РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2023Справа № 910/12550/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Самтек-Сервіс» (пров. Радищева, буд. 6, м. Київ, 03680; ідентифікаційний код 30404902)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАЕР ГРУП» (вул. Межова, буд. 23, м. Київ, 04123; ідентифікаційний код 43653491)

про стягнення 14 118, 38 грн,

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Самтек-Сервіс» (далі за текстом - ТОВ «Самтек-Сервіс», Позивач, Постачальник) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАЕР ГРУП» (далі за текстом - «ФАЕР ГРУП», Відповідач, Покупець), в якому Позивач просить суд стягнути з Відповідача заборгованість за договором № 06/10/2021 від 06.10.2021 в розмірі 9 000 грн, інфляційні втрати - 4 433, 07 грн та 3 % річних - 685, 31 грн.

В обґрунтування позовних вимог, Позивач зазначає, що ним здійснено поставку товару Відповідачу на умовах 100 % попередньої оплати, однак такий товар Відповідачем оплачено не в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості та наявності підстав для нарахування 3 % річних та інфляційних витрат.

Також, Позивач просить суд стягнути з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Згідно доводів Відповідача, викладених у відзиві, між сторонами в усному порядку досягнуто домовленостей щодо поставки товару без попередньої оплати, а самі строки оплати сторонами не визначались у зв`язку з чим грошове зобов`язання Відповідачем не порушено.

Крім того, Відповідачем до відзиву додано докази оплати на користь Позивача 9 000 грн.

Відповідач також заперечує щодо стягнення з нього заявлених Позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу оскільки до позовної заяви не додано детального опису проведених адвокатом робіт та відсутні докази фактичної оплати Позивачем такої роботи.

3. Процесуальні дії у справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

13.10.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

Таким чином, приймаючи до уваги, що Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

06.10.2021 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір, відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі передати у власність Покупцеві (поставити) Товар, визначений у видатковій накладній (надалі - накладна), а Покупець зобов`язаний в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти Товар та сплатити за нього в асортименті, за цінами та у кількості відповідно до накладних та рахунків-фактур, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Момент переходу права власності на Товар наступає після підписання видаткової накладної (товарно-транспортної накладної (пункту 2.5. Договору)).

Відповідно до пункту 3.2. Договору Постачальник після отримання замовлення від Покупця надсилає засобами електронного зв`язку або факсимільного зв`язку останньому рахунок - фактуру для оплати за Товар. Строк для оплати за Товар вказується в рахунку-фактурі.

Оплата по Договору проводиться Покупцем на умовах 100 % передоплати за кожну очікувану партію товару протягом 3-х банківських днів, починаючи з дати отримання Покупцем рахунку (пункту 3.4. Договору).

Пунктом 8.1. Договору визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом 1 календарного року з моменту його підписання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем здійснено поставку товару Відповідачу на суму 15 840, 00 грн згідно видатковою накладною № 0 від 28.10.2021, яка підписана представниками сторін без зауважень.

Згідно доводів Позивача, що відповідно не заперечується Відповідачем станом на дату звернення до суду з позовом заборгованість за Договором становила 9 000 грн, яку згідно доданих до відзиву платіжних доручень № 2878 від 10.08.2023 на суму 700 грн, № 3124 від 13.09.2023 на суму 2 000 грн, № 3287 від 10.10.2023 на суму 6 300 грн Відповідачем станом на дату ухвалення даного рішення сплачено.

Враховуючи вказані вище положення Договору, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів внесення змін до останнього в частині поставки товару без попередньої оплати, а відтак дані доводи Відповідача не є підтвердженими належними та допустимими доказами, а відтак не беруться судом до уваги.

При цьому, суд зазначає, що матеріали справи не містять рахунку-фактури, який визначено пунктами 3.2 та 3.4 Договору.

Матеріали справи не містять заперечень щодо обставин поставки Позивачем товару Відповідачу, а відтак і виконання Позивачем умов Договору належним чином.

Так, Позивач зазначає, що оскільки умовами Договору передбачено попередню оплату, станом на дату поставки, товар мав бути оплачений у повному обсязі, а оскільки така оплата здійснювалась Відповідачем частинами та вже після постачання товару, Позивачем здійснено на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) нарахування 3 % річних та інфляційних втрат із урахуванням часткових оплат Відповідача.

На підтвердження факту понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу до позову надано:

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 3726 від 08.06.2018;

- ордер серії АЕ № 1213863 від 28.07.2023;

- договір про надання правової допомоги № UA-36/23 від 28.07.2023, з додатком № 1 до Договору.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою є договором поставки.

Як вбачається зі змісту частини 1 статті 265 ГК України та частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до частини 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені судом вище обставини, відсутність доказів внесення змін до пункту 3.4 Договору, суд погоджується з позицією Позивача та зазначає, що станом на 28.10.2021 товар за накладною № 0 від 28.10.2021 мав бути оплачений в повному обсязі Відповідачем.

Однак, враховуючи надані сторонами докази оплати, суд дійшов висновку, що Відповідачем оплату товару здійснено частинами та вже після його отримання, а відтак всупереч пункту 3.4 Договору, що свідчить про неналежне виконання Відповідачем договірного зобов`язання в цій частині.

При цьому, суд звертає увагу Відповідача на те, що оплата товару частинами умовами Договору не передбачено.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За сукупністю зазначеного, суд дійшов висновку, що станом на дату подачі позову вимоги Позивача про стягнення з Відповідача суми основного боргу в розмірі 9 000 грн були законними та правомірними, однак, враховуючи надані Відповідачем з відзивом докази їх оплати, суд дійшов висновку закрити провадження у справі в цій частині на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а відтак заявлені до стягнення суми 3 % річних та інфляційних втрати є правомірними оскільки Відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання.

Що стосується заявлених Позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із наданих Відповідачем заперечень вбачається, що заявлені Позивачем витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню оскільки відсутній детальний опис виконаних адвокатом робіт та докази оплати таких робіт Позивачем.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вказує, що з аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та/або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 вказано Закону, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Як визначено частиною 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, суд зазначає, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 922/1964/21 від 16.11.2022 зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Відтак, суд зазначає, що оскільки заявлений до відшкодування Позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є фіксованим, а Відповідачем не обґрунтовано невідповідність останнього критеріям, визначених частиною 4 статті 126 ГПК України та частиною 5 статті 129 ГПК України, суд дійшов висновку, що із наданих Позивачем доказів вбачається за можливе встановити, які послуги в межах даної справи надано адвокатом (подання позову через підсистему Електронний суд) та відповідно вартість яких необхідно відшкодувати за фіксованою ставкою.

При цьому суд вказує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відшкодуванню Відповідачем підлягають витрати Позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, з огляду на правомірність заявлених вимог та задоволення позову, а також враховуючи те, що саме неналежне виконання Відповідачем умов Договору призвело до звернення Позивача до суду з даними позовом, що відповідно свідчить про неправильність дій Відповідача в даних правовідносин та також є підставою для покладення на нього судових витрат.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище та з огляду на те, що суд дійшов висновку про порушення Відповідачем договірного зобов`язання, а також враховуючи надані Відповідачем докази сплати суми основного боргу суд вважає правомірним закрити провадження у справі в цій частині, а в іншій частині задовольнити позов.

Судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу та судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, пункт 2 частини 1 статті 231, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/12550/23 в частині вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 9 000 грн - закрити.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Самтек-Сервіс» - задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАЕР ГРУП» (вул. Межова, буд. 23, м. Київ, 04123; ідентифікаційний код 43653491) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Самтек-Сервіс» (пров. Радищева, буд. 6, м. Київ, 03680; ідентифікаційний код 30404902) інфляційні втрати - 4 433 (чотири тисячі чотириста тридцять три) грн 07 коп, 3 % річних - 685 (шістсот вісімдесят п`ять) грн 31 коп, судовий збір - 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн та витрати на професійну правничу допомогу - 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 13.11.2023

Суддя Антон ПУКАС