ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023м. ХарківСправа № 922/3728/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Трофімова І.В.

при секретарі судового засідання Погореловій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича ( АДРЕСА_1 )
до Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни ( АДРЕСА_2 )
про стягнення 315'240,18 грн
за участю представників:

позивача - Романченка О.М.;

відповідача - Євглевського В.О.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Фоменко Дмитро Володимирович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни, в якому просить стягнути з відповідачки 315'240,18 грн, з яких 248'666,50 грн - неустойка та 66'573,68 грн - заборгованість за спожиту теплову енергію на опалення нежитлових приміщень цокольного поверху №53-3, 53-3а, 53-4, 54-4а, 53-5, 53-5а, 53-6-:-53-8, загальною площею 92,1 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5" за адресою: м. Харків, Куликівський узвіз, 8/10 за період з 20.01.2022 по 21.02.2023. Судовий збір позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.08.2023 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13 вересня 2023 року о 15:00.

13.09.2023 представник відповідачки подав відзив (вх.№ 24849), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що з моменту припинення спірного договору (30.08.2023) у ФОП Погорєлової Т.В. був відсутній обов`язок виконувати вимоги п.4.6. договору та сплачувати за спожиту теплову енергію за період з 30.08.2022 по 21.02.2023. Представник відповідачки також зазначив, що орендоване приміщення не обладнане приладом обліку спожитої теплової енергії, що не надавало можливості ФОП Погорєловій Т.В. сплачувати фактично отриману теплову енергію згідно до приладу обліку. Крім того, представник відповідачки вказав, що протягом періоду з 02.03.2022 по 25.05.2023 ФОП Погорєлова Т.В. була за кордоном, а тому не могла повернути спірні нежитлові приміщення позивачу, при цьому з 24.02.2022 орендоване приміщення не використовувалося в зв`язку з воєнними діями. Представник відповідачки зазначив, що позивач мав вільний доступ до належного йому приміщення та не існувало перепон володіти, користуватися та розпоряджатися цим приміщенням. Тому, на думку представника відповідачки, в даному випадку відсутня вина ФОП Погорєлової Т.В., як обов`язкова умова застосування ч.2 ст. 785 ЦК України.

25.09.2023 представник позивача подав відповідь відзив (вх.№ 25916), в якій вказав, що оплата послуг теплопостачання орендованого приміщення на підставі договору, укладеного між ФОП Фоменком Д.В., як власником приміщення, та КП "Харківські теплові мережі", як постачальником таких послуг, повністю відповідає положенням договору оренди № 2-2001/2022 від 20.01.2022. Представник позивача вважає, що належні ФОП Фоменко Д.В. нежитлові приміщення фактично перебували у користуванні ФОП Погорєлової Т.В. з 20 січня 2022 року по 21 лютого 2023 року, а тому вона має оплатити надані за цей період послуги із теплопостачання у повному обсязі. На думку представника позивача, жодних перешкод у вчасному (у день розірвання договору або принаймні через декілька днів цієї дати) поверненні орендованого приміщення у ФОП Погорєлової Т.В. не існувало.

Протокольною ухвалою від 18.10.2023 року підготовче засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 листопада 2023 року о 15:30.

Представник позивача в судовому засіданні 08.11.2023 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідачки в судовому засіданні 08.11.2023 підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд установив такі обставини.

20 січня 2022 року між Фізичною особою-підприємцем Фоменком Д.В. (Орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Погорєловою Т.В. (Орендар, відповідач) укладено нотаріально посвідчений договір оренди нежитлових приміщень за № 2-2001/2022 (далі Договір оренди).

Відповідно до умов Договору оренди позивач надав, а відповідачка прийняла у строкове платне користування на умовах цього договору нежитлові приміщення цокольного поверху № 53-3, 53-3а, 53-4, 54-4а, 53-5, 53-5а, 53-6-:-53-8, загальною площею 92,1 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5" за адресою: м. Харків, Куликівський узвіз, 8/10.

Згідно з актом приймання-передачі від 20 січня 2022 року Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування вказані нежитлові приміщення.

Договір оренди було розірвано 30 серпня 2022 року, що підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 16.03.2023 у справі №922/1513/22, та не заперечується сторонами.

В силу п. 3.5. Договору оренди після закінчення строку дії договору або при його достроковому розірванні відповідно до умов цього договору орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів до закінчення дії цього договору підготувати до підпису акт приймання-передачі (повернення) з оренди, в якому указано технічний стан об`єкта оренди та звільнити об`єкт оренди і повернути ключі орендодавцю.

21 лютого 2023 року Орендар повернув орендовані приміщення Орендодавцю, що підтверджується актом приймання-передачі від 21.02.2023 за Договором оренди, відповідно до якого ФОП Погорєлова Т.В. передала, а ФОП Фоменко Д.В. прийняв із оренди нежитлові приміщення цокольного поверху № 53-3, 53-3а, 53-4, 54- 4а, 53-5, 53-5а, 53-6-:-53-8, загальною площею 92,1 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5" за адресою: м. Харків, Куликівський узвіз, 8/10. У вказаному акті зазначений технічний стан приміщень, а також зазначено про передачу Орендарем ключів від приміщень.

Таким чином, належні ФОП Фоменко Д.В. нежитлові приміщення перебували у користуванні ФОП Погорєлової Т.В. з 20 січня 2022 року по 21 лютого 2023 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.03.2023 у справі №922/1513/22 із ФОП Погорєлової Т.В. стягнуто на користь ФОП Фоменка Д.В. заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 84'546,64 гривень за період з 20.05.2022 по 19.09.2022. Вказане рішення було залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.05.2023, а отже набрало законної сили.

У зв`язку з неналежним виконанням ФОП Погорєловою Т.В. обов`язку щодо повернення орендованого приміщення, позивачем нараховано неустойку у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення за період з 20.09.2022 по 21.02.2023 в сумі 248'666,50 грн, а також 66'573,68 грн за спожиту теплову енергію на опалення нежитлових приміщень протягом періоду з 20.01.2022 по 21.02.2023.

31.05.2023 позивач на адресу відповідачки направив вимогу №406/05-2023 про сплату неустойки в сумі 248'666,50 грн та 66'573,68 грн за спожиту теплову енергію на опалення нежитлових приміщень.

Проте відповідачка на вказану вимогу жодним чином не відреагувала, зазначені грошові кошти не сплатила.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, договір, укладений між сторонами, за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору оренди, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу (частина третя статті 291 ГК України).

Суд установив, що Договір оренди було розірвано 30 серпня 2022 року, що підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 16.03.2023 у справі №922/1513/22, та не заперечується сторонами.

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 3.5. Договору оренди після закінчення строку дії договору або при його достроковому розірванні відповідно до умов цього договору орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів до закінчення дії цього договору підготувати до підпису акт приймання-передачі (повернення) з оренди, в якому указано технічний стан об`єкта оренди та звільнити об`єкт оренди і повернути ключі орендодавцю.

Згідно з частиною другою статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Отже, виходячи із змісту частини першої статті 759 та частини першої статті 785 Цивільного кодексу України, договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.10.2019 у справі №904/3315/18, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17.

Відповідачка повернула орендоване майно позивачу 21.02.2023 за відповідним актом приймання-передачі, тобто з порушенням встановленого Договором оренди та законом строку.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, що зумовлює вимогу щодо сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків та здійсненні своїх суб`єктивних прав. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 24.10.2019 у справі №904/3315/18 (пункти 137-139) та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

Відповідно до статті 614 ЦК України для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Аналогічні за змістом правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №914/4238/15, від 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі №910/16362/18 (пункт 51), від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, від 06.07.2021 у справі №906/562/20.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №908/3592/19.

Суд зазначає, що перебування відповідачки протягом періоду з 02.03.2022 по 25.05.2023 за кордоном не може бути підставою для звільнення її від відповідальності, яка передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України, оскільки вона мала можливість уповноважити іншу особу на підписання акту приймання-передачі та повернення спірного майна, що нею і було зроблено 16.02.2023, коли вона уповноважила Волкова І.М. на здійснення відповідних дій.

Щодо тверджень представника відповідача про те, що відповідачка не користувалася спірним приміщенням після розірвання договору оренди, а позивач мав вільний доступ до звільненого приміщення, та відповідачка не заважала позивачу в здійсненні прав володіння, користування та розпорядження цим приміщенням, суд зазначає, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору (ч. 2 ст. 795 ЦК України).

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Відтак, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном.

Суд зауважує, що допоки спірне майно (разом з ключами) не було повернуто відповідачкою за актом приймання-передачі, позивач був позбавлений у повній мірі можливості розпоряджатися своїм майном, зокрема, не міг передати його в оренду іншій особі.

Враховуючи викладене, відповідачка доказів прийняття нею заходів до негайного повернення об`єкта оренди після розірвання Договору оренди чи вчинення позивачем перешкод у його поверненні суду не надала.

Отже, неповернення об`єкта оренди за Договором оренди у передбачений Договором оренди строк після розірвання Договору оренди відбулося виключно з вини самого Орендаря (відповідачки).

Враховуючи те, що Договір оренди розірвано 30.08.2022, а майно повернуто з оренди за актом приймання-передачі лише 21.02.2023, вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за несвоєчасне повернення майна є правомірними та такими, що відповідають правовому регулюванню частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок позивача, суд доходить висновку, що вимога про стягнення неустойки в сумі 248'666,50 грн за період з 20.09.2022 по 21.02.2023 є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення фактично спожитих послуг з опалення спірного приміщення в сумі 66'573,68 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4.6. Договору оренди на строк дії Договору Орендар сплачує послуги комунальних підприємств міста: електроенергію, водопостачання та опалення згідно приладів обліку фактично спожитих послуг, на підставі договорів, укладених з відповідними службами міста.

Відповідно до листа КП "Харківські теплові мережі" вих. № 07-47/5625 від 23.05.2023 нарахування за спожиту теплову енергію на опалення спірних нежитлових приміщень здійснюються на підставі публічного договору приєднання та за період з січня 2022 року по квітень 2023 склали 88'783,72 грн.

Позивач просить стягнути з відповідачки 66'573,68 грн за період з 20.01.2022 по 21.02.2023, тобто за весь період перебування спірного приміщення в користуванні відповідачки.

Проте суд не погоджується з визначеним позивачем періоду нарахування за спожиту теплову енергію на опалення спірних нежитлових приміщень, оскільки умовами п.4.6. Договору оренди чітко передбачено, що Орендар сплачує послуги комунальних підприємств міста на строк дії Договору. Оскільки Договір оренди розірвано 30.08.2022, то після цієї дати відповідачка втратила обов`язок сплачувати послуги комунальних підприємств міста.

Суд також враховую правову позицію, яка викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, де зазначено, що яким би способом у договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення такого договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільний кодекс України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою).

Отже, після припинення Договору оренди, у Орендаря (відповідачки) не може бути будь-яких інших (додаткових) зобов`язань, окрім тих, що передбачені ст. 785 ЦК України.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення фактично спожитих послуг з опалення спірного приміщення підлягає частковому задоволенню в сумі 23'270,59 грн за період з 20.01.2022 по 30.08.2023.

Щодо тверджень представника відповідача про те, що орендоване приміщення не обладнане приладом обліку спожитої теплової енергії, що не надавало можливості відповідачці сплачувати фактично отриману теплову енергію відповідно до приладу обліку, суд зазначає, що Договір оренди не містить положення про те, що оплата комунальних послуг відбувається виключно на підставі приладів обліку. Нарахування комунальних послуг можливе і на підставі договір, укладених з відповідними службами міста (в даному випадку між ФОП Фоменком Д.В., як власником приміщення, та КП "Харківські теплові мережі").

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 4079,06 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку в сумі 248'666,50 грн, заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 20.01.2022 по 30.08.2023 в сумі 23'270,59 грн та судовий збір у сумі 4079,06 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України

Позивач - Фізична особа-підприємець Фоменко Дмитро Володимирович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Фізична особа-підприємець Погорєлова Тетяна Володимирівна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складено 10.11.2023.

Суддя І.В. Трофімов