ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року

м. Київ

cправа № 922/4343/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Кібенко О.Р., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1

на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Гетьман Р.А., судді: Россолов В.В., Склярук О.І.)

від 07.08.2023

у справі № 922/4343/21

за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 )

до:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксіома" (далі - ТОВ "Аксіома");

Красноградської міської ради (далі - Рада),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1: ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ),

про визнання права власності,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 )

до ОСОБА_1 ; ТОВ "Аксіома"; Ради

про визнання права власності,

за участю представників учасників справи:

позивача - ОСОБА_5 ,

відповідача - 1 - не з`явився,

відповідача - 2 - не з`явився,

третьої особи - 1 - не з`явився,

третьої особи - 2 - не з`явився,

третьої особи з самостійними вимогами - не з`явився.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Аксіома» та Ради, у якому просила суд :

- визнати ОСОБА_1 кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ «Аксіома», тип бенефіціарного володіння: «Прямий вирішальний вплив; відсоток частки статутного капіталу в юридичній особі або відсоток права голосу в юридичній особі: 50»;

- скасувати реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), вчинену Радою: державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 07.10.2021 17:09:05, 030000607, зміна кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера). Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи, ОСОБА_6 , Красноградська міська рада;

1.1.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до ЄДР внесені недостовірні відомості на підставі документів, які не відповідають вимогам діючого законодавства. Реєстраційна дія щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, здійснена 07.10.2021 та пов`язана із зміною кінцевого бенефіціарного власника (контролера) з позивачки на ОСОБА_2 , є протиправною та підлягає скасуванню. Така реєстраційна дія порушує права позивачки як кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи ТОВ «Аксіома».

1.2. ОСОБА_4 як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору подав до суду позов до ОСОБА_1 , ТОВ «Аксіома», Ради про визнання права власності. В позовній заяві третя особа з самостійними вимогами просив:

- визнати ОСОБА_1 номінальним власником (контролером) частки в розмірі 50% в статутному капіталі ТОВ «Аксіома», кінцевим бенефіціарним власником (контролером) якої є ОСОБА_2 ;

- зобов`язати раду провести реєстрацію змін до відомостей про ТОВ «Аксіома», якими до графи «Інформація про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи, у тому числі відомості про юридичних осіб, через яких здійснюється опосередкований вплив на юридичну особу» зазначити ОСОБА_2 в якості кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «Аксіома», який здійснює непрямий вирішальний вплив через ОСОБА_1 , як номінального власника.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.12.2022 у справі №922/4343/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов третьої особи з самостійними вимогами ( ОСОБА_4 ) задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 номінальним власником (контролером) частки в розмірі 50% в статутному капіталі ТОВ «Аксіома», кінцевим бенефіціарним власником (контролером) якої є ОСОБА_2 . В частині позовних вимог до Ради відмовлено.

2.1.1. Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 13.12.2022 у справі №922/4343/21 заяву ТОВ "Аксіома" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Аксіома" судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 96 000,00 грн.

2.2. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2022 у справі №922/4343/21 в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 залишено без змін. Рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2022 в частині задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 скасовано. В цій частині прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 у повному обсязі.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2022 у справі №922/4343/21 залишено без змін.

2.2.1. Додатковою постановою від 07.08.2023 у справі №922/4343/21 заяву представника ТОВ «Аксіома» про ухвалення додаткового рішення по справі №922/4343/21 про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аксіома» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 600,00 грн.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із додатковою постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 у справі №922/4343/21 скасувати, судові витрати покласти на відповідачів.

На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що судом апеляційної інстанції невірно застосовано положення статті 124 ГПК України, оскільки з першою заявою ТОВ «Аксіома» не подавала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Посилання представника ТОВ «Аксіома» на відзив від 25.11.2021 є безпідставним, адже в ньому відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що сторона планує понести в суді апеляційної інстанції, а при поданні відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Аксіома» також такий розрахунок суду не наводило, про наявність витрат на правову допомогу адвоката, які мають бути стягнуті з ОСОБА_1 , суду не наводило.

Крім того, скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12.11.2019 у справі №904/4494/18 та від 11.01.2020 у справі №551/1136/17.

3.2. ТОВ «Аксіома» 05.09.2023 (згідно з поштовими відмітками на конверті) подало до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення, зокрема і додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 у справі №922/4343/21, - без змін.

3.3. Інші учасники справи відзиви на касаційну скаргу до Суду не подавали.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції, та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні оскаржуваного судового рішення

4.1. На підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката представник ТОВ «Аксіома» надав суду апеляційної інстанції:

- копію договору про надання правової допомоги від 01.09.2021 №01/09 (далі - Договір);

- копію додатку від 01.09.2021 №1 до Договору;

- копія акта надання послуг від 01.06.2023 №2 до Договору;

- рахунок на оплату від 01.06.2023 №5 за Договором;

- платіжна інструкція від 02.06.2023 №11433 на суму 126 000,00 грн.

4.2. За умовами пункту 1 Договору Адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу Клієнту при провадженні, зокрема, господарських, справ в будь-яких судах всіх рівнів, при цьому адвокат має право вступати в якості захисника та/або представника Клієнта.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що розмір та порядок оплати гонорару Адвоката встановлюється в Додатку №1 до даного Договору, що є його невід`ємною частиною.

Пунктом 7.1 встановлено, що Договір, якщо він достроково не буде припинений з ініціативи Клієнта або Адвоката, діє до 31.12.2023.

Додатком №1 до Договору визначено розмір та порядок оплати гонорару Адвоката за надання правової допомоги, зокрема оплата за надання правової допомоги Адвоката проводиться Клієнтом наступним чином: шляхом оплати гонорару, визначеної згідно з пунктом 13 цього додатку до Договору, виходячи із вартості правової допомоги, визначеної пунктом 2 цього додатку до Договору, згідно з виставлених рахунків. Вартість послуг Адвоката з надання правової допомоги за Договором складає 3 000,00 грн за одну годину із застосуванням коефіцієнту складності, що становить близько 50% мінімальної заробітної плати.

4.3. Згідно з актом надання послуг від 01.06.2023 №2 до Договору виконавцем виконані наступні роботи (надані такі послуги):

1. Аналіз судової практики та профільного законодавства, роздруківка та формування відзиву та додатків до нього, здійснення відправлень, подання відзиву до суду, робота в системі Електронний Суд - 5 год., 3000 грн/год., - 15 000,00 грн;

2. Підготовка відзиву на апеляційну скаргу по справі № 922/4343/21 - 12 год., 6000,00 грн/год., - 72 000,00 грн;

3. Підготовка додаткових пояснень по справі №922/4343/21 від 19.04.2023 - 2 год., 3000,00 грн/год., - 6000,00 грн;

4. Підготовка до участі у судових засіданнях, оформлення та подання заяви про участь в режимі відеоконференції - 3 год., 3000,00 грн/год., - 9000,00 грн;

5. Участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі №922/4343/21, час витрачений на очікування (незалежно від проведення судового засідання), очікування та участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційної інстанції (загальна кількість призначених судових засідань - 3) - 4 год., 6000,00 грн/год., - 24 000,00 грн.

Загальна вартість робіт (послуг) склала 126 000,00 грн.

Акт надання послуг від 01.06.2023 №2 підписано обома сторонами без зауважень.

4.4. З платіжної інструкції від 02.06.2023 №11433 вбачається оплата гонорару адвоката відповідно до Договору від ТОВ «Аксіома» на користь ОСОБА_7 у розмірі 126 000,00 грн (сто двадцять шість тисяч гривень 00 копійок).

4.5. Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з такого:

- безпідставними є зазначені в акті надання послуг по Договору наступні види правничої допомоги: аналіз судової практики та профільного законодавства, роздруківка та формування відзиву та додатків до нього, здійснення відправлень, подання відзиву до суду, робота в системі Електронний Суд, зважаючи на те, що підготовка відзиву на апеляційну скаргу поглинає зазначені види робіт, а тому вказані послуги не можуть становити окремого виду правничої допомоги;

- з фактичними обставинами справи адвокат був ознайомлений ще під час розгляду справи та підготовки процесуальних документів у суді першої інстанції, правова позиція учасників справи не змінювалась, обставини справи, також, змінені не були. Доводи відзиву на апеляційну скаргу за своїм змістом відображають позицію ТОВ «Аксіома», викладену у відзиві на позовну заяву, а також містять доводи, які у своїй більшості дублюються з доводами, викладеними адвокатом ТОВ «Аксіома» у суді першої інстанції. У зв`язку з чим наведена кількість часу, витраченого на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, не може вважатися аргументованою;

- додаткові пояснення по справі №922/4343/21 від 19.04.2023, разом із контактними даними сторін, складаються з двох аркушів та не стосуються аналізу значного обсягу інформації та нормативних актів, з огляду на що зазначений адвокатом витрачений час на підготовку додаткових пояснень (2 години вартістю 6000,00 грн) є неспівмірним з наданою послугою;

- заяви про участь в режимі відеоконференції є ідентичними за своїм змістом, з різницею тільки в даті судового засідання;

- представник ТОВ «Аксіома» брав участь у трьох судових засіданнях під час розгляду справи №922/4343/21 у суді апеляційної інстанції, а саме: 23.03.2023, 25.04.2023 та 31.05.2023, відтак заявлений до стягнення розмір витрат за надані послуги, з огляду на тривалість судових засідань та незмінність правової позиції позивача у суді першої та апеляційної інстанції, не відповідає в повній мірі критерію розумності та співмірності;

- враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, наявні підстави для часткового задоволення заяви представника ТОВ «Аксіома» - адвоката Трофименко Р.О. про стягнення з Кіпріч А.К. витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду в розмірі 12 600,00 грн;

- стосовно твердження представника ОСОБА_1 про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про винесення додаткового рішення з огляду на порушення заявником процедури подання попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які понесла сторона в суді апеляційної інстанції і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

· відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат;

· неподання представником ТОВ «Аксіома» попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у даному випадку не порушило принцип змагальності та не завадило ОСОБА_1 належним чином висловити свої міркування щодо обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

5.1. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.08.2023 для розгляду касаційної скарги у справі №922/4343/21 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Ухвалою Верховного Суду від 29.08.2023, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №922/4343/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2023.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.10.2023 для розгляду касаційної скарги у справі №922/4343/21 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Кондратова І.Д., Кібенко О.Р.

5.2. Об`єктом касаційного оскарження є додаткова постанова Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 у справі №922/4343/21, якою частково задоволено клопотання ТОВ «Аксіома» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за перегляд справи №922/4343/21 у суді апеляційної інстанції.

5.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

6.1. Розглянувши доводи та мотиви касаційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів відзначає таке.

6.2. Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Більшість новацій, які запропоновано ГПК України, ЦПК України та КАС України є абсолютно новими та мають на меті наближення української системи правосуддя до стандартів та рекомендацій Ради Європи.

Суттєвою новелою господарського процесу, серед інших вагомих новел, було запровадження законодавцем такого принципу господарського судочинства як відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (зокрема, пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Цілком очевидно, що запроваджений в Україні принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення має універсальний характер.

ГПК України містить норми, які регулюють процесуальну діяльність всіх учасників судового процесу та суду, зокрема, в контексті порядку розподілу судових витрат.

Іншими словами, ГПК України встановлює умови, етапи та механізм реалізації прав та обов`язків учасниками судового процесу на відшкодування судових витрат сторони, а також передбачає процедуру, строк та порядок розгляду цього питання.

Згідно зі статтею 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (стаття 126 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з положеннями частини першої статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга статті 124 ГПК України).

Так, відповідно до частини першої статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з вимогами частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

Верховний Суд у постанові від 20.12.2019 у справі №240/6150/18 висловив правову позицію про те, що судове рішення має містити відповіді на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги, зазначити у разі потреби їх розмір, а також вирішити питання про негайне виконання та про судові витрати (вимога повноти рішення). Процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням цієї вимоги. Таким чином, питання розподілу судових витрат та способу виконання судового рішення, у разі вирішення питання про право, є обов`язком суду, що вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21, Велика Палата відзначила таке:

« 7.24. Аналіз положень статті 244 ГПК України та статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). Подібне право має сторона в господарському судочинства згідно з частиною першою статті 221 ГПК України.

7.25. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема пов`язані з необхідністю розподілу судових витрат.

7.26. Частина перша статті 244 ГПК України (частина перша статті 270 ЦПК України) містить диспозитивну норму щодо права суду з власної ініціативи, або за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення. Винятком є розподіл судових витрат, який має ініціювати сторона з дотриманням правил статей 123-130, 221 ГПК України (статей 133 - 142, 246 ЦПК України).»

У постанові Верховного Суду від 25.07.2023 у справі №340/4492/22 де колегія суддів відзначила, що за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У цій постанові Верховним Судом сформовано підхід, за якого для вирішення питання відшкодування стороні витрат на професійну правничу допомогу з`ясуванню підлягають (у сукупності):

(1) наявність безпосередньої правової вимоги про здійснення розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи;

(2) наявність відповідної заяви про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відсутність першої з цих обставин унеможливлює взагалі вирішення судом питання про розподіл судових витрат як у судовому рішенні за результатом розгляду справи, так і в порядку, визначеному статтею 252 КАС України (що кореспондується зі статтею 244 ГПК України). Відсутність же другої обставини (за наявності першої) унеможливлює відкладення відповідно до вимог частин третьої-п`ятої статті 143 КАС України вирішення питання про судові витрати, пов`язані із розглядом справи, у зв`язку з чим є підставою для вирішення судом цього питання саме у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Отже, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині.

У постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 колегія суддів (щодо питання застосування статті 129 ГПК України) відзначила, що процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.

У контексті наведеного, через призму єдиного підходу у застосуванні статтей 124, 129, 221 ГПК України у всіх судових інстанціях, колегія суддів вважає за необхідне відзначити і правову позицію об`єднаної плати Касаційного адміністративного суду щодо загальних підходів до стягнення витрат у суді касаційної інстанції (що кореспондується зі статтями 129, 221 ГПК України), висловлену в ухвалі Верховного Суду від 07.07.2023 у справі №340/2823/21, де об`єднана палата відзначила таке:

«З уваги на визначені процесуальними нормами закону порядок звернення до суду касаційної інстанції і процедуру розгляду касаційної скарги, положення частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України треба розуміти так, що сторона має заявити суду касаційної інстанції про необхідність розподілу витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката, до ухвалення цим судом остаточного судового рішення за касаційною скаргою. У такому випадку докази, які підтверджують ці витрати (які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи), можуть бути надані суду касаційної інстанції - для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, докази понесення яких не могли бути надані суду до ухвалення постанови - протягом п`яти днів після ухвалення постанови за касаційною скаргою.

…Якщо до завершення розгляду касаційної скарги сторона, зокрема касатор, не заявила суду касаційної інстанції про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, й відповідно не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд касаційної інстанції - при ухваленні постанови - не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу [понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції], як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду касаційної інстанції вже після того, як цей суд розгляне касаційну скаргу й ухвалить відповідну постанову.

Іншими словами, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду касаційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення».

Отже, з огляду на викладене, колегія судів відзначає, що правозастосування норм процесуального права, зокрема статей 124, 221, 129 ГПК України, є універсальним для розгляду справ у господарських судах, незалежно від характеру спірних правовідносин та інстанційності розгляду/перегляду справи судом.

6.3. Так, у справі, що переглядається, як встановлено судом апеляційної інстанції відповідачем (ТОВ «Аксіома») до ухвалення остаточного рішення у справі (постанови апеляційного суду) не було заявлено відповідні вимоги ані в порядку статті 124 ГПК України, ані у жодному з поданих до суду процесуальних документах, що не заперечується сторонами.

Тобто, відповідач всупереч положенням частини восьмої статті 129 та частини першої статті 221 ГПК України до ухвалення постанови апеляційного суду не виклав/не заявив вимоги про здійснення розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, як і не вказав поважних причин, які б перешкоджали поданню доказів на підтвердження заявленого розміру понесених судових витрат у апеляційному суді у порядку частини восьмої статті 129 ГПК України, у зв`язку з чим, відповідно до приписів ГПК України та правових висновків Верховного Суду, викладених вище, унеможливив встановлення судом апеляційної інстанції складу таких витрат та факту їх понесення на час ухвалення постанови.

Отже, заяву, яка б у розумінні положень частини восьмої статті 129, частини першої статті 221 ГПК України, надавала суду апеляційної інстанції правові передумови для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ «Аксіома» не подавало.

Відтак, ураховуючи приписи ГПК України, а також практику Верховного Суду щодо застосування статей 124, 129, 221 ГПК України, з огляду на те, що ТОВ «Аксіома» у цій справі своєчасно не подало заяву (не заявило прохання, намір, не подало заяву, клопотання), тобто не дотрималося вищевказаних процесуальних норм закону, колегія суддів доходить висновку, що у суду апеляційної інстанції були відсутні процесуальні підстави для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу як на стадії ухвалення остаточного рішення у справі (постанови суду), так і після ухвалення постанови у цій справі у порядку статті 244 ГПК України.

Водночас даного Східний апеляційний господарський суд не врахував, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про наявність правових підстав для розподілу витрат на професійну правничу допомогу у порядку статті 244 ГПК України.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апеляційного суду на правові висновки Верховного Суду, адже останні є неподібними та нерелевантними до спірних правовідносин у справі, що переглядається, оскільки ухвалені за інших встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів. Апеляційним судом залишено поза увагою, що застосування відповідних положень статті 124 ГПК України вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи (зокрема, але не виключно, обставин заявлення/не заявлення про судові витрати в будь-якій (усній/письмовій) формі до закінчення судових дебатів). Відмінність судових рішень полягає не у різному застосуванні наведених норм права, а у різних встановлених судами фактичних обставинах справ, в залежності від яких і прийнято судове рішення.

6.4. Згідно з положеннями статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване судове рішення у цій справі наведеним вимогам не відповідає.

6.5. Отже, суд апеляційної інстанцій під час розгляду заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу допустив порушення норм процесуального права, а саме - статтей 124, 129, 221, 236, 237 ГПК України, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Аксіома» про ухвалення додаткового рішення у справі.

Відтак доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження, враховуючи міркування означені в цій Постанові. Заслуговують на увагу і посилання скаржника на практику Верховного Суду, викладену у справах №904/4494/18 та №551/1136/17.

Водночас Суд відхиляє доводи, наведені у відзиві ТОВ «Аксіома» на дану касаційну скаргу. При цьому Суд враховує, що відзив на позовну заяву (на який посилається відповідач) не містить заяв/клопотань/прохань/орієнтовного розрахунку/тощо понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції.

6.6. Верховий Суд зазначає, що в силу приписів частин першої та другої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.

Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

6.7. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За змістом частини першої статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 311 ГПК України).

7.2. За результатом перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що касаційну скаргу позивача слід задовольнити та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Аксіома» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатом перегляду справи №922/4343/21 у суді апеляційної інстанції слід відмовити.

8. Судові витрати

8.1. Зважаючи на те, що судовий збір за подання касаційної скарги на додаткову постанову про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу не сплачується, відповідно, судом касаційної інстанції він не розподіляється.

8.2. Поворот виконання рішення суду першої інстанцій та постанови суду апеляційної інстанції Верховним Судом не здійснюється за відсутності відповідної заяви та документа, який підтверджував би те, що сума, стягнута за раніше прийнятим судовим рішенням, списана установою банку (частина шоста статті 333 ГПК України), що не позбавляє скаржника права, за наявності відповідних підстав, звернутися до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, із заявою про поворот виконання рішення (скасованих судових рішень) у відповідності до приписів частин дев`ятої та десятої статті 333 ГПК України.

Керуючись статтями 118, 129, 221, 244, 300, 308, 311, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 у справі №922/4343/21 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіома» про ухвалення додаткового рішення за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2022 та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2022 у справі №922/4343/21 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Кібенко

І. Кондратова