ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Черкаси справа №925/1305/23

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І.,

без виклику учасників справи, розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (вул.Благовісна, 166, м.Черкаси, 18002, ідентифікаційний код 42474208)

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси (вул.Надпільна, 220, м.Черкаси, 18001, ідентифікаційний код 26631946)

про стягнення 126 307,97 грн,

27.09.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» звернулося у Господарський суд Черкаської області із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси, у якому просить суд стягнути з відповідача 126 307,97 грн з яких: інфляційні втрати у сумі 95212,94 грн та 3% річних у сумі 31095,03 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив повну оплату спожитої електричної енергії у встановлений договором та Комерційною пропозицією строк, а саме до 09.01.2023, чим фактично порушив взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 2 078 696,80 грн. Розмір заборгованості був стягнутий з відповідача за рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.07.2023 у справі №925/238/23, проте позивач також вважає, що він має право на нарахування на суму заборгованості інфляційних та річних, за стягненням яких позивач і звернувся з цим позовом до суду для примусового їх стягнення з відповідача.

У своїй відповіді на відзив, яка надійшла до суду 17.10.2023, позивач посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, вказав, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань. Отже, відсутність державного фінансування є неналежним обґрунтуванням відзиву і не може бути враховано судом під час розгляду цієї справи. Щодо зменшення пені та штрафу у зв`язку з тим, що з 24.02.2022 в України введено військовий стан і відповідач приймає участь у квартирному забезпеченні Збройних сил України, то позивач зазначив, що позивач також приймає участь у відбитті збройної агресії проти України та підтриманні обороноздатності шляхом забезпечення електроенергією об`єктів критичної інфраструктури та військових формувань. Несвоєчасна сплата зобов`язань за спожиту електроенергію перешкоджає вчасному розрахунку з контрагентами позивача, що у кінцевому результаті має наслідком несвоєчасне відновлення критичної інфраструктури і як наслідок підрив обороноздатності країни. При розрахунку розміру інфляційних витрат, позивачем було враховано правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, яка викладене у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, а тому розрахунок інфляційних витрат є вірним.

17.10.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення вимог у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що органи Казначейства не реєструють зобов`язання у разі відсутності у розпорядника бюджетних коштів (бюджетних асигнувань) встановлених кошторисом. Бюджетні асигнування, доведені головним розпорядником коштів до відповідача, виконані. Дія договору закінчилась 31.12.2022 і вже після спливу терміну дії договору, позивачем надано остаточний розрахунок за електроенергію на загальну суму 2 078 696,80 грн. У позовній заяві позивач взагалі не вказав на те, що йому спричинені збитки, а відтак розмір штрафу значно перевищує збитки. Крім того, позивачем під час розрахунку інфляційних витрат не враховано постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14, згідно з якою інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця із застосуванням індексу інфляції. Отже, рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць, проте позивач при розрахунку інфляційних витрат не прийняв це до уваги. На думку відповідача, у суду є підстави для відмови у задоволенні позовних вимог або для зменшення за ініціативою суду розміру штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02.10.2023 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов та усіх доказів, якими обґрунтовує свої заперечення та клопотання щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також встановив строк для подання заперечень на відповідь на відзив (у разі їх наявності) не пізніше 10 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу встановлено строк на подачу відповіді на відзив відповідача на позов не пізніше 10 днів з дня отримання відзиву.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.07.2023 у справі №925/238/23, яке набрало законної сили 12.09.2023, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до Квартирно-експлуатаційним відділом міста Черкаси про стягнення 2 078 696,80 грн задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 2 078 696,80 грн заборгованості та 31180,45 грн судового збору.

Під час розгляду справи №925/238/23, судом були встановлені наступні факти.

22.12.2022 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Черкаси (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (учасник) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №9 (далі договір). За умовами цього договору учасник зобов`язався здійснювати постачання обсягу фактичного споживання електричної енергії (ДК 021:2015: код 09310000-5 - Електрична енергія) за об`єктом (об`єктами) замовника, починаючи з 00 годин 00 хвилин 01 секунди до 24 годин 00 хвилин доби впродовж всього строку дії договору відповідно до умов комерційної пропозиції та цього договору, а замовник зобов`язався прийняти товар, оплатити його та здійснювати інші платежі згідно умов цього договору (пункт 2.1 договору).

Цей договір є домовленістю сторін, за якою передбачається постачання обсягу фактичного споживання електричної енергії замовнику учасником за вільними цінами (пункт 1.1 договору).

Замовник розраховується з учасником за електричну енергію за ціною (тарифом), що визначаються відповідно до способу визначення ціни (тарифу) на електричну енергію, згідно з комерційною пропозицією, яка є додатком до цього договору (пункт 5.1 договору).

Договір набирає чинності з дня підписання та діє до 31.12.2022, але не довше ніж на період дії воєнного стану та впродовж строку, необхідного для проведення процедури закупівлі, та у будь-якому випадку до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що всі умови цього договору розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 26.11.2022 (пункт 15.1 договору).

Додатком №1 до договору від 22.12.2022 №9 є лист-повідомлення замовника від 22.12.2022, із якого вбачається, що споживач обрав комерційну пропозицію «Вільна ціна бюджет», уклав договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії з ПАТ «Черкасиобленерго», початком постачання електричної енергії є 26.11.2022, додатком № 1 до листа-повідомлення є перелік об`єктів замовника.

Додатком №3 до Договору є Комерційна пропозиція «Вільна ціна бюджет», пунктами 3, 4 якої погоджено, що оплата електричної енергії здійснюється замовником у формі остаточного розрахунку за фактично відпущену електричну енергію у розрахунковому періоді. Остаточний розрахунок за фактично поставлену (спожиту) електричну енергію споживач зобов`язаний провести (здійснити) в термін не пізніше 5 робочих днів від дня отримання рахунка. Термін виставлення остаточного рахунку споживачу до 5 числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідач за договором у грудні 2022 року прийняв та використав електричну енергію на загальну суму 2 176 014,16 грн, що підтверджується підписами представників відповідача, завіреними печатками відповідача на акті приймання-передавання товарної продукції за грудень 2022 року. Рахунок остаточного розрахунку за договором відповідач отримав 02.01.2023.

Проте оплату отриманої електричної енергії відповідач здійснив частково на суму 97317,36 грн в межах розрахунків на листопад 2022 року. Доказів в підтвердження оплати боргу у розмірі 2 078 696,80 грн відповідач не надав.

З урахуванням викладеного суд визнав позов обґрунтованим, доказаним і задовольнив його повністю.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у частині оплати вартості поставленої йому електричної енергії стало підставою для нарахування відповідачу 3% річних у сумі 31095,03 грн та інфляційних витрат у сумі 95212,94 грн за період з 10.01.2023 до 10.07.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при прийнятті рішення та оцінка аргументів учасників справи.

Предметом спору у цій справі, є вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії споживачу №9 від 22.12.2022.

Як зазначено судом вище, рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.07.2023 у справі №925/238/23, яке набрало законної сили 12.09.2023, встановлено, що відповідач за договором у грудні 2022 року прийняв та використав електричну енергію на загальну суму 2 176 014,16 грн, проте оплатив її частково на суму 97317,36 грн.

У зв`язку з цим, рішенням суду був задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до Квартирно-експлуатаційним відділом міста Черкаси було задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 2 078 696,80 грн заборгованості та 31180,45 грн судового збору.

Як вказано в частині 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, рішення Господарського суду Черкаської області від 06.07.2023 у справі №925/238/23, яке набрало законної сили 12.09.2023, не може бути поставлена під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у справі, що розглядається, не можуть йому суперечити.

У силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, наявність рішення суду про стягнення заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення обов`язку відповідача з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє його обов`язків та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що відповідач отримав рахунок остаточного розрахунку за грудень 2022 року 02.01.2022, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на копії цього рахунку (а.с.20).

Умовами Комерційної пропозиції визначено, що остаточний розрахунок за фактично поставлену (спожиту) електричну енергію споживач зобов`язаний провести (здійснити) в термін не пізніше 5 робочих днів від дня отримання рахунка. Термін виставлення остаточного рахунку споживачу до 5 числа місяця наступного за розрахунковим.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (частина 4 статті 116 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, враховуючи положення Комерційної пропозиції (яка є невід`ємною частиною договору), останнім днем по оплаті рахунку остаточного розрахунку за грудень 2022 року є 09.01.2023 (оскільки 07.01.2023 субота).

На підставі наведених вище норм, позивач нарахував відповідачу на заборгованість у сумі 2 078 696,80 грн інфляційні витрати у сумі 95212,94 грн та 3% річних у сумі 31095,03 грн за період прострочення з 10.01.2023 до 10.07.2023.

Судом перевірений розрахунок позивача та встановлено, що він зроблений арифметично правильно, тому суд задовольняє позовні вимоги у межах заявлених позивачем позовних вимог.

Щодо доводів відповідача, які викладені ним у відзиві на позов, то суд зазначає, що відсутність кошторисних призначень на виконання умов договору не свідчить про відсутність обов`язку сплати за вищевказаними зобов`язаннями. Неналежне виконання відповідачем бюджетного законодавства є наслідком дій службових осіб відповідача та не повинно впливати на господарську діяльність позивача.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного Кодексу України та статті 193 Господарського Кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а тому посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на підставу невиконання своїх грошових зобов`язань є безпідставними та необґрунтованими.

Дана правова позиція суду повністю узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постанові колегії судів Касаційного господарського суду Верховного суду від 25.06.2020 (справа №910/4926/19).

У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 03.04.2018 у справі №908/1076/17.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи відповідача у цій частині є безпідставними та необґрунтованими, тому суд їх відхиляє.

Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано належний, у розумінні вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту його порушеного права. З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси про стягнення 126 307,97 грн підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, сплачена ним сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 2684,00 грн.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси (вул.Надпільна, 220, м.Черкаси, 18001, ідентифікаційний код 26631946) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (вул.Благовісна, 166, м.Черкаси, 18002, ідентифікаційний код 42474208) 95212,94 грн пені, 31095,03 грн 3% річних та 2684,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко