УХВАЛА

09 листопада 2023 року

м. Київ

cправа № 910/6573/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В. (головуючої), Бенедисюка І. М. та Колос І. Б.

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" (далі - Завод)

на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.01.2023 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2023

за заявою Міністерства оборони України

про видачу дубліката та поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання у справі

за позовом Міністерства оборони України

до Заводу

про стягнення 5 440 000,00 грн,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне антикорупційне бюро України,

ВСТАНОВИВ:

Завод 24.10.2023 (згідно з відміткою на конверті) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.01.2023 (якою задоволено заяву про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 у справі № 910/6573/17. Водночас у касаційній скарзі Завод просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали суду першої інстанції від 17.01.2023, яка залишена без змін постановою апеляційного господарського суду від 11.04.2023, про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо поновлення, відмову в поновленні пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання.

Водночас вказана ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку (згаданий пункт 22 частини першої статті 255 ГПК України), але не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини першої статті 287 ГПК України).

Наведене виключає можливість касаційного перегляду зазначеної ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у цій справі в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання, оскільки в цій частині судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Водночас приписами підпункту 19.4 підпункту 19 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України визначено, зокрема, що ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги в частині оскарження судових рішень щодо видачі дубліката наказу, Суд дійшов висновку, що скарга в цій частині підлягає залишенню без руху, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 288 ГПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у даній справі ухвалена 11.04.2023 (повний текст підписаний 26.05.2023), а тому строк на її оскарження закінчився 15.06.2023.

Касаційну скаргу ж було подано скаржником до Верховного Суду 24.10.2023, підтвердженням чого є поштова відмітка на конверті, в якому касаційна скарга надсилалася на адресу Суду, тобто з пропуском строку (понад 4 місяці) на касаційне оскарження зазначеної постанови апеляційного господарського суду від 11.04.2023.

Звертаючись з клопотанням про поновлення строку на подання касаційної скарги, Завод посилається на те, що він отримав копію оскаржуваної постанови засобами поштового зв`язку лише 04.10.2023, про що свідчить копія супровідного листа апеляційного господарського суду від 22.09.2023 №09.1-16/908/23 та копія конверта (додані до касаційної скарги), згідно з якими було надіслано скаржнику копії судового рішення у відповідь на його заяву від 12.09.2023 №2453 про їх видачу, а тому вважає, що строк для подання касаційної скарги підлягає поновленню.

Однак Суд, розглянувши наведені доводи скаржника щодо отримання копії постанови суду апеляційної інстанції лише після звернення до суду з відповідною заявою від 12.09.2023 (тобто зі значним пропуском строку після того як був складений її повний текст), відхиляє їх як необґрунтовані, оскільки скаржником у клопотанні не наведено аргументів стосовно того, що саме позбавило останнього можливості отримати оскаржувану постанову апеляційного господарського суду (зокрема, звернутися до суду з відповідним клопотанням) раніше, ніж 04.10.2023, адже назване судове рішення було опубліковане в Єдиному державному реєстрі судових рішень 29.05.2023.

Суд звертає увагу, що згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Нормами статті 4 цього Закону передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Разом з тим суд касаційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні у справі Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008, згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи, що Завод був скаржником у суді апеляційної інстанції, а його представники Вавринюк Ю.Р. та Карабань В.І. були присутні в судовому засіданні під час ухвалення оскаржуваної в постанови від 11.04.2023, то останній не позбавлений був можливості відстежувати хід розгляду його ж апеляційної скарги та в розумні інтервали часу вжити всіх необхідних заходів, зокрема, ознайомитись з оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції в Єдиному державному реєстрі судових рішень (або ж ознайомитись з матеріалами справи) для звернення з касаційною скаргою в межах строків, визначених ГПК України.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає, що підстави, наведені Заводом у клопотанні про поновлення строку, є неповажними, оскільки останнім не наведено належних обґрунтувань щодо наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлених законом, у цьому разі ГПК України.

Частиною третьою статті 292 ГПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Окрім того, приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, предметом касаційного оскарження є ухвала господарського суду міста Києва від 17.01.2023, залишена без змін постаново Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2023, в частині задоволення заяви про видачу дубліката наказу у цій справі.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Абзацом третім пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України встановлено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Зазначення суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права полягає в тому, що скаржник повинен у касаційній скарзі вказати, порушення яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права припустився суд апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення, а також обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цього рішення.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний абзац частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Натомість у поданій касаційній скарзі скаржник, хоча зазначає про порушення норм процесуального права, яких припустилися суди попередніх інстанції, проте скарга взагалі не містить посилання на підставу подання касаційної скарги, яка визначена відповідним абзацом статті 287 ГПК України, як для оскарження судових рішень, передбачених пунктами 2, 3 частини першої цієї ж норми, а Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті.

З огляду на викладене скаржнику необхідно обґрунтувати неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права з посиланням на підставу подання касаційної скарги, визначену відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України з огляду на предмет касаційного оскарження.

Враховуючи, що скаргу подано без додержання вимог щодо змісту касаційної скарги, викладеного у пункті 5 частини другої статті 290 ГПК України, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що Заводу необхідно усунути недоліки касаційної скарги в частині оскарження ухвали суду першої інстанції щодо видачі дубліката наказу, а саме:

- навести Суду інші підстави, за їх наявності, та надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень;

- зазначити підставу касаційного оскарження судового рішення з посиланням на відповідний абзац частини другої статті 287 ГПК України (як для оскарження судового рішення, передбаченого пунктами 2, 3 частини першої статті 287 названого Кодексу) з урахуванням предмета касаційного оскарження.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги або відмову у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 291, 292, 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" в частині оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 17.01.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 у справі № 910/6573/17 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання.

2. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" в частині оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 17.01.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 у справі № 910/6573/17 про видачу дубліката виконавчого документа залишити без руху.

3. Надати товариству з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" строк для усунення недоліків касаційної скарги, який становить не більше 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

4. Роз`яснити товариству з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос