ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2023 р. м. Одеса Справа № 916/2936/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" (, 04116, м.Київ, вул.Шулявська, 5) в особі філії "Інфоксводоканал" (, 65039, м.Одеса, вул.Басейна, 5)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Шатайло Олени Павлівни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

про стягнення 25124,70 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Шатайло Олени Павлівни про стягнення 25124,70 грн. заборгованості.

Підставою позову позивач визначив обставину неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення №31374 від 18.05.2017, що полягає у незабезпеченні схоронності і цілісності пломб (пп.2.3.4 п.2.3 Договору).

Ухвалою від 17.07.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі, направлена відповідачу на адресу, відомості щодо якої містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду з відміткою поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою.

Суд враховує, що відповідно до п.5 ч.6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).

За наведеного суд констатує, що судом було вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Відзив на позовну заяву, будь-які заяви та клопотання від відповідача не надходили.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк.

Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст.178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012 року).

Європейський суд, щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У зв`язку із чим, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, судом було здійснено розгляд справи поза межами строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, впродовж розумного строку.

У відповідності до ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 18.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" (позивач, водоканал) та Фізичною особою-підприємцем Шатайло Оленою Павлівною (споживач, відповідач), на підставі норм чинного законодавства, а саме, Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 № 190 (Правила № 190) та інших актів, прийнятих у встановленому законом порядку, укладено Договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 31374 (договір).

За умовами п.1.1 договору, водоканал зобов`язується надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення (послуги), а споживач зобов`язується оплачувати послуги в порядку і умовах, визначених договором та діючим законодавством.

Відповідно до п. 1.2 договору, місцем надання послуг є точка розподілу, визначена сторонами в Акті точки розподілу та розмежування балансової приналежності водопровідних та каналізаційних мереж (додаток № 1 до договору), а саме по об`єкту, який розташований за адресою: вул. Коблевська, 23.

Підпунктом 2.2.3 пункту 2.2 договору передбачено, що позивач зобов`язаний проводити технічний огляд засобів обліку спожитої води та засобів обліку стічних вод, здійснювати перевірку показань облікових засобів.

Згідно пп. 2.3.4 п. 2.3 договору, відповідач повинен забезпечувати належний санітарно-технічний стан приміщень, вузлів обліку води, а також забезпечувати схоронність і цілісність запірної арматури, контрольно- вимірювальних пристроїв обліку води, пломб, в тому числі дроту та інших знаків, встановлених працівниками ТОВ "Інфокс" і Держстандарту на засоби обліку води, трубопровід, фланцеві та штуцерні з`єднання, запірну арматуру.

Пунктом 3.9 договору встановлено, що у разі виявлення представниками ТОВ "Інфокс" факту стороннього втручання в роботу засобів обліку, пошкодження цілісності засобів обліку, пошкодження деталей пломбування (пломби, дроту) або зриву пломб на них, а також в місцях з`єднань та на запірній арматурі обвідної лінії, пошкодження манометрів до водолічильника, розрахунок витрат проводиться згідно п.3.3 Правил № 190.

Відповідно п. 8.1, 8.2 договору, цей договір набуває чинності з 03.06.2016 до 31.12.2021, але в будь-якому випадку в частині розрахунків за отримані послуги з водопостачання та водовідведення цей договір діє до повного погашення заборгованості за ним. Цей договір автоматично пролонгується на 5 років, у випадку, коли сторони цього договору за місяць до припинення терміну його дії не виявлять бажання розірвати цей договір, на підставі письмового повідомлення іншої сторони цього договору.

Пунктом 9.4 договору передбачено, що сторони узгоджують, що строк позовної давності становить 5 років з моменту виникнення підстав для звернення до суду.

Договір підписано сторонами без жодних зауважень.

Як зазначає позивач, з огляду на те, що жодної домовленості між сторонами про припинення дії договору в обумовлені ним терміни не було, вказаний договір є автоматично пролонгованим на 5 років, діючим та таким, який підлягає виконанню.

13.02.2020 представниками ТОВ "Інфокс" було встановлено, що на об`єкті відповідача у напівпідвальному приміщенні за адресою вул. Коблевська, 23, м.Одеса знаходиться саунарій, який підключений до систем водопостачання та водовідведення. Водопостачання здійснюється одним вводом діаметром 20 мм ( ПП ). У приміщенні встановлений водомір марки ЛК-15, інвентарний № 6806254, пломба штуцерна № 50012578 ціла, антимагнітна пломба № 2007991 порушена. Під диваном, який розташований поруч з водоміром, знайдений магніт. У зв`язку із виявленим фактом порушення, а також зміною цільового призначення об`єкту (із спортцентру на сауну), відповідача було запрошено 21.02.2020 на засідання технічної комісії, що зафіксовано актом № 435/02 від 13.02.2020, другий примірник якого було вручено представнику відповідача (адміністратору). Вказане обстеження проводилося у присутності представника відповідача (адміністратора) Собчак І.А., який відмовився від підписання цього акту. Зазначене порушення було також зафіксовано фото та відеофіксацією.

На засіданні технічної комісії, що відбулося 21.02.2020 за участю представника відповідача, було прийнято рішення здійснити розрахунок витрати води відповідно до п.3.3, 3.4 Правил № 190 за порушення п.5.18 цих Правил.

Лист ТОВ "Інфокс" від 26.02.2020 № 1228 ВК-15 з сумою розрахунку у розмірі 25124,70 грн. було направлено відповідачу поштою, та вручено 28.02.2020 представнику відповідача.

04.11.2020 до ТОВ "Інфокс" звернулась відповідач із заявою про перегляд рішення технічної комісії за результатами висновку експертного дослідження Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №20-1721 трасологічного дослідження пломби та лічильника води від 12.05.2020.

Водночас, як стверджує позивач, означений висновок не спростовує порушення відповідачем п.5.18 Правил № 190 в частині порушення цілісності антимагнітної пломби на корпусі водолічильника відповідача, оскільки, як вбачається з експертного висновку, питання, які поставлені відповідачем судовому експерту лабораторії трасологічних, балістичних та інших досліджень для дослідження лічильника води, не стосуються порушення саме антимагнітної пломби на водолічильнику (стор. 2, 4 висновку). На сторінці 4 цього висновку зазначається: "...Кришка лічильника води з оглядовим вікном складають єдине ціле і виготовлена з прозорого полімерного матеріалу. На оглядовому вікні встановлена індикаторна пломба-наклейка (антимагнітна пломба) з реквізитами "ИВК УКПВ 2007991", цілісність пломби порушена (зміщення магнітних елементів, проявлення колірної індикації). Оскільки стосовно вказаної пломби-наклейки питання у заяві замовника не поставлені, з подальших досліджень вона була виключена...", що навпаки підтверджує наявність порушення антимагнітної пломби відповідачем.

За наведених обставин, на засіданні технічної комісії, яке відбулося 18.12.2020, було вирішено залишити чинність рішення технічної комісії від 21.02.2020 № 6 щодо розрахунку витрат води на підставі п.3.3, 3.4 Правил № 190 у розмірі 25124,70грн. за порушення п.5.18 цих Правил, про що було повідомлено відповідача рекомендованим листом від 13.01.2021 № 92 ВК-15.

Проте, відповідач означену заборгованість в добровільному порядку не сплатив, що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов наступних висновків.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (ст.1) визначає, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1).

Згідно із Законом України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для, у тому числі, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку (ст. 7).

Виконавець, відповідно до ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", має право, зокрема, доступу до житла, інших об`єктів нерухомого майна для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку, в порядку, визначеному законом і договорами про надання комунальних послуг.

Згідно із Законом України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", споживач питної води - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб (ст.1).

Відповідно до ст. 22 наведеного Закону, споживачі питної води зобов`язані, зокрема: раціонально використовувати питну воду, не допускати її витоків із внутрішньобудинкових мереж та обладнання; вчасно повідомляти підприємства питного водопостачання про виявлені пошкодження на об`єктах централізованого питного водопостачання і водовідведення, які їм належать або якими вони користуються; утримувати в належному технічному і санітарному стані водопровідні мережі та обладнання; забезпечувати безперешкодний доступ відповідальних представників підприємств питного водопостачання до власних водопровідних мереж та обладнання для контролю за рівнем споживання питної води.

За змістом ч. 3 ст. 19 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або водовідведення встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України урегульовано Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила), затвердженими Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, з відповідними змінами.

Ці Правила є обов`язковими для всіх споживачів, які отримують послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (пункт 2 розділу 1 Правил).

Згідно з Правилами, споживач забезпечує, зокрема, доступ представників виконавця послуги з централізованого водопостачання/централізованого водовідведення для обстеження стану та виконання умов водопостачання та водовідведення споживача, пломбування та зняття показів вузлів/засобів обліку (пункт 9 розділу 1).

За нормами ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч. 1-3 ст. 13)

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Згідно ч. 3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Як встановлено судом, Фізична особа-підприємець Шамотайло О.П., на підставі укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфокс" Договору №31374, є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

За умовами Договору та у відповідності до наведених вище норм законодавства, відповідач зобов`язаний забезпечити цілісність засобів обліку води та безперешкодний доступ представників позивача до приладів обліку, обстеження мереж водопроводу та каналізації.

Згідно з наданим до справи Актом обстеження № 435/02 від 13.02.2020, при обстеженні працівниками позивача об`єкту нерухомості відповідача, встановлено факт порушення антимагнітної пломби №2007991; під диваном, який розташований поруч з водоміром, знайдено магніт. Крім того, встановлено зміну цільового призначення об`єкту - із спортцентру на сауну.

Вказане обстеження проводилося у присутності представника відповідача (адміністратора) Собчак І.А., який відмовився від підписання цього акту. Зазначене порушення було також зафіксовано фото та відеофіксацією.

Умовами п. 3.9 Договору передбачено, що у разі виявлення представниками ТОВ "Інфокс" факту стороннього втручання в роботу засобів обліку води, пошкодження цілісності засобів обліку води, пошкодження деталей пломбування (пломби, дроту) або зриву пломб на них розрахунок витрат води проводиться згідно п. 3.3 Правил № 190.

В свою чергу, Актом на опломбування № 22722 від 07.09.2016, підписаним обома сторонами, передбачено, що споживач відповідає за цілісність та збереження пломб, зокрема антимагнітної пломби № 2007991 у порядку п. 5.17, 5.18 Правил № 190.

Відповідно до п.5.18 Правил № 190 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що споживач відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з`єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування. Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або виробником, має право лише виробник або споживач за дозволом виробника. У разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно з пунктами 3.3, 3.4 цих Правил.

Відповідно до п.3.3, 3.4 Правил №190, у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин на добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Як слідує з розрахунку позивача, долученого до матеріалів справи, відповідний розрахунок втрат води проведено у відповідності до п.3.3, 3.4 Правил №190.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доводів позивача не спростував; відсутність своєї вини не довів, оскільки згідно з умовами Договору, які відповідають нормам законодавства, саме на споживача покладено обов`язок забезпечення збереження пломб та засобів обліку води.

Натомість, позивачем надано відповідні докази, які з більшою вірогідністю вказують на обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шатайло Олени Павлівни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" (, 65039, м.Одеса, вул.Басейна, 5) - 25124 (двадцять п`ять тисяч сто двадцять чотири) грн. 70 коп. заборгованості за водокористування, 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Рішення складено і підписано 13 листопада 2023 р.