ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023м. ХарківСправа № 922/3220/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Деркач П. О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)
до Фізичної особи-підприємця Тимбота Катерини Олексіївни ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 340814,46 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Тимбота Катерини Олексіївни, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка виникла за кредитним договором № -КД-1 від 11.03.2021 у сумі 340814,46 грн., яка складається з:

- 149999,98 грн. заборгованості за тілом кредиту,

- 40814,50 грн. заборгованості за процентами,

- 149999,98 грн. заборгованість в порядку регресу за сплаченою гарантією. Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № -КД-1 від 11.03.2021.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, ці витрати складаються з витрат з оплати судового збору у розмірі 5112,22 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.08.2023 у справі № 922/3220/23 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 05.09.2023 об 11:00.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.09.2023 у справі № 922/2458/23 відкладено підготовче засідання на 26.09.2023 о 10:30.

25.09.2023 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №25786), яку досліджено та приєднано до матеріалів справи.

25.09.2023 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання (вх. №25787), мотивована перебуванням у період з 23.09.2023 по 27.09.2023 уповноваженого представника позивача у службовому відрядженні

26.09.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення по справі (вх. №25941), які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.09.2023 у справі № 922/3220/23 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.10.2023 о 12:30.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.10.2023 у справі № 922/3220/23 в судовому засіданні оголошено перерву до 31.10.2023 до 13:00.

31.10.2023 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №29665 від 31.10.23), в яких позивачем повідомляє про сплату відповідачем 82802,23 грн. заборгованості за тілом кредиту та 82802,23 грн. заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією, з врахуванням чого, просить стягнути з відповідача на свою користь 67197,75 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 67197,75 грн. заборгованість в порядку регресу за сплаченою гарантією та 40814,50 грн. заборгованості за процентами.

Позивач в судове засідання 31.10.2023 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка-повідомлення про дату, час та місце наступного засідання суду з підписом уповноваженого представника відповідача.

Відповідач в судове засідання 31.10.2023 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Разом з цим, в поясненнях по справі (вх. №25941 від 26.09.23) просив суд здійснювати розгляд справи без участі відповідача.

Отже, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Згідно з частиною 1, 3 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом установлено наступне.

Матеріалами справи установлено, що 11.03.2021 між Акціонерним товариством Комерційний Банк "ПриватБанк" (Банк) та Фізичною особою - підприємцем Тимботою Катериною Олексіївною (позичальник) було укладено Кредитний договір № -КД-1 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 1000000,00 грн. (п. А.2. Кредитного договору) із терміном повернення - 01.03.2023 (пункти А.З., 1.2., 2.2.3. Кредитного договору).

Пунктом 6.1. Кредитного договору було визначено, що цей договір вважається, укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами.

На підтвердження вищевказаних обставин, позивачем разом з позовом надано належним чином засвідчені копії кредитного договору №-КД-1 від 11.03.2021 та протоколу перевірки кваліфікованих електронних підписів (а.с. 13-18, 21).

На виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором 12.03.2021 Банком було надано позичальнику кошти у розмірі 1000000,00 грн. та на цілі, відповідно до п.А2 кредитного договору.

На підтвердження вищевказаних обставин, позивачем разом з позовом надано належним чином засвідчені копії виписки по рахунку типу 2063 та платіжною інструкцією (платіжне доручення/меморіальний ордер) (т.с. 1 а.с.42-73).

Також, із обставин справи слідує, що 11.03.2021 між позивачем та відповідачем також була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору (далі - Додаткова угода), відповідно до умов підпункту "а" пункту 1 якої, протягом строку кредиту, зазначеного в п.А3; Кредитного договору, за умови належного виконання позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов цієї Додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державне підтримки.

Відповідно до п. 2.1. Додаткової угоди за користування кредитом на умовах та в порядку визначених цією Додатковою угодою, позичальник сплачує банку базову проценту ставку, яка становить 14.41% річних.

Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 місяці + 7%, але не більше Індекс UIRD (12 міс) + 6% (обмеження встановлюються на дату укладання цієї Додаткової угоди). Подальший перегляд базової процентної ставки здійснюється відповідно до п. 2.1. цієї Додаткової угоди за визначеною вище формулою без обмежень. Індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладання цієї Додаткової угоди значення індексу береться на дату, що передує даті підписання цієї Додаткової угоди, або остання, що опублікована на офіційному сайті Національного Банку України.

Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що є останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Національного Банку України, надалі дата перегляду розміру базової процентної ставки. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал.

Відповідно до п. 2.2. Додаткової угоди у випадку прострочення понад 15 днів позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредит) і/або процентів в розмірі, зазначеному в п. 2.3., 2.7. цієї Додаткової угоди, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі:

- в період прострочення з 1-го до 15-го включно - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення;

- в період з 16 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення - в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1. цієї Додаткової угоди + 5% річних;

- в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати.

Пунктом 2.7. Додаткової угоди визначено, що погашення кредиту (тіла) позичальник здійснює рівними частинами в строки і розмірах, що зазначені в Додатку 1 (Графік погашення кредиту), що є невід`ємною частиною цієї Додаткової угоди.

Для здійснення погашення кредиту та сплати інших платежів за Кредитним договором Відповідачу було відкрито рахунок типу 2909 (н. А.4. Кредитного договору).

Згідно із п. 2.10. Додаткової угоди у випадку порушення позичальником строку повернення кредиту зазначеного в п. А.З. Кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ст, 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1. цієї Додаткової угоди + 5% річних.

На підтвердження вищенаведеного, позивач посилається на копії кредитного договору №-КД-1 від 11.03.2021 та Додаткової угоди №1 від 11.03.2021 протоколами перевірки електронних підписів.

Відповідно до підпункту в пункту 1 Додаткової угоди позичальник обізнаний про те, що його грошові зобов`язання перед банком зі сплати основної суми кредиту частково забезпечені гарантією відповідно до Порядку надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2020 №1151. При цьому позичальнику відомі та повністю зрозумілі умови надання гарантії, з якими (умовами) він повністю погоджується та вважає їх прийнятними для нього.

Так, із матеріалів справи убачається, що 31.12.2020 між Міністром фінансів України Марчєнко Сергієм Михайловичем (Гарант) та AT КБ Приватбанк було укладено договір про надання державної гарантії на портфельній основі №13010-05/269 (далі - Договір гарантії), відповідно до умов п. 2.1. якого Гарант на умовах цього Договору та в межах ліміту гарантії надає на користь Бенефіціара (AT КБ Приватбанк) безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання принципалами (у т.ч. Відповідачем) своїх грошових зобов`язань перед Бенефіціаром за кредитними договорами, включеними до портфеля.

Відповідно до п. 5.1. Договору гарантії у разі настання гарантійного випадку бенефіціар направляє гаранту вимогу, а агенту - копію вимоги разом з інформацією щодо сум, що належать до сплати гарантом, та підтверджувальними документами (лист із зазначенням переліку кредитів, за якими виникла прострочена заборгованість), не пізніш 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому виник гарантійний випадок.

За змістом п. 5.5. Договору гарантії гарант на підставі вимог, отриманих від бенефіціара, з урахуванням інформації агента щодо перевірки вимог сплачує на рахунок бенефіціара ССГ (Сума сплати за гарантією) згідно з вимогою раз на місяць (але не пізніше 30 календарних днів після отримання відповідної вимоги) за умови, що гарант отримав вимогу, яка подана відповідно до умов цього договору та на момент отримання вимоги не закінчився строк дії гарантії.

Відповідно до п. 6.1. Договору гарантії у разі здійснення гарантом виплати ССГ за будь-яким проблемним кредитом бенефіціар зобов`язується відобразити в обліку виникнення заборгованості принципала перед бюджетом на суму здійсненної гарантом виплати ССГ та застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації предмета забезпечення) за таким проблемним кредитом. Таке звернення стягнення має бути здійснено бенефіціаром у найкоротші строки.

Згідно з п. 6.2. Договору гарантії з метою реалізації зворотної вимоги (регресу) гаранта до принципала та на виконання статті 6 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік та вимог, передбачених пунктами 6.1. та 6.3. цього договору; бенефіціар, виступаючи на підставі Порядку та цього договору, зобов`язується:

- застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації предмета забезпечення) за проблемним кредитом з метою погашення простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені нарахованої відповідно до пункту 6.8, цього договору за таким проблемним кредитом (п 6.2.1. Договору гарантії);

- здійснювати заходи щодо стягнення суми, сплаченої гарантом, з усіма процесуальними правами, що надаються позивачу (за винятком права: підпису заяви про повну або часткову відмову від заяви про порушення (відкриття) провадження у справі про банкрутство, підпису заяви про відмову від заяви з грошовими вимогами до боржника; підпису заяву про повне або часткове визнання позову, про повну або часткову відмову від позову, про зменшення розміру позовних вимог), в судах, а також органах нотаріату, органах державної виконавчої служби, з приватними виконавцями, арбітражними керуючими, адвокатами (п. 6.2.2. Договору гарантії).

Пунктом 6.8. Договору гарантії на суму простроченої заборгованості перед бюджетом бенефіціар нараховує пеню згідно з вимогами чинного законодавства у розмірі 120% облікової ставки НБУ за кожен календарний день прострочення, включаючи день погашення такої простроченої заборгованості перед бюджетом.

Відповідно до п. 6.9. Договору гарантії пеня нараховується з дати виникнення простроченої заборгованості перед бюджетом за проблемним кредитом до дати погашення такої заборгованості (включно) або до дати, яка настає через 6 календарних місяців з дати здійснення гарантом виплати відповідної ССГ (включно), залежно від того, яка з дат настає раніше.

Аналогічні положення містить п. 2.11. Додаткової угоди.

Згідно з п. 2.13. Додаткової угоди позичальник визнає та підтверджує, що банк має всі повноваження стягувати з нього прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 2.11. цієї Додаткової угоди).

За змістом п. 2.14. Додаткової угоди грошові кошти, отримані від звернення стягнення щодо забезпечення або в результаті інших заходів щодо стягнення з позичальника простроченої заборгованості, направляються, в тому числі в рахунок відшкодування (в порядку регресу) сплачених гарантом та нарахованої пені (відповідно до п. 2.11. цієї Додаткової угоди), до моменту повного повернення (відшкодування) гаранту сплачених сум сплати за гарантією та нарахованої пені.

На підтвердження вищенаведених обставин позивачем надано належним чином засвідчені копії Додаткової угоди №1 від 11.03.2021, протоколом перевірки кваліфікованих електронних підписів Договору про надання державної гарантії на портфельній основі №13010-05/269 від 31.12.2020.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що Відповідач порушив свої зобов`язання за Кредитним договором, оскільки припинив здійснювати щомісячні платежі, які передбачені Графіком платежів.

Відповідно до підпункту г п. 2.3.2. Кредитного договору при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема, порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, банк має право згідно зі ст. 651 ЦК України та ст. 188 ГК України здійснити одностороннє розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату цей договір вважається розірваним. При цьому в останні день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором. Одностороння відмова від цього договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором.

Із матеріалів справи убачається, що 14.09.2022 позивачем було направлено до відповідача - ФОП Тимботи Катерини Олексіївни Повідомлення про розірвання договору за вих. № -КД-1 з вимогою у строк до 13.10.2022 здійснити погашення заборгованості в повному розмірі.

02.11.2022 Позивачем була направлена до Міністерства фінансів України (Гаранта) та AT "Укрексімбанк (Агента) вимога на сплату за гарантією №58 на суму 269999,98 грн.

06.12.2022 Міністерством фінансів України була перерахована сума сплати за гарантією у розмірі 269999,98 грн.

01.11.2021 Позивачем було направлено повідомлення до відповідача про надсилання вимоги гаранту №58 від 01.11.2022.

З урахуванням гарантійних виплат гаранта та частковим погашенням заборгованості Відповідачем, заборгованість Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором станом на 14.06.2023 становить 190814,48 грн., з яких 149999,98 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 40814,50 грн. - заборгованості за процентами, також, заборгованість Відповідача перед державним бюджетом становить 149999,98грн.

Проте вищевказана заборгованість Відповідачем залишилась несплаченою, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено про те, що на території села Мартове Печенізької селищної територіальної громади велись активні бойові дії у період з 24.02.2022 по 11.09.2022, усі оборотні бізнес активи на території с. Мартове Чугуївського району Харківської області знаходились у період з 24.02.2022 по 11.09.2022 під окупацією російської федерації та нежитлова будівля, де здійснювалась деревообробка була частково пошкоджена, проте зазначене позивачем під час розірвання кредитного договору в односторонньому порядку враховано не було. Деревообробне підприємство на території села Мартове Чугуївського району Харківської області до 24.02.2022 року та після деокупації 11.09.2022, було і є єдиним засобом фінансового заробітку для відповідача. Тому відсутність платежів за кредитним договором у період окупації рф було пов`язане безпосередньо з об`єктивними обставинами, на що відповідач вплинути не міг. Після деокупації території села Мартове, з урахуванням фінансової можливості відповідач продовжує перераховувати кредитні кошти на відповідний рахунок позивача, про що відповідач посилається на: копії заключної виписки з AT КБ "ПриватБанк" за період з 10.03.2021 по 17.08.2023; заключну виписку з AT КБ "ПриватБанк" за період з 10.03.2021 по 17.08.202; заключну виписку з AT КБ "ПриватБанк"за період з 31.05.2022 по 17.08.2023. З приводу нарахованих відсотків відповідачем зазначено про те, що позивачем не деталізовано та не підкріплено належними доказами на підставі чого виникли відсотки у розмірі 40814,50 грн., оскільки якщо позивач розірвав кредитний договір в односторонньому порядку з 13.09.2022, то на якій підставі рахувались відсотки, отже доводи щодо правомірності нарахування відсотків у розмірі 40814,50 грн. позивачем не доведені та не підтверджено належними доказами по справі, що як наслідок, повинно бути відмовлено у задоволені позивних вимог судом. Також під час розгляду справи відповідач просить суд врахувати сімейний та соціальний стан відповідача.

Також, відповідачем у відзиві наголошено про те, що відповідно до запроваджених змін боржник звільняється від відповідальності саме за прострочення виконання грошового зобов`язання, а фінансові установи не мають права застосовувати передбачені договором санкції у разі такого порушення. Окрім того, відповідачем у відзиві зазначено про те, що позивач спочатку повідомив про розірвання в односторонньому порядку кредитний договір, а вже потім вимагав сплатити кредитні кошти, що в свою чергу суперечить досудовому порядку врегулювання спору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За змістом ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч.1, ч.2, ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч.1-3, ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також як наслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Положеннями ч. 1-3 ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

За змістом частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. І ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ет. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Близька за змістом правова позиція викладена у пунктах 6.23. - 6.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Близька за змістом правова позиція викладена у п. 6.28. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16).

Враховуючи вищенаведене, матеріалами справи підтверджено факт наявності у відповідача обов`язку зі сплати заборгованості, яка виникла за кредитним договором № -КД-1 від 11.03.2021 у сумі 340814,46 грн., яка складається з:

- 149999,98 грн. заборгованості за тілом кредиту,

- 40814,50 грн. заборгованості за процентами,

- 149999,98 грн. заборгованість в порядку регресу за сплаченою гарантією.

Разом з тим, із матеріалів справи убачається, що після пред`явлення позову у цій справі, відповідачем здійснено часткову оплату та перераховано на рахунок позивача оплату у розмірі 82802,23 грн. заборгованості за тілом кредиту та 82802,23 грн. заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією.

Доказів оплати у повному обсязі заявленої до стягнення заборгованості, сторонами не надано та в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем у справі вжито заходів, спрямованих на добровільне врегулювання господарського спору, наслідком яких стала оплата 82802,23 грн. заборгованості за тілом кредиту та 82802,23 грн. заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією, тому провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 82802,23 грн. заборгованості за тілом кредиту та 82802,23 грн. заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Водночас, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 67197,75 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 67197,75 грн. заборгованість в порядку регресу за сплаченою гарантією та 40814,50 грн. заборгованості за процентами є підставними та обґрунтованими, а відтак, підлягають до задоволення, оскільки доказів повної оплати відповідачем сторонами не надано та в матеріалах справи відсутні.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві суд зазначає наступне.

Відповідач вважає, що позивач безпідставно намагається стягнути з нього відсотки, нараховані після розірвання Кредитного договору.

Проте вищевказані доводи спростовуються матеріалами справи, оскільки у повідомленні про розірвання Кредитного договору від 13.09.2022 було вказано точну дату, з якого Кредитний договір вважається розірваним, а саме з 13.10.2022, а в самому повідомленні розмір заборгованості, у тому числі розмір нарахованих відсотків, було визначено станом на 05.09.2022 року.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що із наданого позивачем розрахунку нарахування жодних відсотків після вказаної дати розірвання договору не убачається.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачем законодавства в частині необхідності досудового врегулювання, суд зазначає про те, що спірний Кредитний договір, який було укладений між сторонами, не є споживчим кредитом у розумінні Закону України «Про споживче кредитування», п.11 якого встановлено, що споживчий кредит (кредит) - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, позичальником було порушено зобов`язання по оплаті кредиту згідно установленого сторонами графіку та процентів за користування кредитом, строк дії кредитного договору відповідно до п.А.3 вказаного договору спливає лише 01.03.2023, а тому належним волевиявленням позивача є пред`явлення вимоги у судовому порядку у вигляді подання цього позову.

Отже, саме з такого часу у відповідача виникає грошове зобов`язання з повернення суми кредиту в повному обсязі. Правова позиція щодо можливості пред`явлення позикодавцем вимоги до позичальника про повернення суми позики саме шляхом подання до суду відповідного позову підтримана має своє відображення у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 750/13632/18 та від 02.02.2022 у справі № 743/212/19.

Відсутність або наявність письмової досудової вимоги про усунення порушень зобов`язання не є перешкодою для реалізації права звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 05.12.2019 у справі № 756/2996/17.

Щодо застосування законодавства про особливості діяльності банків в умовах воєнного стану, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Проте, у даному разі за порушення виконання умов договору позивачем штрафні санкції до стягнення з відповідача не заявлено а такі обставини, як введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами, які позбавляють відповідача виконати свої грошові зобов`язання.

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання основного зобов`язання в цілому.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо наявності підстав для часткового задоволення позову не спростовує.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи, що спір виник у зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної сплати заборгованості за кредитом (тілом кредиту), заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією, а також заборгованості за процентами, тобто з вини відповідача, а заборгованість перед позивачем було погашено після відкриття провадження у справі, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Тимбота Катерини Олексіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) - 67197,75 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 67197,75 грн. заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією; 40814,50 грн. заборгованості за процентами та 5112,22 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позову про стягнення 82802,23 грн. заборгованості за тілом кредиту та 82802,23 грн. заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією - провадження у справі закрити за відсутністю предмета спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "10" листопада 2023 р.

Суддя Є.М. Жиляєв