ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 Справа № 914/1507/23

За позовом Першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури Львівської області, м. Золочів Львівської області

в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби, м. Київ

до відповідача-1: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Філії Центр забезпечення виробництва, м. Київ

та до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Мастак, м. Золочів Львівської області

за участі третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м.Львів

про визнання недійсним протоколу тендерного комітету та договору як таких, що суперечать інтересам держави й суспільства з умислу однієї сторони та застосування наслідків недійсності

Суддя У.І. Ділай

Секретар Ю.І.Кохановська

За участі представників:

Від прокуратури : Р.В.Панкевич

Від позивача: Б.Л.Омельченко представник;

Від відповідача-1: Ю.В.Становова - представник;

Від відповідача-2: П.О.Янчак - представник;

Від третьої особи: І.Я.Сигляк - представник.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2023, справу №914/1507/23 розподілено судді Р.А.Кидисюку.

Ухвалою від 15.05.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюватиметься за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 30.05.2023.

Ухвалами від 30.05.2023 підготовче провадження відкладено на 13.06.2023.

Рішенням Вищої ради правосуддя №599/0/15-23 від 01.06.2023 суддю Р.А.Кидисюка призначено членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. З метою недопущення порушення процесуальних строків розгляду справи №914/1507/23, за розпорядженням керівника апарату №202 від 08.06.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 914/1507/23.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2023, справу №914/1507/23 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 12.06.2023 справу прийнято до провадження в новому складі суду.

Ухвалою від 13.06.2023 підготовче судове засідання відкладено на 06.07.2023.

Ухвалами від 06.07.2023, від 20.07.2023 та від 12.09.2023 підготовче судове засідання відкладено з підстав зазначених в ухвалах.

Ухвалою від 13.07.2023 продовжено строк розгляду підготовчого провадження та підготовче засідання відкладено на 05.09.2023.

Ухвалою від 21.09.2023 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.10.2023.

Ухвалами від 10.10.2023 та від 19.10.2023 розгляд справи відкладено.

Представник прокуратури в судовому засіданні 30.10.2023 підтримав позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

Представник прокуратури в судовому засіданні 30.10.2023, покликаючись на позицію Верховного Суду, надав усні пояснення, відповідно до яких Держаудитслужби може бути позивачем в категорії справ за позовними вимогами, які заявлені в цьому спорі.

У судовому засіданні 30.10.2023 представники відповідачів-1,2 заперечили проти позову, просили відмовити в його задоволенні.

Крім того, представник відповідача заявив клопотання про стягнення з прокуратури судових витрат в розмірі 45 750,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Представник третьої особи в судовому засіданні 30.10.2023 надав усні пояснення.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

26.06.2018 Філією ПАТ «Укрзалізниця» в електронній системі закупівель опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів щодо закупівлі (код «ДК 021:2015: 38340000-0 Прилади для вимірювання величин») ідентифікатора струму рейкових кіл ІСРК-МЦ2 (90 шт.), мультиметр цифровий м-01/1 (59 шт.), комплект трасопошукових приладів КТП-5 (13 шт.), (ідентифікатор публічної закупівлі UA-2018-06-26-001302-a), доступне за посиланням: https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-06-26-001302-a. Очікувана вартість предмета закупівлі становила 2 592 543,60 гривень.

Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано 2 суб`єктами господарювання: ТОВ «НВП «Мастак» (остаточна пропозиція 2 592 543,60 грн з ПДВ), ФОП Вах В.Д. (остаточна пропозиція 2 592 543,60 грн. з ПДВ) що підтверджується формою реєстру отриманих тендерних пропозицій.

Упродовж аукціону розмір пропозицій ТОВ «НВП «Мастак», ФОП Вах В.Д. не змінювався.

Відповідно до протоколу розгляду тендерних пропозицій від 09.08.2018 №1958/402/-18-Т переможцем визнано ТОВ «НВП «Мастак» з ціновою пропозицією 2 592 543,60 грн. з ПДВ та укладено з ТОВ «НВП «Мастак» договір поставки від 28.08.2018 №ЦЗВ-07-06718-01. Пунктом 4.3 договору передбачено, що його загальна сума складає 2 592 543,60 грн з ПДВ.

Сторонами договір виконано в повному обсязі.

У подальшому, рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2020 №63/36-р/к у справі № 63/1-01-20-2019 визнано, що ТОВ «НВК «Мастак» () та Фізична особа-підприємець Вах Володимир Дмитрович (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) визнано винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене п.4 ч.2 ст.6 та п.1 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: ідентифікатора струму рейкових кіл ІСРК-МЦ2 (90 шт.), мультиметр цифровий м-01/1 (59 шт.), комплект трасопошукових приладів КТП-5 (13 шт.) - «ДК 021:2015: 38340000-0 - Прилади для вимірювання величин», проведених Філією ПАТ «Укрзалізниця» згідно з ідентифікатором закупівлі UA-2018-06-26-001302-a.

Адміністративна колегія Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у своєму рішенні від 14.05.2020 № 63/36-р/к у справі № 63/1-01-20-2019 дійшла висновку, що ТОВ «НВП «Мастак» та ФОП Вах В.Д. під час підготовки документації в Торгах діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель та за Законом України «Про публічні закупівлі».

Львівське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України змінено найменування 03.06.2020 на Західне міжобласне територіальне відділення Комітету на підставі розпорядження Антимонопольного комітету України від 28.11.2019 №23-рп в редакції розпорядження Комітету від 07.05.2020 №5-рп. Також, на ТОВ «НВП «Мастак» та ФОП Вах В.Д. накладено штрафи за виявлені порушення у сумі по 68 000 грн на кожного.

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.01.2021 у справі №914/1844/20 відмовлено в задоволенні позову ФОП Вах В.Д. до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійним та скасування рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 63/36-р/к від 14.05.2020 у справі № 63/1-01-20-2019.

Як зазначає прокуратура, рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2021 у справі №914/1844/20 має преюдиційне значення для Господарського суду Львівської області у цій справі в силу ч.4 ст.75 ГПК України.

Згідно з платіжним дорученням №3576 від 13.01.2021 ТОВ «НВП «Мастак» проведено оплату нарахованих штрафних санкцій в сумі 68000,00грн. Згідно з платіжним дорученням №1411 від 22.01.2021 ФОП Вах В.Д. оплатив нараховані штрафні санкції в суму 68 000,00 грн.

Щодо підстав для визнання недійсними протоколу розгляду тендерних пропозицій від 09.08.2018 №1958/402/-18-Т та договору від 28.08.2018 № ЦЗВ-07-06718-01 прокуратура зазначила, що оголошуючи проведення відкритих торгів, Філія ПАТ «Укрзалізниця» мало на меті не просто задовольнити потребу в забезпеченні приладами для вимірювання величин для використання їх у сфері своєї діяльності, а здійснити їх придбання на засадах конкурентності учасників відповідного тендера. Орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні його учасниками, у тому числі ТОВ «НВП «Мастак», результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником.

Як стверджує прокуратура дії ТОВ «НВП «Мастак» спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі. Відтак, прокуратура вбачає у діях ТОВ «НВП «Мастак» наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Протокол розгляду тендерних пропозицій тендерного комітету Філії ПАТ «Укрзалізниця» № 1958/402/-18-Т від 09.08.2018, є правочином, учиненим останньою та спрямованим на набуття у нього і вказаного товариства цивільних прав та обов`язків щодо укладення договору.

Прокуратура вважає, що договір, укладений за підсумками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «НВП «Мастак», на підставі ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України. При цьому підстави для визнання недійсним протоколу розгляду тендерних пропозицій тендерного комітету Філії ПАТ «Укрзалізниця» № 1958/402/-18-Т від 09.08.2018 повною мірою застосовні для визнання недійсним договору. Відтак, спірний договір укладено в результаті прийняття спірного протокол розгляду тендерних пропозицій тендерного комітету Філії ПАТ «Укрзалізниця» № 1958/402/-18-Т від 09.08.2018, який підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 і ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Прокуратура вважає, що рішенням АМКУ було виявлені порушення, які були непомічені замовником торгів. Однак, це не означає, що вказані порушення замовник не був зобов`язаний встановлювати та самостійно виявляти під час перевірки тендерних документів учасників та перевірки ТОВ «НВП «Мастак» на предмет пов`язаності з ФОП Вах В.Д., тобто з іншим учасником публічної закупівлі. Таким чином, орган АМКУ своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні його учасниками, у тому числі ТОВ «НВП «Мастак», результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником.

За міркуваннями прокуратури, відповідач-2 на власний ризик, маючи намір на укладання незаконного договору поставки від 28.08.2018 з метою отримання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, його суперечність інтересам держави і суспільства, прагнув та свідомо допускав настання протиправних наслідків, прийняв участь у проведенні процедури із закупівлі товару, внаслідок чого отримав бюджетні кошти в сумі 2 138 079,60 грн.

Щодо застосування наслідків недійсності договору від 28.08.2018 № ЦЗВ-07-06718-01 прокуратура зазначила таке.

Протокол розгляду тендерних пропозицій тендерного комітету Філії ПАТ «Укрзалізниця» № 1958/402/-18-Т від 09.08.2018 та Договір від 28.08.2018 № ЦЗВ-07-06718-01 оспорюються з підстав їх невідповідності вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме у зв`язку з невідповідністю інтересам держави та суспільства за наявності умислу ТОВ «НВП «Мастак».

Оспорюваний договір наразі є виконаним та оплаченим на суму 2138079,60 грн. Однак, незважаючи на притягнення ТОВ «НВП «Мастак» та ФОП Вах В.Д. до відповідальності у вигляді накладення штрафу, негативні наслідки укладеного з ТОВ «НВП «Мастак» договору від 28.08.2018 № ЦЗВ-07-06718-01 залишаються не усунутими.

За твердженням прокуратури, враховуючи наявність умислу лише у ТОВ «НВП «Мастак» як сторони оспорюваного договору, одержані кошти в сумі 2138079,60 грн повинні бути повернуті іншій стороні договору (Філії ПАТ «Укрзалізниця»), а отримані останнім за рішенням суду кошти стягнуті в дохід держави в особі Північного офісу Держаудитслужби.

Пред`явлення позову прокурором зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення ТОВ «НВП «Мастак» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, призвело до придбання послуги за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

В обґрунтування заявленої вимоги прокуратура покликається на судову практику щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України в сукупності з ч. 1 ст. 203 указаного Кодексу, зокрема, постанови Верховного Суду: від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18, від 13.02.2018 у справі № 910/1421/16, від 15.02.2018 у справі № 91 1/1023/17, від 17.04.2018 у справі № 910/1424/16, від 31.05.2018 у справі № 911/639/17, від 09.07.2019 у справі № 911/1113/18, від 10.06.2021 у справі № 910/114/19, від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17 від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15.

Щодо органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах прокуратура зазначила, що саме Північний офіс Держаудитслужби наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель.

Листом від 27.03.2023 №14.54/05-45-1191ВИХ-23 Золочівською окружною прокуратурою повідомлено Північний офіс Держаудитслужби про існування порушення інтересів держави від укладення договору за наслідками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ «НВП «Мастак». Зазначеним листом також витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

У відповідь Північний офіс Держаудитслужби листом від 05.04.2023 №262616-17/2674-2023 повідомив окружну прокуратуру, що органами державного фінансового контролю заходи реагування не вживались, з урахуванням відсутності відповідних повноважень.

Як зазначає прокуратура Північним офісом Держаудитслужби належних заходів щодо захисту інтересів держави з метою визнання договору недійсним та стягнення коштів до державного бюджету не вжито, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень.

Північний офіс Держаудитслужби, надаючи пояснення по суті спору, зазначив, що наділений повноваженнями щодо здійснення моніторингу публічних закупівель у порядку, встановленому Законом № 922-VІII.

Північним офісом Держаудитслужби не було здійснено моніторинг процедури закупівлі UA-2018-06-26-001302-a. В електронній системі Prozorro Замовником 16 січня 2019 року оприлюднено звіт про виконання договору по закупівлі ID: UA-2018-06-26-001302-a. Отже, у Північного офісу Держаудитслужби були відсутні правові підстави для проведення моніторингу закупівлі на момент звернення Золочівської окружної прокуратури від 27.03.2023 № 14.54/05-45-1191 вих-23 (вх. 87-23 від 27.03.2023)

Відповідно до статей 5, 11 Закону 2939-XII перевірки закупівель, планові та позапланові виїзні ревізії Філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укразалізниця» Північним офісом Держаудитслужби не проводились.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» проти позову заперечило, зазначивши таке.

Рішення АМКУ було ухвалено 14.05.2020. З моменту проведення Процеудри закупівлі та укладеного договору поставки від 28.08.2018 №ЦЗВ-07-06718-01 пройшов достатньо великий проміжок часу. При цьому, після закінчення Процедури закупівлі та виконання договору та оприлюднення звіту про його виконання філією «ЦЗВ», тендерний комітет Замовника не мав змоги фізично та наперед дізнатись, що зі спливом більше року АМКУ постановить рішення навіть після того, як виконано договір. Тендерний комітет не міг знати про рішення АМКУ від 14.05.2020 № 63/36-р/к у справі № 63/1-01-20-2019 стосовно визнання винними у вчиненні порушень законодавства у вигляді антиконкурентних узгоджених дій між ТОВ «НВП Мастак» та ФОП Вах В.Д. Отже, дія та/або бездіяльність філії «ЦЗВ» та його тендерного комітету під час розгляду тендерних пропозицій та визначення переможця, з яким в подальшому було укладено договір та виконано у повному обсязі та ніяким чином не могли вплинути на момент укладення договору 28.08.2018 на розуміння, що у майбутньому АМКУ ухвалить рішення 14.05.2020, а тому дії філії «ЦЗВ» відповідають вимогам законодавства.

Філія «ЦЗВ» вважає вимоги визнання договору недійсним передчасними. Для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним оспорюваного правочину, укладеного за результатами проведення відкритих торгів, які проведені на виконання вимог Закону, не достатньо лише констатації факту встановлення рішенням АМКУ антиконкурентних узгоджених дій ТОВ «НВП «Мастак» та ФОП Вах В.Д. під час проведення процедури закупівлі.

Філія «ЦЗВ» вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Також у позовній заяві відсутні доводи, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони-відповідача (філії «ЦЗВ»), яка діяла у відповідності до норм законодавства та у відповідності до принципів публічних закупівель, визначених у ст. 3 Закону. Замовник не міг під час проведення Процедури закупівлі передбачити взаємовідносини між ФОП Вах В.Д. та ТОВ «НВП «Мастак» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій (рішення АМКУ від 14.05.2020 № 63/36-р/к у справі № 63/1-01-20-2019 було винесено після того, як оскаржуваний договір було виконано у повному обсязі).

Крім того, відповідач-1 звернув увагу, що з моменту виконання договору минуло більше 4 років, а тому сплинули усі гарантійні строки, передбачені Технічними умовами та Договором, що унеможливлює проведення процедури повернення у натурі Продукції.

Отже, АТ «Укрзалізниця» не зможе належним чином виконати вимоги ст. 216 та ст. 228 ЦК України в частині повернення у натурі продукції, яку було отримано за договором та яка використовується тривалий час і на неї сплинули всі гарантійні строки. Відтак, відповідач-1 вважає, що позивач обрав неефективний спосіб захисту.

ТОВ «НВП «Мастак» проти позову заперечило, зазначивши таке.

Прокурором не доведено належними, допустимими та вірогідними доказами наявності у Північного офісу Держаудитслужби, від імені якого він виступає у цій справі, порушеного інтересу зацікавленої особи, який би давав підстави для визнання правочинів закупівлі недійсними.

Відповідач-2 звернув увагу, що у позові прокурор не наводить способів захисту, яким саме чином будуть поновлені інтереси держави (у зв`язку із визнанням спірного договору недійсним) в частині поповнення бюджетних витрат чи хоча б встановлення їх розміру при встановленому факті виконання сторонами договору закупівлі. Фактично прокурор, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним рішення та договору, не доводячи наявність порушеного права визначеного ним позивача спірним рішенням та угодою, не вказуючи способу поновлення прав та інтересів цієї особи, нівелює право держави на отримання кінцевого результату договору поставки, а також створює негативні наслідки для учасників спірних відносин (у вигляді можливих додаткових витрат бюджетних коштів внаслідок повторних закупівель за новими цінами, чи інші).

Як зазначає відповідач-2 з огляду на те, що кінцева стадія процедури закупівлі настала шляхом укладення договору, тобто, рішення тендерного комітету, оформлені протоколом №1958/402/18-Т від 09.08.2018, є такими, що вичерпали свою дію фактом його виконання (укладення договору), відповідна заявлена прокурором позовна вимога про визнання недійсними оспорюваних рішень не забезпечуватиме поновлення порушених, на думку прокурора, прав.

Також відповідач-2 зазначив, що прокурор звертаючись з позовом у цій справі про визнання недійсним договору та посилаючись на приписи ч. 3 ст. 228 ЦК України жодними доводами та аргументами не довів наявності у сторін (сторони) умислу в настанні протиправних наслідків, як необхідної передумови для застосування цього правового механізму захисту порушеного права. Прокурор не обґрунтував та не довів, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави та яку мету він переслідує звертаючись до суду з вимогами про визнання недійсним спірних рішень тендерного комітету та договору, оскільки мала місце реальна поставка Філії «Центр забезпечення виробництва «ПАТ «Українська залізниця» приладів для вимірювання величин за кошти бюджету. Прокурором також не доведено, який позитивний ефект буде досягнутий державою у разі визнання такого рішення тендерного комітету недійсним.

Крім того, за міркуваннями відповідача-2 прокурором не доведено, яким чином задоволення позовних вимог змогло би відновити права держави, у тому числі, можливість і економічну вигоду проведення повторної закупівлі (яка може полягати у попередженні нераціонального витрачання бюджетних коштів у публічній закупівлі), як і не доведено економічну доцільність такого позову. Прокурором не доведено, що поставка приладів для вимірювання величин виконана із завищенням цін, що аналогічні товари могли бути поставлені за меншу ціну, не вказано на протиправні наслідки укладення та виконання договору. Відтак не доведено власні твердження, що укладенням спірного договору порушено принцип максимальної економії, ефективності та результативності витрачання бюджетних коштів, що є основою проведення публічних закупівель.

Разом з тим, відповідач-2 наголосив, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчиненні під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним договору на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України із застосуванням наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, окрім іншого має бути доведено, що зміст правочину (сукупність умов, викладених у ньому) та мета його вчинення завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Третя особа підтримала позовні вимоги, зазначивши, що встановлені в рішенні АМКУ від 14.05.2020 № 63/36-р/к у справі № 63/1-01-20-2019 обставини свідчать, що учасники усунули конкуренцію в торгах між собою

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3, 4 ст. 53 ГПК України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру».

За положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Аналіз положень ч. 3 ст. 53 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 02.10.2018 у справі № 4/166«б», від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18, від 30.01.2019 у справі №47/66-08, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.

Так, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувань порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону.

Як передбачено ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі» уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (надалі - орган державного фінансового контролю).

Головними завданнями органу державного фінансового контролю є, зокрема, здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлі (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»).

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (пп. 1, 3 п. 3 зазначеного Положення).

Згідно з пп. 20 п. 6 зазначеного Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Відповідно до п. 7 зазначеного Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Згідно з інформацією, розміщеною в електронній системі публічних закупівель Prozorro, місцезнаходженням замовника по процедурі закупівлі UA-2018-06-26-001302-a, а саме Філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця», є місто Київ.

Реалізацію повноважень Державної аудиторської служби України на території м.Києва та Київської області здійснює Північний офіс Держаудислужби згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» та Положення про Північний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 02.06.2016 № 23. Відповідно до п.1 вказаного Положення на території м. Києва та Київської області реалізацію державного фінансового контролю здійснює апарат Офісу.

Згідно з пп. 18 п. 6 зазначеного Положення, Північний офіс Держаудитслужби має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Таким чином, Північний офіс Держаудитслужби наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Київської області.

Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 906/296/18, від 20.02.2019 у справі № 912/894/18, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 21.05.2019 у справі № 912/895/18, від 29.05.2019 у справі № 909/545/18, від 20.11.2019 у справі № 912/2887/18, від 29.07.2020 у справі № 924/316/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 01.09.2020 у справі № 911/1534/19, від 06.10.2020 у справі № 905/121/19 неодноразово вказував, що Державна аудиторська служба України як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, наділена повноваженнями на звернення до господарського суду з позовами про визнання недійсними рішень тендерного комітету, договорів про закупівлю робіт за державні кошти.

Отже, органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах є Північний офіс Держаудитслужби.

Як встановлено судом, листом від 27.03.2023 №14.54/05-45-1191ВИХ-23 Золочівською окружною прокуратурою повідомлено Північний офіс Держаудитслужби про існування порушення інтересів держави від укладення договору за наслідками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ «НВП «Мастак». Зазначеним листом також витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

У відповідь Північний офіс Держаудитслужби листом від 05.04.2023 №262616-17/2674-2023 повідомив окружну прокуратуру, що в електронній системі Prozorro Замовником 16 січня 2019 року оприлюднено звіт про виконання договору по закупівлі ID: UA-2018-06-26-001302-a. Отже, у Північного офісу Держаудитслужби відсутні правові підстави для проведення моніторингу закупівлі. Відповідно до статтей 5, 11 Закону 2939-XII перевірки закупівель, планові та позапланові виїзні ревізії Філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укразалізниця» Офісом не проводились. Також Північний офіс Держаудитслужби повідомив, що відповідно до статті 2, пункту 8 та пункту 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-ХІІ та інших нормативно-правових актів, які регулюють діяльність органів державного фінансового контролю, не передбачено звернення Офісу до суду з позовом про визнання недійсними договорів та додаткових угод (у тому числі укладених за результатами процедур закупівель).

Листом від 11.05.2023 №14,54/05-45-1909ВИХ-23 окружна прокуратура повідомила позивача про прийняття рішення щодо представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом Першим заступником керівника Золочівської окружної прокуратури Львівської області було дотримано вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з невжиттям компетентними органами заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як відповідним органам стало відомо про порушення інтересів держави.

Щодо фактичних обставин справи, оцінки поданих доказів та законодавства, що підлягає застосуванню суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, приписами ч. 3 наведеної статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як стверджує прокурор, протокол розгляду тендерних пропозицій тендерного комітету Філії ПАТ «Укрзалізниця» № 1958/402/-18-Т від 09.08.2018 є такими, що суперечать інтересам держави і суспільства за наявності умислу відповідача-2.

Частиною 3 ст. 228 ЦК України, на яку посилається прокурор у позовній заяві, встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 208 ГК України.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 1 ст. 207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.

В ч. 3 ст. 5 ГК України врегульовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Таким чином, здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 ЦК України, можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/6271/17.

Закон України «Про захист економічної конкуренції» визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

За визначенням ст. 1 наведеного Закону, економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закон України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Згідно з ст. 51 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, зокрема, що за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 ст. 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

Закон України «Про публічні закупівлі» визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників. Згідно з ч. 5 наведеної статті, замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.

Статтею 42 ГК України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Так, фактично у якості єдиного доказу того, що оспорювані рішення тендерного комітету та договір поставки є такими, що завідомо суперечать інтересам держави і суспільства з умислу однієї сторони - ТОВ «НВП «Мастак», прокурор посилається на рішення Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 63/36-р/к від 14.05.2020 у справі № 63/1-01-20-2019, яким визнано, що вказане товариство та ФОП Вах В.Д. своїми діями вчинили порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю UA-2018-06-26-001302-a, проведених Філією ПАТ «Укрзалізниця».

Судом встановлено, що законність вказаного Рішення ЛОТВ АМК підтверджена рішенням Господарського суду Львівської області від 21.01.2021 у справі №914/1844/20, яке в апеляційному порядку не оскаржено та набрало законної сили 23.02.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини вчинення ТОВ «НВП «Мастак» та ФОП Вах В.Д. порушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю UA-2018-06-26-001302-a, встановлені рішенням Львівської області від 21.01.2021 у справі №914/1844/20, яке набрало законної сили, не потребують доказування при розгляді даної справи, у якій бере участь особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Проте, лише сам факт вчинення вказаними учасниками торгів порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений Рішенням АМК, не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 910/10055/20, в якій суд зазначив, що для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним оспорюваного правочину укладеного за результатами проведення відкритих торгів, які проведені на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі» не достатньо лише констатації факту встановлення рішенням АМК антиконкурентних узгоджених дій відповідача та третьої особи під час проведення процедури закупівлі без доведення позивачем, ...таких фактів як: факту порушення його права та/або інтересу внаслідок вчинення правочину; факту проведення процедури закупівлі всупереч вимогам Закону України «Про публічні закупівлі»; оспорювання або визнання рішення тендерного комітету недійсними, а відтак недійсності самого правочину, який укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом за результатом розгляду та оцінки тендерної пропозиції замовником, який визначає переможця та приймає рішення про намір укласти договір згідно з цим Законом.

Суд зауважує, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним правочину на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 ЦК України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини другої статті 40 цього Закону) в разі, якщо суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.

Саме у вказаний спосіб держава гарантує розвиток добросовісної конуренції, забезпечує ефективність правового регулювання сфери публічних закупівель, прозорість процедур. При цьому позбавлення суб`єкта господарювання права протягом трьох років брати участь у процедурах закупівель є тим запобіжчиком, за допомогою якого держава усуває недобросовісність суб`єктів господарювання від можливості мати доступ до публічних коштів.

Крім того, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Законом України «Про захист економічної конкуренції» передбачена відповідальність. Зокрема, за порушення, визначене пунктами 1, 2 та 4 ст. 50 цього Закону, накладаються штрафи (ст. 51, ч. 2 ст. 52).

Як встановлено судом, за порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», Рішенням ЛОТВ АМК на учасників торгів накладено штраф, зокрема, на ТОВ «НВП «Мастак» та ФОП Вах В.Д., по 68000,00грн на кожного. ТОВ «НВП «Мастак» та ФОП Вах В.Д. оплатили суми штрафів в повному обсязі, накладені ЛОТВ АМК. Отже, відповідачем-2 понесено відповідальність за вчинене ним порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Суд зауважує, що інтерес держави у підтриманні законності у сфері публічних закупівель відновлено шляхом накладення штрафу на учасників закупівель, які порушили законодавство про захист економічної конкуренції, та заборони таким учасникам брати участь у процедурах закупівель упродовж наступних трьох років (п. 4 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі").

Водночас судом враховано, що у відкритих торгах UA-2018-06-26-001302-a брали участь лише два суб`єкта господарювання: ТОВ «НВП «Мастак» та ФОП Вах В.Д., тендерні пропозиції яких відповідно становили 2592543,60грн та 2592543,60грн.

Оскільки тендерна пропозиція ФОП Вах В.Д. була відхилена згідно з ст. 30 Закону України «Про піблічні закупівлі», ТОВ «НВП «Мастак» було визначено переможцем спірної закупівлі та укладено з ним Договір (тендерна пропозиція відповідала умовам тендерної документації).

Разом з цим, матеріали справи не містять відомостей про наявність інших потенційних учасників спірної закупівлі, які б могли задовольнити потреби замовника (відповідача-1) за меншою ціною.

Прокурором не надано доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника (відповідача-1) цінових пропозицій, як і не надано доказів того, що товар за договором, укладеним за результатами спірних відкритих торгів, було поставлено із завищенням цін або того, що аналогічні товари могли бути поставлені з використанням менших ресурсів.

Крім того, судом враховано, що умови оспорюваного договору були виконані його сторонами у повному обсязі, що підтверджено наявним в матеріалах справи листом відповідача-1 від 30.03.2023 № Ц-7-91/711-23 та не заперечення жодною із сторін спору.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази невідповідності кількості, вартості або якості поставленого відповідачем-2 товару, розміру завданих замовнику збитків, наявності інших порушень при виконанні умов договору.

Крім того, суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 18.10.2022 у справі № 916/2519/21, в якій зазначено, що з аналізу правової природи відкритих торгів як способу забезпечення потреб замовника шляхом закупівлі товарів, робіт, послуг, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення відкритих торгів, оформлення за їх результатом договору про закупівлю, є правочином, який може бути визнаний недійсним у судовому порядку з підстав недодержання при його вчиненні вимог, передбачених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 Цивільного кодексу України. При цьому підставою визнання такого договору недійсним є порушення установлених законодавством правил проведення торгів, визначених, зокрема, Законом України "Про публічні закупівлі", за наслідком проведення яких фактично є дії сторін щодо укладання договору.

У преамбулі Закону України "Про публічні закупівлі" вказано, що він установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади; метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Отже, закупівлі державних підприємств мають відповідати тим же принципам, які визначені й Законом України "Про публічні закупівлі":

- прозорість;

- запобігання проявам корупції;

- конкурентні засади.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що укладений між відповідачами правочин не в повній мірі відповідає основним принципам закупівель за публічні кошти, водночас у суду відсутні підстави вважати, що оспорюваний правочин не відповідає інтересам держави і суспільства, вчинений на шкоду інтересам держави як власника майна і підлягає визнанню недійсним.

Так, для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У цьому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/23097/17).

Суд зауважує, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства. Тлумачення п. 6 ч 1 ст. 3 Цивільного кодексу України свідчить про те, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Крім принципів цивільного права - справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції в окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

Враховуючи вищевказані приписи ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, у випадку визнання Договору недійсним, Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Філії Центр забезпечення виробництва буде змушене компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Мастак поставлено продукції на виконання умов договору, вартість якої на дату відшкодування може бути навіть більшою, аніж на дату проведення процедури закупівлі.

Пред`явлення такої вимоги, на переконання суду, не спрямоване на захист державних інтересів, а навпаки - створюється ризик їх подальшого порушення.

Відтак прокурором не доведено, що в результаті визнання договору недійсним майнові права держави буде захищено та відновлено.

Отже, прокурор не довів того, що продукція за договором поставлена із завищенням цін, а також не вказав протиправних наслідків укладення та виконання договору.

При цьому суд критично оцінює твердження прокурора про те, що підставою позову є не поставлення товару із завищенням цін, а виключно порушення вимог антиконкурентного законодавства, оскільки в даному випадку прокурор вдається до правового пуризму (надмірного формалізму із наданням переваги формі над змістом), що суперечить принципу правової визначеності як складової верховенства права і не враховує реальних наслідків недійсності оспорюваного правочину, які потенційно можуть завдати державі більше шкоди аніж надати вигоди.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 29.07.2009 у справі Sutyazhnik v. Russia (заява № 8269/02), від 31.05.2012 у справі Esertas v. Lithuania (заява № 50208/06) зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності.

До того ж у разі визнання договору недійсним відповідач-1 вже не зможе оголосити новий тендер і укласти договір на більш вигідних умовах, оскільки продукція поставлена, гарантійні строки експлуатації сплинули.

З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваного договору за результами закупівлі, наявність протиправних наслідків, а також наявність умислу (наміру) у сторін саме на укладення договору, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Крім того, прокурор не обґрунтував належними та допустимими доказами відповідність протоколу (рішення) тендерного комітету №1958/402/-18-Т від 09.08.2018 та договору поставки від 28.08.2018 № ЦЗВ-07-06718-01 ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.

З огляду на наведене, підстави для визнання вказаних протоколу тендерного комітету та укладеного за результатами закупівлі Договору недійсними відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 ЦК України відсутні, а відтак відсутні підстави для застосування наслідків недійсного правочину.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 45750,00грн витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

На підтвердження надання послуг професійної правничої допомоги представником відповідача-2 надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.05.2023, копію акту №1 від 18.10.2023, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1207514 від 29.05.2023, копії платіжних інструкцій №4392 від 29.05.2023 та №4485 від 18.10.2023.

За змістом акту №1 від 18.10.2023 адвокатом виконані такі доручення:

1)29 травня 2023 року - підготовка та направлення клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника відповідача 30.05.2023 року в іншому судовому засіданні у Сихівському районному суді м.Львова у справі № 464/849/22 -1 год;

2)9 травня 2023 року - підготовка та направлення заяви (про ознайомлення з справи №914/1507/23 в електронному вигляді внесення РНОКГІП шодо внесення до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи за допомогою системи «Електронний суд») -1 год;

3)02 червня 2023 року - підготовка та направлення відзиву на позов у справі №914/1507/23 - 10 год;

4)13 червня 2023 року - участь в судовому засіданні у справі №914/1507/23 - 1 год;

5)26 червня 2023 року підготовка та направлення заперечення на відповідь на відзив у справі №914/1507/23 - 4 год;

6)06 липня 2023 року участь в судовому засіданні у справі №914/1507/23 - 1 год;

7)20 липня 2023 року участь в судовому засіданні у справі №914/1507/23 -1 год;

8)01 серпня 2023 року підготовка та направлення додаткових пояснень та обґрунтувань у справі №914/1507/23 - 2 год;

9)12 вересня 2023 року участь в судовому у справі №914/1507/23 - 1 год;

10)20 вересня 2023 року підготовка та скерування заперечення на відповідь на відзив у справі №914/1507/23 - 3,5 год;

11)10 жовтня 2023 року участь в судовому засіданні у справі №914/1507/23 - 1 год;

12)18 жовтня 2023 року підготовка та направлення заяви про стягнення судових витрат понесених ТОВ «Наукове-виробниче підприємство «Мастак» - 2,5год;

13)19 жовтня 2023 року участь в судовому засіданні у справі №914/1507/23 - 1,5 год;

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначалось вище, частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Прокуратура заперечила проти поданої заяви, зважаючи на таке.

У клопотанні про стягнення витрат на професійну правову (правничу) допомогу, представник відповідача ТОВ «НВП «Мастак» в описі робіт вказує загальну суму за надання послуг 45 750 грн за ставкою 1500 грн за одну годину. Загальна сума нарахованих годин на надання професійної правничої (правової) допомоги становить 30,5 годин, що на думку прокуратури, не відповідає дійсності, критерію реальності таких витрат.

Прокуратура звернула увагу, що у справі проведено 6 судових засідань за участі представника відповідача ТОВ «НВП «Мастак», що у загальному підрахунку останнього становить 9 годин робочого часу та безпосередньої зайнятості під час судових засідань по вказаній справі, що не відповідає часу витраченого Господарським судом Львівської області під час проведення судових засідань по означеній справі.

Щодо підготовки та направлення клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника відповідача 30.05.2023 в іншому судовому засіданні у Сихівському районному суді м.Львова у справі №464/849/22, що зайняло у представника відповідача-2 годину його робочого часу, слід зазначити, що вказана обставина жодним чином не впливає на надання клієнту (тобто, відповідачу-2) безпосередніх правових послуг, пов`язаних із розглядом судом вищезазначеної позовної заяви та вирішення її по суті, а заходи щодо підготовки клопотання захисника про відкладення справи є його особистими організаційними заходами пов`язаними із плануванням робочого часу останнього, та не є заходами щодо надання клієнту правничої допомоги.

Крім того, внесення відомостей про РНОКПП та інших відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи за допомогою системи «Електронний суд», що на даний час є обов`язком адвоката або правом кожного учасника судового розгляду фізичної або юридичної особи. Реєстрація здійснюється на власний розсуд фізичної або юридичної особи, на безоплатній основі. Тобто, час витрачений адвокатом на вжиття заходів технічного характеру щодо внесення відповідних відомостей у систему «Електронний суд», є його власною ініціативою та особистим обов`язком, та є однією із організаційних засад судочинства, а не надання представником відповідача-2 безпосередньої правничої допомоги.

Крім того, прокуратура вважає, що підготовка та подання відзиву та заперечень на відповідь на відзив включають як вивчення обставин справи, так і аналіз матеріалів, аналіз судової практики. Тому, опис виконаних робіт не відповідає критерію розумності та співмірності витраченого часу на підготовку до написання і подання процесуальних документів.

За твердженням прокуратури правовідносини, що склалися між сторонами регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів, існує певна судова практика. Обсяг доказів, отриманих представником відповідача ТОВ «НВП «Мастак» є невеликим. Тому складності щодо процесу доказування чи витребування доказів не виникало. Також, представником відповідача ТОВ «НВП «Мастак» жодним чином не обґрунтовано: часу для підготовки процесуальних документів, підстав подачі клопотань про відкладення судових засідань та участі у таких засіданнях. Жодних додаткових зусиль щодо підготовки даних процесуальних документів представником відповідача ТОВ «НВП «Мастак» не вжито, не наведено достатніх обґрунтувань щодо доцільності витрати такого часу, що зазначено у клопотанні представника відповідача ТОВ «НВП «Мастак».

Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Конституційний Суд України своїм рішенням від 16.11.2000 № 13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника, зазначив, що право на правову допомогу - це гарантована Конституцією України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги, а суб`єктами надання правової допомоги в нашій державі є:

-державні органи України, до компетенції яких входить надання правової допомоги (Міністерство юстиції України, Міністерство праці та соціальної політики України, нотаріат тощо);

-адвокатура України як спеціально уповноважений недержавний професійний правозахисний інститут, однією з функцій якого є захист особи від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах (частина друга статті 59 Конституції України);

-суб`єкти підприємницької діяльності, які надають правову допомогу клієнтам у порядку, визначеному законодавством України;

-об`єднання громадян для здійснення і захисту своїх прав і свобод (частина перша статті 36 Конституції України).

Верховний Суд звертає увагу на правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009 у справі про правову допомогу. Як вказав Конституційний Суд України, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Таким чином, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, термін «правова допомога» має тлумачитися якнайкраще і охоплювати будь-яку діяльність, спрямовану на реалізацію правових норм в інтересах тієї чи іншої особи.

Отже, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, правова допомога - це юридичні (правові) послуги, а адвокатура є лише одним з суб`єктів, що надають в Україні правничу професійну допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, прийняття Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, пункті 268 рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, заява N 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 ГПК України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі № 910/10911/18, від 14.05.2019 у справі № 922/576/18, від 29.05.2019 у справі № 910/10483/18, від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 25.06.2019 № 916/1340/18.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Перевіривши зміст виконаних робіт та їх обсяг, включених в розрахунок вартості наданих послуг, оцінивши обґрунтованість доводів відповідача та беручи до уваги заперечення прокуратури, суд зазначає, що відповідач-2 вказав про участь в судових засіданнях - 6,5 затраченого часу. Однак, відповідно до відомостей з протоколів судових засідань представник відповідача-2 був присутній не у всіх судових засіданнях, а розгляд справи за його участю тривав лише 4,36 години.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи в іншому суді та заяви внесення РНОКПП щодо внесення до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи за допомогою системи «Електронний суд» господарськийсуд зазначає, що за такі доручення понесені витрати ТОВ Науково-виробниче підприємство Мастак не можуть бути покладені на прокуратуру, оскільки не стосуються безпосереднього розгляду цієї справи.

Стосовно визначеного часу (10 год) для підготовки та направлення відзиву суд зауважує, що такий не відповідає критерію співмірності. Також суд зазначає, що заперечення на відповідь на відзив містять такі ж обґрунтування, що й відзив, відтак затрачений час (3,5 год) не відповідає критерію розумності.

Зважаючи на вищенаведене, господарський суд вважає, що з Золочівської окружної прокуратури Львівської області на користь ТОВ Науково-виробниче підприємство Мастак підлягає до стягнення 28500,00грн. В задоволенні решти вимог слід відмовити.

Судовий збір покладається на прокуратуру.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Судовий збір покласти на прокуратуру.

3.Стягнути з Золочівської окружної прокуратури Львівської області (80700, Львівська область, м.Золочів, вул. Поштова, 7, ідентифікаційний код 02910031) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Мастак (80700, Львівська область, м.Золочів, вул. Барвінського, 50, ідентифікаційний код 38708831) 28500,00грн понесених витрат на професійну (правничу) допомогу.

4.У стягненні решти понесених витрат на професійну (правничу) допомогу - відмовити.

5.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 10.11.2023.

Суддя Ділай У.І.