РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.11.2023Справа № 910/3770/23

За позовом Підприємства з іноземним капіталом «Індраяні Оверсіз»

до TOO «Industrial Machinery Company»

про стягнення 101312,28 доларів США

Суддя Людмила ШКУРДОВА

Секретар с/з Божко А.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство з іноземним капіталом «Індраяні Оверсіз» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до TOO «Industrial Machinery Company» про стягнення 101312,28 доларів США, з яких 68432,20 доларів США боргу, 16843,57 доларів США інфляційних втрат, 2028,51 доларів США 3% річних та 14008 доларів США пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за контрактом № 4IMC-KZ від 21.01.2022 в частині поставки позивачу товару, за який (товар), як вказує позивач, ним сплачені грошові кошти в заявленому до стягнення розмірі (попередня оплата).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач - TOO «Industrial Machinery Company» є нерезидентом України, зокрема, з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що місцезнаходженням відповідача є Казахстан.

Контрактом № 4IMC-KZ від 21.01.2022 сторонами погоджено, що у разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір вирішується на території України - в господарському суді України (п. 6.2 контракту).

Рух справи № 910/3770/23 відображено в процесуальних документах суду.

Про стан розгляду справи сторони були повідомлені відповідно до приписів ст. 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач не скористався правом на подання до суду відзиву на позов, а тому суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України.

У судовому засіданні 07.11.2023 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2022 р. між TOO «Industrial Machinery Company» (продавець) та Підприємством з іноземним капіталом «Індраяні Оверсіз» (покупець) укладено контракт № 4ІМС-КZ, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується поставляти покупцю партії товару, а покупець зобов`язується приймати товар та сплачувати за нього кошти на умовах договору.

Згідно з п. 3.8 контракту право власності на товар переходить від продавця до покупця в умовах викладених в специфікації.

В специфікації № 1 від 21.01.2022 до контракту сторони погодили найменування товару, його якісні характеристики, кількість, ціну та загальну вартість поставки 75480,00 доларів США.

Також, пунктом 6 специфікації сторони погодили, що відвантаження товару до залізничного вагону повинно бути не пізніше 01.02.2022 р.

Пунктом 8 специфікації сторони погодили порядок оплати:

- оплата 90% вартості партії товару здійснюється покупцем не пізніше двох робочих днів після завантаження товару до транспортного засобу, оформлення всіх документів, сертифікатів, та митного оформлення партії товару продавцем з наданням покупцю електронною поштою підтверджуючих документів.

Позивачем перераховано відповідачу попередню оплату на загальну суму 67432,50 доларів США, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №60 від 02.02.2022 на суму 10187,00 доларів США, № 61 від 03.02.2022 на суму 15000,00 доларів США, №62 від 04.02.2022 на суму 15000,00 доларів США, №63 від 08.02.2022 на суму 22363,38 доларів США та №68 від 11.02.2022 на суму 4882,12 доларів США.

Таким чином, твердження позивача про здійснення попередньої оплати відповідачеві у сумі 68432,50 доларів США є помилковим, оскільки доданими до позову платіжними дорученням підтверджено здійснення позивачем попередньої оплати саме на загальну суму 67432,50 доларів США.

У відповідності до вимог ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Проте відповідачем не було поставлено позивачу обумовлений контрактом товар.

З наявного в матеріалах справи листування сторін вбачається, що відповідачем визнається невиконання ним зобов`язання з поставки товару позивачеві.

Сторонами контракту підписано Акт звірки взаємних розрахунків за 2022 рік, відповідно до якого станом на 31.12.2022 заборгованість TOO «Industrial Machinery Company» перед Підприємством з іноземним капіталом «Індраяні Оверсіз» становить 67432,50 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки позивач перерахував відповідачу попередню оплату у сумі 67432,50 доларів США, а відповідач не поставив позивачу товар, у позивача в силу положень ст. 693 ЦК України виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати непоставленого товару.

Попередню оплату у сумі 67432,50 доларів США відповідачем не повернуто позивачу.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на те, що відповідачем не поставлено позивачу товар та не повернуто попередню оплату у сумі 67432,50 доларів США, то вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 68432,20 доларів США попередньої оплати підлягає частковому задоволенню у сумі 67432,50 доларів США, обґрунтованість якої встановлено судом.

Також позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просить стягнути 2028,51 доларів США 3% річних, нарахованих за період з 01.02.2022 по 01.02.2023 на суму 67432,20 доларів США, та 16843,57 доларів США інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.02.2022 по 31.12.2022 на суму 67432,20 доларів США.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем визначено період нарахування 3% річних та інфляційних втрат починаючи з дня коли зобов`язання з поставки товару (не грошове зобов`язання) мало бути виконане відповідачем.

Договором не встановлено строку повернення попередньої оплати за умов невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів пред`явлення вимоги щодо повернення сплаченої позивачем попередньої оплати матеріали справи не містять.

Таким чином, нараховані суми 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем негрошового зобов`язання є необґрунтованими, а відтак вимоги про стягнення 2028,51 доларів США 3% річних та 16843,57 доларів США інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути 14008 доларів США пені, нарахованої за період з 01.02.2022 по 31.12.2022 на суму 67432,20 доларів США.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.1 контракту за прострочення поставки товару продавець сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочки але не більше 20% вартості товару.

Враховуючи встановлення судом факту невиконання відповідачем зобов`язання щодо поставки обумовленого контрактом товару, а також те, що 0,5% від суми вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочки перевищує 20% вартості товару, тоді як позивачем заявлено до стягнення 14008 доларів США, що не перевищує 20% вартості товару, то вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 14008 доларів США, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання з поставки товару, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ст. ст. 236 - 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з TOO «Industrial Machinery Company» (503Е6Е9, Казахстан, м. Павлодар, вул. Єрмакова, буд. 7, код 50) на користь Підприємства з іноземним капіталом «Індраяні Оверсіз» (03164, м. Київ, вул. Академіка Єфремова, буд. 8А, офіс 55, код 25398535) 67432 (шістдесят сім тисяч чотириста тридцять два) дол. США 50 центів боргу, 14008 (чотирнадцять тисяч вісім) дол. США пені та 44672 (сорок чотири тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 48 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Людмила ШКУРДОВА

Дата складення тексту рішення: 17.11.2023