ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2023 р. м. Житомир Справа № 906/829/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

за участі секретаря судового засідання: Васильєвої Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Колосінський І.А., ордер серія АІ №1384069 від 12.05.2023;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Гладкого Анатолія Георгійовича (м.Житомир)

до Данильчука Олександра Володимировича (с.Середи Звягельського району

Житомирської області)

за участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача: Приватного акціонерного товариства "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" (м.Київ)

про стягнення 6620,14грн

Фізична особа - підприємець Гладкий Анатолій Георгійович звернувся до суду з позовом про стягнення з Данильчука Олександра Володимировича 90366,52грн заборгованості, яка виникла на підставі договору №UA_С_103_2386 від 05.01.2016, з яких: 3310,07грн вартості втраченого обладнання та 3310,07грн штрафу на підставі п.5.2. договору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору №UA_С_103_2386 від 05.01.2016 в частині повернення холодильного обладнання, переданого в експлуатацію.

Ухвалою суду від 17.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.08.2023.

Ухвалою суду від 08.08.2023 продовжено строк розгляду справи по суті, застосувавши ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відкладено розгляд справи по суті на 03.10.2023

Ухвалою господарського суду від 03.10.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА"; відкладено розгляд справи по суті на 06.11.2023.

06.11.2023 на електронну адресу суду від третьої особи надійшло письмове пояснення від 03.11.2023, у якому ТОВ "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" підтримує позовні вимоги позивача та просить розглядати справу без участі представника.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та правом на участь в судових засіданнях представника; про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Слід зазначити, що ухвали господарського суду від 17.07.2023, від 08.08.2023 та від 03.10.2023, які направлялась господарським судом рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві, повернулись до суду з відмітками відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019 у справі №915/1015/16).

Згідно ч.1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Судом також враховується, що відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач мав доступ до судових актів та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, в тому числі і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості прибути в судове засідання особисто чи направити свого представника.

За викладеного, суд вважає що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останньої в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на те, що неявка в засідання суду відповідача не перешкоджає розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особи-підприємцем Гладким Анатолієм Георгійовичем (дистриб`ютор, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Данильчуком Олександром Володимировичем (торгова точка, відповідач) 05.01.2016 укладений договір №UA_С_103-2386 про експлуатацію обладнання (а.с.88-91).

В преамбулі договору зазначено наступне:

- Торгова точка здійснює реалізацію (продаж) кінцевим споживачам придбаного торговою точкою у дистриб`ютора пива та енергетичного напою (далі - Товар), які дистриб`ютор придбав у компанії, що обумовлює зацікавленість і компанії, і дистриб`ютора у збільшенні обсягів продажу товару кінцевим споживачам, оскільки це об`єктивно призводитиме до збільшення обсягів продажу товару дистриб`ютором торговій точці і до збільшення внаслідок цього доходів дистриб`ютора, а відтак і до збільшення обсягів продажу товару компанією дистриб`ютору, і до збільшення внаслідок цього доходів компанії.

- Обсяги продажів товару торговою точкою залежать від умов його реалізації кінцевому споживачу, які обумовлюються наявністю в місцях реалізації торгової точки, зокрема, холодильного обладнання для зберігання товару згідно з санітарними вимогами; обладнання для розливу пива з КЕГ; торгово-рекламного обладнання та рекламних матеріалів для належного оформлення місць реалізації товару кінцевим споживачам.

- З метою просування товару на ринку компанія передала дистриб`ютору для подальшої передачі торговим точкам холодильне обладнання, обладнання для розливу пива з КЕГ, торгово-рекламне обладнання та рекламні матеріали (далі - обладнання), за погодженням і з дозволу публічного акціонерного товариства "Сан ІНБЕВ УКРАЇНА", яке надалі іменується "компанія".

Відповідно до п. 1.1 договору, з метою підвищення обсягів продажу товару (торгові марки якого вказані в додатку до цього договору) дистриб`ютор зобов`язується за згодою компанії передавати торговій точці обладнання, а торгова точка зобов`язується експлуатувати таке обладнання для реалізації з його використанням виключно товару та відповідно до умов цього договору повернути таке обладнання дистриб`ютору або компанії в тому ж стані, в якому торгова точка отримувала таке обладнання з урахуванням його нормального зносу.

За визначенням п. 2.1 договору, обладнання для розливу пива з КЕГ передається дистриб`ютором торговій точці в комплекті за актами приймання-передачі. Склад кожного окремого комплекту обладнання, найменування обладнання та інші його характеристики (модель, серійний номер (за наявності) обладнання, вартість та кількість обладнання, що передається) узгоджується шляхом підписання сторонами актів приймання-передачі обладнання, акти приймання-передачі обладнання попередньо погоджуються компанією шляхом їх підписання уповноваженим представником компанії та скріплення печаткою компанії, і лише після цього підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками сторін. За відсутності описаного вище погодження компанії дистриб`ютор не має права передавати торговій точці зазначене у відповідному акті обладнання, а торгова точка не має права приймати таке обладнання від дистриб`ютора. У випадку порушення умови про описане вище погодження компанії, дистриб`ютор та торгова точка повинні (кожен окремо) сплатити компанії штраф у розмірі вартості (відновної вартості) обладнання, переданого дистриб`ютором торговій точці з порушенням цієї умови, та повернути компанії таке обладнання. В разі необхідності дистриб`ютор передає торговій точці наявні у дистриб`ютора копії технічної документації, необхідної для експлуатації обладнання.

Згідно із п. 2.2 договору холодильне обладнання передається дистриб`ютором торговій точці за актами приймання-передачі з вказівкою у них найменування, переліку, моделі, серійного номеру (за наявності), року виробництва обладнання, відновної вартості та кількості обладнання. Акти приймання-передачі обладнання торговій точці мають бути попередньо погоджені компанією у порядку, описаному в пункті 2.1 цього договору. У випадку порушення умови про описане погодження компанії, дистриб`ютор та торгова точка повинні (кожен окремо) сплатити компанії штраф у розмірі, описаному в пункті 2.1 цього договору, та повернути компанії таке обладнання.

Торгово-рекламне обладнання передається дистриб`ютором торговій точці за актами приймання-передачі з вказівкою у них переліку, найменувань, моделі обладнання, відновної вартості та кількості обладнання. Акти приймання-передачі обладнання торговій точці мають бути попередньо погоджені компанією у порядку, описаному в пункті 2.1 цього договору. У випадку порушення умови про описане погодження компанії, дистриб`ютор та торгова точка повинні (кожен окремо) сплатити компанії штраф у розмірі, описаному в пункті 2.1 цього договору, та повернути компанії таке обладнання (п.2.3 договору).

За умовами п.3.2 договору, передача дистриб`ютором обладнання торговій точці не зумовлює передачі права власності на нього. Власником обладнання залишається компанія.

Відповідно до п.3.4 договору в разі пошкодження чи втрати обладнання або при виникненні загрози пошкодження чи втрати обладнання, торгова точка зобов`язана негайно припинити експлуатацію обладнання, протягом 2-х календарних днів з дня виникнення таких обставин письмово повідомити дистриб`ютора про такі обставини, а також вжити всіх заходів щодо запобігання нанесенню шкоди обладнанню чи його втрати.

За пошкодження та/або втрату обладнання торгова точка несе відповідальність як перед дистриб`ютором, так і перед компанією (п.3.5 договору).

Відповідно до п.4.1 договору, дистриб`ютор має право в будь-який момент часу висунути торговій точці письмову вимогу про повернення обладнання дистриб`ютору. Така вимога є обов`язковою для виконання торговою точкою за умови, що вона містить погодження компанії у вигляді підпису уповноваженого представника компанії, скріпленого печаткою компанії. Торгова точка повинна виконати таку вимогу у вказаний у ній строк та зобов`язана повернути обладнання дистриб`ютору, який прибуває до торгової точки для отримання обладнання. В такому випадку повернення обладнання торговою точкою дистриб`ютору оформлюється актом приймання-передачі, який має бути до його підписання торговою точкою і дистриб`ютором попередньо погодженим компанією шляхом його підписання уповноваженим представником компанії та скріпленим печаткою компанії.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що торгова точка несе ризик випадкового знищення та/або випадкового пошкодження (псування) обладнання з моменту отримання обладнання від дистриб`ютора і до моменту його повернення компанії або дистриб`ютору.

У пункті п.4.5 договору визначено, що обладнання, яке передане торговій точці, торгова точка зобов`язана повернути дистриб`ютору (а у випадках, передбачених цим договором компанії) в стані, в якому воно було отримано з урахуванням його нормального зносу, протягом 3 календарних днів з моменту отримання вимоги про таке повернення. Вимога може бути подана письмово або засобами факсимільного зв`язку. В цьому випадку повернення обладнання торговою точкою дистриб`ютору оформлюється актом приймання-передачі між дистриб`ютором та торговою точкою, який в обов`язковому порядку має бути погоджений підписом уповноваженого представника компанії та скріплений печаткою компанії.

Відповідно до п.4.6 договору у випадку закінчення строку дії цього договору, припинення строку його дії, його розірвання, торгова точка повинна повернути дистриб`ютору обладнання протягом 3 календарних днів з дня закінчення строку дії цього договору, припинення строку його дії, його розірвання. В цьому випадку повернення обладнання торговою точкою дистриб`ютору оформлюється відповідним актом приймання-передачі, який в обов`язковому порядку має бути попередньо погоджений підписом уповноваженого представника компанії та скріплений печаткою компанії.

Пунктом 5.2 договору визначено, що у випадку втрати обладнання, торгова точка повинна відшкодувати особі, якій має здійснюватись повернення втраченого обладнання (компанії або дистриб`ютору) вартість (відновну вартість) втраченого обладнання та сплатити такій особі штраф у розмірі 100% вартості (відновної вартості) втраченого обладнання.

Відповідно до п.9.1 договору строк дії цього договору протягом 1 (одного) року з моменту підписання його всіма сторонами та погодження компанією. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не надішле іншій стороні (або компанія не надішле обом сторонам) письмове повідомлення із підтвердженням закінчення строку дії договору у визначений договором день, цей договір вважається продовженим до кінця календарного року, наступного за роком, на який припадає день закінчення строку дії цього договору. Це правило про автоматичне продовження строку дії цього договору поширюється на всі наступні випадки закінчення строку його дії.

Цей договір припиняє свою дію з дня припинення/розірвання договору дистрибуції, укладеного між компанією та дистриб`ютором або з дня повернення торговою точкою визначеній відповідно до умов цього договору особі останнього обладнання, яке перебуває у володінні та/або експлуатації торгової точки (п. 9.2. договору).

У додатку №1 до договору визначено найменування товару (торгових марок товару) (а.с.92).

Додатком №2 до договору затверджені загальні вимоги щодо експлуатації холодильного обладнання, обладнання для розливу (а.с.93)..

На виконання умов договору позивачем за погодженням із компанією передано відповідачу наступне обладнання згідно акту прийому-передачі №2506 від 06.03.2018:

найменування обладнання: FVS 1000, Чернігівське, 2007 4/1), кількість 1 шт., заводський номер: RU11144925, вартість (відновна вартість) 3 310,07грн, місце розташування: Житомирська область, Ємільчинський район, с.Середи, вул.Васильківська (а.с.94).

Позивачем 23.02.2023 на адресу відповідача направлено вимогу №4 від 23.02.2023 про термінове повернення обладнання. Вказана вимога погоджена з ПрАТ АБІНБЕВ ЕФЕС Україна та направлена засобами поштового зв`язку на адресу відповідача та на адресу місця розташування обладнання (а.с.14-18).

Як вказує позивач, відповідачем після направлення йому вимоги про повернення обладнання не здійснено жодних спроб щодо повернення обладнання, наданого за умовами договору. На даний час, обладнання торговою точкою не повернуто дистриб`ютору та відповідач не виходить на зв`язок з дистриб`ютором для врегулювання цього питання. Позивач вважає, що ігнорування його законних вимог про повернення обладнання відповідно до вимог вищевказаного договору, свідчить про втрату торговою точкою обладнання.

Невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення обладнання після закінчення строку дії договору на вимогу позивача у визначений вимогою строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст.193 ГК України.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ст. 179 ГК України).

Однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, тому і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

До підприємницької діяльності фізичних осіб, згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Станом на момент пред`явлення даного позову, згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 07.12.2018 за номером запису 3001037, внесено відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Данильчука Олександра Володимировича.

Частиною 8 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

За приписами ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

За ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями. Винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст.20 зазначеного Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

З огляду на те, що спірні правовідносини виникли з господарського договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, то вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства і після втрати особою статусу підприємця.

Аналогічну позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Матеріалами справи підтверджено, що господарські відносини сторін врегульовані договором № UA_С_103_2386 про експлуатацію обладнання від 05.01.2016, на підставі якого у його сторін виникли майново-господарських зобов`язань.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

З огляду на умови укладеного сторонами договору №UA_С_103_2386 про експлуатацію обладнання від 05.01.2016 суд визнав, що матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем обладнання для експлуатації.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач за погодженням з компанією відповідно до вимог п.4.6 договору висунув відповідачу письмову вимогу про повернення обладнання.

Проте, відповідач не повернув обладнання позивачу, докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Зокрема, матеріали справи не містять підписаних сторонами актів повернення обладнання з тимчасового користування, а отже позивач має право на компенсацію вартості втраченого обладнання.

Враховуючи викладене, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача 3310,07грн вартості неповернутого обладнання заявлена обґрунтовано і підлягає задоволенню.

Крім того, позивач на підставі п.5.2 договору нарахував відповідачу 3 310,07грн штрафу.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до вимог ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 4 статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п.5.2 договору сторони узгодили, що у випадку втрати обладнання торгова точка повинна відшкодувати особі, якій має здійснюватись повернення втраченого обладнання (компанії або дистриб`ютору) вартість (відновну вартість) втраченого обладнання та сплатити такій особі штраф у розмірі 100% вартості (відновної вартості) втраченого обладнання, встановленої відповідним актом приймання-передачі обладнання.

Відповідач у строк, передбачений договором та зазначений у вимозі, взятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконав, не повернув відповідно до умов договору обладнання, документального підтвердження повернення обладнання суду не надано, а отже позивач має право на стягнення штрафу за порушення умов договору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 310,07грн штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст.74 ГПК України).

Відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 74 ГПК України і не надав до суду доказів, які могли б свідчити про виконання ним зобов`язання щодо повернення наданого йому в експлуатацію обладнання у визначений договором строк, або підстав для звільнення від такого обов`язку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі на суму 6 620,14грн, з яких: 3310,07грн вартості втраченого обладнання та 3310,07грн штрафу.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Данильчука Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

на користь Фізичної особи-підприємця Гладкого Анатолія Георгійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

- 3 310,07грн вартості втраченого обладнання;

- 3 310,07грн штрафу на підставі п.5.2. договору;

- 2 684,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати:

1- у справу

позивачу на ел. пошту: ;

представнику позивача на ел.пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2

2 - відповідачу (рек з повідом) на адресу: 11231, Житомирська обл., Звягельський р-н, село Середи, вул. Зарічна, буд. 4; + (рек

з повідом) на адресу: 11231, Житомирська обл., Звягельський р-н, село Середи, вул. Сербівська, буд. 2 + на ел. пошту:

3 - третій особі (рек. з пов.) Приватному акціонерному товариству "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" (03150, м.Київ, вул.Фізкультури,

буд.30-В, ).