викупу.

Аналіз приписів ч. 1-3, 6 ст. 283 ГК України дозволяє дійти висновку, що орендні правовідносини, які виникають між суб`єктами господарювання, опосередковуються укладенням договору оренди, за яким одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди може бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем передано відповідачу в оренду державне нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення в будівлі корпусу №601, інв. №1140, загальною площею 59,10 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, буд. 11, на підставі договору оренди №5 від 21.11.2019, п. 5.10 якого передбачений обов`язок орендаря здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна та протягом 15 днів укласти з балансоутримувачем орендного майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Також рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/6138/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022, визнано укладеним між сторонами договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна за яким визначено перелік послуг, які підлягають відшкодуванню орендарем балансоутримувачу, а саме щодо технічного обслуговування, експлуатації та ремонту будівлі та створення відповідних умов для здійснення орендарем господарської діяльності.

Під час дії договору оренди орендодавцем повідомлено орендаря про прийняття рішення щодо не продовження дії договору та зазначено про те, що по закінченню строку дії договору (21.11.2020) об`єкт оренди підлягає поверненню (лист №08-06-05271 від 19.11.2020). Факт отримання відповідного повідомлення не заперечується відповідачем.

Отже, вищезазначені обставини підтверджують обізнаність відповідача про необхідність повернення об`єкту оренди 21.11.2020, тобто після завершенні дії договору №5 від 21.11.2019.

Аналіз ч. 1 ст. 759 та ч. 1 ст. 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди. Припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За приписами ч. 2, 4 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря.

Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №127/14633/16-ц, постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №926/2119/17, постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №924/195/16, постанові Верховного Суду від 03.09.2019 у справі №921/309/18, постанові Верховного Суду від 27.08.2019 у справі №906/565/18).

Судом встановлено, що відповідно до п. 10.10 договору оренди майно (нежитлові приміщення) вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання.

Отже, сторони не встановили інший порядок припинення орендних правовідносин при поверненні орендарем об`єкту оренди орендодавцю після закінчення дії договору, ніж визначений законом, тобто шляхом підписання акту приймання-передачі. Вказане узгоджується з п. 10.11 договору оренди, в якому сторони погодили, що взаємовідносини сторін, які не врегульовані цим договором, регламентуються чинним законодавством України.

За наведеного, оскільки законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі, в даному випадку актом приймання-передачі нерухомого майна, що належить до державної власності від 10.12.2020 підтверджується факт користування відповідачем орендованим згідно договору оренди нерухомим майном, в тому числі за період з 21.11.2020 по 10.12.2020.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що положеннями п. 3 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (яка була чинною на момент укладення договору оренди) передбачено, що до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно.

Як було встановлено, умовами договору оренди, на підставі якого відповідач використовував нерухоме майно, сторонами передбачено, що орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна та укласти з балансоутримувачем, зокрема, договір про відшкодування витрат баланстоутримувача на утримання орендованого майна (п. 5.10 договору).

Тобто, саме орендар зобов`язаний відшкодовувати витрати балансоутримувача та вчиняти дії щодо укладення договору на утримання відповідного майна.

При цьому, сторони не надали доказів існування між ними договірних відносин з приводу відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна за період який не охоплюється договором, але в якому відповідач користувався орендованим приміщенням (з 21.11.2020 по 12.10.2020). Користування відповідачем орендованим приміщенням за вказаний період не заперечується останнім та підтверджується його діями зі сплати виставлених позивачем рахунків за комунальні послуги. З наведеного слідує, що балансоутримувач здійснював утримання орендованого відповідачем майна до моменту фактичного його повернення.

Окрім того відповідачем не спростовано самого факту надання таких послуг, їх не споживання останнім в контексті існування протягом спірного періоду орендних правовідносин та користування орендованим приміщенням.

Отже, посилання скаржника на відсутність договору між сторонами на відшкодування витрат балансоутримувача за утримання нерухомого майна за спірний період не спростовує наявного у відповідача, як орендаря, обов`язку з відшкодування таких витрат, взятого ним на себе при укладанні договору оренди №5 від 21.11.2019.

Також є безпідставними твердження відповідача про відсутність обов`язку оплати вказаних послуг за спірний період, у зв`язку з непогодженням сторонами відповідних тарифів, оскільки рахунок на оплату виставлений балансоутримувачем на підставі акту наданих послуг за утримання будівлі, згідно додатку №1 до договору про відшкодування витрат балансоутримувача за утримання орендованого нерухомого майна. А тому, тарифи, на підставі яких позивачем виставлено рахунок в тому числі і за спірний період, були відомі відповідачу.

Судом було встановлено, що в період з 01.01.2020 по 10.12.2020 позивач надав відповідачу послуги на утримання орендованого майна на загальну суму 81014,42 грн, що підтверджується актом здавання - приймання послуг за утримання орендованого майна від 10.12.2020. Проте, відповідач здійснив оплату отриманих послуг лише за період дії договору про відшкодування витрат баланстоутримувача на утримання орендованого майна (з 01.01.2020 по 21.11.2020) та в межах ціни договору в сумі 76559,78 грн. Відтак місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що заборгованість Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України перед Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" з відшкодування витрат балансоутримувача за період з 22.11.2020 по 10.12.2020 становить 4454,64 грн.

Як свідчать матеріали справи та вірно зазначено судом першої інстанції, позивач, звертаючись до суду з даним позовом про відшкодування за рахунок відповідача збитків понесених балансоутримувачем на утримання орендованого майна в період з 22.11.2020 по 10.12.2020 у розмірі 4454,64 грн, не вірно кваліфікував спірні правовідносини, заявивши дані вимоги на підставі ст. ст. 22, 629 ЦК України.

Однак вказана сума заборгованості не є збитками у розумінні норм чинного законодавства України, а є сумою заборгованості з відшкодування витрат балансоутримувача за період з 22.11.2020 по 10.12.2020, яка регулюється нормами глави 58 ЦК України. А тому, підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) балансоутримувачу за утримання орендованого майна відсутні.

Разом з цим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 зазначено, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №761/6144/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Відтак, Господарський суд міста Києва у даній справі підставно здійснив вірну кваліфікацію спірних правовідносин, при цьому врахувавши, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, - це процесуальний обов`язок суду.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд вірно взявши до уваги положення глави 58 ЦК України «Найм (оренда)» та встановивши факт не здійснення відповідачем відшкодування витрат балансоутримувача в розмірі 4454,64 грн, дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення відповідних витрат з відповідача.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують правомірності висновків місцевого господарського суду щодо встановлених обставин справи.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

За приписами статей 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 у справі №910/9231/23 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 у справі №910/9231/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко