ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2023 р. Справа№ 910/3215/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 02.11.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2023

у справі № 910/3215/23 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп»

про стягнення 570 672,98 грн

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (далі - ТОВ «Манго-Груп», відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 570 672,98 грн, з яких: 556 295,83 грн основний борг, 3 200,61 грн 3% річних та 11 176,54 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги з посиланням на ст. 526, 610, 611, 612, 625, 629, 693 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором про закупівлю №УЗ/ЦЛ-21298/Ю від 12.10.2021, в частині повної та своєчасної поставки товару.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив проти задоволення позову, просив закрити провадження в частині стягнення заборгованості у розмірі 556 295,83 грн та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 14 377,15 грн. Однак, вказаний відзив залишено судом першої інстанції без розгляду, оскільки відзив поданий відповідачем із пропуском встановленого судом процесуального строку та без клопотання про продовження строку на подання відзиву або поновлення пропущеного строку на подання такого відзиву.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2023 позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 556 295,83 грн основного боргу, 3 200,61 грн 3% річних, 8 375,59 грн інфляційних втрат та 8 518,08 грн судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» 15.06.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2023 у справі № 910/3215/23 в частині задоволення позовних вимог, закрити провадження у справі № 910/3215/23 в частині стягнення з ТОВ «Манго-Груп» заборгованості у розмірі 556 295,83 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ «Манго-Груп» 3 200,61 грн 3% річних та 8 375,59 грн інфляційних втрат - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/3215/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3215/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2023 у справі № 910/3215/23.

10.07.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/3215/23.

Разом з тим, головуючий суддя Тищенко О.В. перебувала у відрядженні з 08.07.2023 по 16.07.2023 та у відпустці з 17.07.2023. Питання пов`язані з рухом апеляційної скарги вирішується після виходу судді з відпустки (03.08.2023).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2023 у справі № 910/3215/23 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

04.09.2023 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2023 у справі № 910/3215/23, справу призначено до розгляду на 02.11.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 26.05.2023 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачем подано заперечення на відзив позивача, а позивачем, подано письмові пояснення на заперечення.

У судове засідання 02.11.2023 з`явився представники позивача.

Представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представник відповідача, що не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представника відповідача що не з`явився у судове засідання.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції 12.10.2021 між позивачем (далі - замовник) та відповідачем (далі - постачальник) укладено договір про закупівлю №УЗ/ЦЛ-21298/Ю, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується організувати та забезпечити безперебійну поставку автомобільного палива для автотранспорту замовника, а саме паливо дизельне (літри) (далі - товар, паливо) за допомогою паливних карток літрових та/або смарт карток (далі - картки), через мережу АЗС, у найменуванні, кількості та за ціною, які зазначені у специфікації №1 (додаток № 1 до цього договору). Постачальник передає картки замовнику та оформлює відповідні документи. Замовник зобов`язується прийняти картки, а також здійснити оплату за паливо в строки та на умовах, визначених цим договором. З моменту переходу права власності на паливо, паливо залишається на зберіганні у постачальника. Відпуск палива зі зберігання замовнику здійснюється за допомогою карток на АЗС. Підтвердженням фактичного відпуску палива замовнику є чек реєстратора розрахункових операцій (або розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару).

Код ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (п. 1.2. договору).

Код УКТЗЕД - 2710.19.43.00:Паливо дизельне ДП-3 (Л)- Євро 5-ВО (п. 1.3. договору).

Відповідно до пунктів 1.4., 1.5. замовником товару є філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця». Кінцевим отримувачем товару є виробничий(і) підрозділ(и), що зазначається у рознарядці.

У пункті 3.3. договору сторони погодили, що постачальник здійснює цілодобовий відпуск палива для автотранспорту замовника на автозаправних станціях АЗС, визначених в додатку № 2 до цього договору. У разі виникнення в постачальника необхідності технічної перерви у відпуску палива на час аварійного пошкодження, проведення ремонту, реконструкції АЗС тощо, постачальник зобов`язаний протягом доби письмово повідомити про це замовника та надати перелік найближчих АЗС, які забезпечать безперебійну поставку палива на час дії таких обставин (що не може тривати більше десяти діб).

Згідно із п. 3.4. договору видаткова накладна та/або акт приймання-передачі та інші первинні документи, що стосуються виконання цього договору, вважаються належним чином оформлені за умови їх підписання та скріплення печатками постачальником, кінцевим отримувачем замовника (керівник виробничого підрозділу (особа, що виконує його обов`язки) та/або заступник керівника та/або головний інженер) та уповноваженими представниками замовника, зазначених у п.3.2. цього договору. У видатковій накладній та/або акті приймання-передачі обов`язково зазначається: найменування, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість поставки палива з ПДВ.

Пунктом 3.6. договору погоджено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за товаро-розпорядчими документами картками на отримання товару відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1442.

Строк поставки товару - до закінчення строку дії карток, може бути подовжений за умови якщо замовник не встиг використати об`єми палива, що були зараховані в особистому кабінеті замовника та не були використані до закінчення строку дії карток (п. 3.7. договору).

Відповідно до п. 3.9. договору картки є підставою для відпуску (заправки) на АЗС паливом відповідної марки в об`ємі, що не перевищує залишку на такій картці. Зобов`язання постачальника вважаються виконаними після відпуску палива в об`ємі, що був зарахований в особистому кабінеті замовника та відпущений (поставлений) замовнику та/або кінцевому отримувачу товару при цьому постачальник не може поставити замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій ніж зараховано в особистому кабінеті постачальника.

У пункті 4.1. договору сторони погодили, що вартість палива в договорі визначається в національній валюті України (гривні) та встановлюється відповідно до проведених відкритих торгів, та включає вартість палива, всі додатки та збори, що встановленні Українським законодавством, у тому числі ПДВ, які вказується в специфікації №1 (додаток № 1) до даного договору.

Згідно із п. 4.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 до договору) сума цього договору на момент його підписання становить: 7 644 556, 50 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 1 528 911, 30 грн, що разом становить 9 173 467,80 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі, шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 та до закінчення терміну дії картки, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1. договору).

Сторонами погоджено специфікацію до договору (в редакції додаткової угоди № 1 до договору) на загальну суму 9 173 467,80 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем сплачено відповідачу 9 173 467,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4529265 від 14.02.2022.

Позивачем було повернуто відповідачу товару (паливні картки) на загальну суму 7 766 295,83 грн, що підтверджується накладною на повернення від покупця № 1/1 від 28.02.2022, яка підписана та скріплена печаткою з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Відповідачем за період з 17.03.2022 по 09.01.2023 повернуто позивачу грошові кошти в загальному розмірі 7 210 000,00 грн, що підтверджується випискою банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 01.01.2022 по 06.04.2023.

Також між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків відповідно до якого станом на 18.11.2022 заборгованість відповідача перед позивачем складає 566 295,83 грн.

Як вказує позивач у своєму позові, ним направлено на адресу відповідача претензію за № ПК-7/1889 від 02.12.2022, в якій міститься вимога про сплату заборгованості за договором в розмірі 566 295,83 грн. Однак, доказів направлення відповідачу та її вручення відповідачу матеріали справи не містять.

Позивач стверджує, що відповідач не повернув суму попередньої оплати, в результаті чого на момент звернення до суду у відповідача існує заборгованість з повернення суми попередньої оплати в розмірі 556 295,83 грн (7 766 295,83 грн (сума поверненого товару) - 7 210 000,00 грн (сплачена сума грошових коштів за повернений товар)).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вірно вказав суд першої інстанції, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено відповідачу за товар 9 173 467,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4529265 від 14.02.2022.

Згідно із п. 1.1. договору з моменту переходу права власності на паливо, паливо залишається на зберіганні у постачальника.

Пунктом 3.6. договору погоджено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за товаро-розпорядчими документами картками на отримання товару відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1442.

Відповідно до п. 3.9. договору картки є підставою для відпуску (заправки) на АЗС паливом відповідної марки в об`ємі, що не перевищує залишку на такій картці. Зобов`язання постачальника вважаються виконаними після відпуску палива в об`ємі, що був зарахований в особистому кабінеті замовника та відпущений (поставлений) замовнику та/або кінцевому отримувачу товару при цьому постачальник не може поставити замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій ніж зараховано в особистому кабінеті постачальника.

Згідно ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту передання позивачу всього оплаченого товару згідно платіжного доручення № 4529265 від 14.02.2022.

При цьому, позивачем було повернуто відповідачу товар (паливні картки) на загальну суму 7 766 295,83 грн, що підтверджується накладною на повернення від покупця № 1/1 від 28.02.2022, яка підписана та скріплена печаткою з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, із реалізацією покупцем його права на повернення передоплати за договором, правочин, що витікає з цього договору, припиняється та виникає нове грошове зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №925/125/14.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача виникло грошове зобов`язання з повернення позивачу передоплати в розмірі 7 766 295,83 грн, а строк його виконання настав 28.02.2022, тобто після повернення товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як зазначалось вище та встановлено судом відповідачем повернуто позивачу грошові кошти в загальному розмірі 7 210 000,00 грн, що підтверджується випискою банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 01.01.2022 по 06.04.2023. Крім того, між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого станом на 18.11.2022 заборгованість відповідача перед позивачем складає 566 295,83 грн.

Оскільки заборгованість відповідача у розмірі 556 295,83 грн (7 766 295,83 грн - 7 210 000,00 грн) перед позивачем підтверджується матеріалами справи, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд вірно дійшов до висновку про задоволення позову щодо стягнення 556 295,83 грн попередньої оплати.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за період з 02.12.2022 по 09.02.2023 в розмірі 3 200, 61 грн та 11 176, 54 грн інфляційних втрат за період з грудня 2022 року по січень 2023 року.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що розрахунок 3% річних за заявлений позивачем період з 02.12.2022 по 09.02.2023 в розмірі 3 200, 61 грн є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому місцевим господарським судом правомірно було стягнуто з відповідача на користь позивача 3 200, 61 грн 3% річних.

При цьому, розрахунок інфляційних втрат наданий позивачем у сумі 11 176,54 грн за заявлений ним період з грудня 2022 року по січень 2023 року, як вірно вказав суд першої інстанції, виконаний невірно, оскільки при розрахунку позивачем застосовано індекс інфляції за січень 2023 року в розмірі 101,3%, тоді як вірним є 100,8%.

За вірним розрахунком місцевого господарського суду інфляційні втрати за період з грудня 2022 року по січень 2023 року складають 8 375,59 грн, а тому в цій частині вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат правомірно задоволені судом частково у вказаному розмірі.

Щодо доводів скаржника про те, що місцевим господарським судом було залишено без розгляду відзив на позовну заяву та не прийняті додані до нього відповідачем документи, зокрема, заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог з якої на думку відповідача вбачається що зобов`язання ТОВ «Манго-Груп» перед АТ «Укрзалізниця» припинилися зарахуванням зустрічних однорідних у відповідності до приписів ст. 601 ЦК України та ч.3 ст.203 ГК України, оскільки між сторонами були укладені інші договори за якими у позивача наявна заборгованість перед відповідачем, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі, визнано справу малозначною та її розгляд постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також вказаною ухвалою зобов`язано позивача в період з 03.04.2023 по 05.04.2023 надати суду: виписку банку про рух коштів між позивачем та відповідачем починаючи з 12.10.2021 та на даний час і письмове підтвердження, чи не змінилася, станом на день надання підтвердження, ціна позову (та у випадку повного або часткового погашення відповідачем спірної суми - надати докази такого погашення).

03.04.2023 від позивача надійшло клопотанням про продовження строку для надання документів на виконання ухвали суду, в обґрунтування якого зазначено, що позивач звернувся до банківської установи за випискою, однак своєчасно подати документи до суду не встигає.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 заяву позивача про продовження строку для надання документів задоволено та продовжено останньому строк для надання документів на виконання ухвали суду від 06.03.2023 до 14.04.2023.

04.04.2023 від відповідача надійшов відзив на позов.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу скаржника, що пунктом 3 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження судом встановлено відповідачу строк для подачі відзиву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Приписами частини 8 статті 165 ГПК України, зокрема, встановлено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвала про відкриття провадження була отримана відповідачем 14.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 135.

Відтак, як вірно вказав суд першої інстанції, останній день строку для подання відповідачем відзиву на позов є саме 29.03.2023.

Проте, відзив відповідачем був направлений 31.03.2023, що підтверджується відміткою відділення поштового зв`язку на поштовому конверті (а.с. 160), тобто після закінчення строку встановленого судом для його подання.

Положеннями частини 2 статті 118 ГПК України визначено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки, відзив поданий відповідачем до суду із пропуском встановленого судом процесуального строку, враховуючи, відсутність клопотання про продовження строку на подання відзиву або поновлення пропущеного строку на подання такого відзиву, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд правомірно залишив відзив на позов без розгляду в порядку ч. 2 ст. 118 ГПК України.

При цьому, судова колегія вважає необгрунтованими доводи скаржника про те, що ТОВ «Манго-Груп» має два офіси у м.Києві, які знаходяться у різних частинах міста та після отримання кореспонденції, яка стосується юридичної служби, офіс менеджер у той же день сканує та направляє ці відправлення на електронні адреси працівників юридичної служби. Деякі працівники перебували у відпустці, а більшість працівників ТОВ «Манго-Груп» працюють дистанційно у зв`язку з воєнним станом у країні. Відзив та додатки до нього на відправку готувався в центральному офісі. Направляючи відзив у справі ТОВ «МАНГО-ГРУП» було впевнене, що строки на його подання не порушені. Скаржник вважає, що пропущений строк на подання відзиву є незначний та суд міг би самостійно продовжити відповідачу строк на подання відзиву.

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що реєстрація поштової кореспонденції на підприємстві, знаходження підприємства за різними адресами, перенаправлення кореспонденції до юридичного відділу, дистанційна робота працівників, перебування працівників у відпустці не можуть бути підставою для скасування судового рішення, а є лише організаційним питанням роботи самого відповідача.

Разом з тим, апеляційний господарський суд вважає, що вказані доводи були б доречними для продовження процесуального строку на подання відзиву у разі подання відповідного клопотання чи зазначення таких доводів у самому відзиві на позов.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Щодо доводів скаржника, про те, що провадження у справі в частині стягнення з ТОВ «Манго-Груп» заборгованості у розмірі 556 295,83 грн має бути закрите у зв`язку з відсутністю предмету спору посилаючись на заяву відповідача про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 23.03.2023 № 15, яку він направив на адресу АТ «Укрзалізниця», колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Укрзалізниця» не погоджується із вказаним твердженням скаржника, суми заборгованості, вказані відповідачем у такій заяві по договорам від 27.09.2021 № ЦУП-03/0056/21 та від 24.01.2022 № ЦУП-03/0006/22 не відповідають дійсності.

Позивач вказує, що заборгованість за договором від 27.09.2021 № ЦУП-03/0056/21 відсутня, а за договором від 24.01.2022 № ЦУП-03/0006/22 є значно меншою, ніж зазначено відповідачем в апеляційній скарзі та в заяві про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 23.03.2023 № 15. Про зазначені розбіжності, позивач повідомляв, як суд першої інстанції у своїх додаткових поясненнях від 02.05.2023, так і відповідача листом від 01.05.2023 № ЦЮ-07/58 з пропозицією провести з філією «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» взаємозвірку розрахунків по вищевказаним договорам. Вказаний лист міститься в матеріалах справи.

Проте, станом на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції сторонами не надано суду акт взаємозвірки розрахунків по вищевказаним договорам та інших доказів про наявність безспірної заборгованості позивача перед відповідачем, як то передбачено приписами ст. 601 ЦК України та ч.3 ст.203 ГК України.

Отже, враховуючи зазначене, Північний апеляційний господарський суд вважає, не доведеними твердження скаржника про відсутність предмета спору в частині стягнення з ТОВ «Манго-Груп» заборгованості по Договору про закупівлю №УЗ/ЦЛ-21298/Ю від 12.10.2021 у розмірі 556 295,83 грн. та про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 556 295,83 грн основного боргу, 3 200,61 грн 3% річних та 11 176,54 грн інфляційних втрат.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ТОВ «Манго-Гру» не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2023, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Манго-Груп» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2023 - залишити без змін.

Судові витрати (судовий збір) розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2023 у справі № 910/3215/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2023 у справі № 910/3215/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/3215/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст підписано 13.11.2023.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала