УХВАЛА

м. Київ

17.11.2023Справа № 910/9203/23

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ДСВ Логістика»
доSolutions Sp.Z.o.o (Aleja Jana Pawla II nr 27, Warszawa PL 00-867)
простягнення 3 055,00 Євро,
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
не викликались.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДСВ Логістика» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Senida Solutions Sp.Z.o.o про стягнення 3 055,00 Євро.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03.04.2024, позивача зобов`язано в строк до 25.10.2023 подати до суду належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на польську мову у трьох примірниках: позовної заяви з додатками, ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 у справі №910/9203/23, доданого до неї судового доручення у вигляді прохання про вручення документів у цивільній справі та формуляр підтвердження про їх вручення.

27.10.2023 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСВ Логістика» надійшло клопотання, в якому заявник просить суд надати судове доручення, що підлягає перекладу, надати додатковий час та продовжити строк на подання документів з перекладом на польську мову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 поновлено провадження у справі №910/9203/23, в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСВ Логістика» про продовження процесуального строку відмовлено та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ДСВ Логістика» в строк до 15.11.2023 подати до суду належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на польську мову у трьох примірниках: позовної заяви з додатками, ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 у справі №910/9203/23, ухвали Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 у справі №910/9203/23, судового доручення у вигляді прохання про вручення документів у цивільній справі та формуляру підтвердження про їх вручення.

14.11.2023 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСВ Логістика» надійшло клопотання про виконання ухвали про відкриття провадження від 04.10.2023, в якому заявник зазначає про надання нотаріально засвідчених перекладів на польську мову витребуваних судом документів, а також вказує на те, що судове доручення у вигляді прохання про вручення документів у цивільній справі та формуляр підтвердження не додаються, оскільки Господарський суд міста Києва позивачу його не надав, а отже позивач не мав змоги зробити відповідний переклад.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Враховуючи необхідність вирішення питання щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання по справі, суд дійшов висновку про поновлення провадження у справі.

Судом досліджено матеріали справи, а також взято до уваги пояснення позивача щодо відсутності змоги зробити переклад судового доручення у вигляді прохання про вручення документів у цивільній справі і формуляру підтвердження та встановлено наступне.

Згідно зі статтею 46 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, сторони (позивачі та відповідачі) також мають ще коло прав і обов`язків, передбачених цією статтею.

Відповідно до статті 1 Закону «Про міжнародне приватне право» якщо у приватноправових відносинах беруть участь іноземні юридичні особи, то такі відносини є відносинами з іноземним елементом.

Згідно зі статтею 80 цього Закону у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Зі змісту статті 25 Закону «Про міжнародне приватне право» вбачається, що іноземною юридичною особою є особа, яка має місцезнаходження в іншій державі. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави. За відсутності таких умов або якщо їх неможливо встановити, застосовується право держави, у якій знаходиться виконавчий орган управління юридичної особи.

У даній справі визначений позивачем відповідач - Senida Solutions Sp.Z.o.o є нерезидентом, а відтак у значенні Закону України «Про міжнародне приватне право» та Господарського процесуального кодексу України є іноземною юридичною особою.

Вирішуючи питання про вручення відповідачу судових документів, суд дійшов висновку застосувати і Конвенцію про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965, яка є чинною в Україні згідно з Законом України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» від 19.10.2000, із заявами та застереженнями, (надалі - «Конвенція»), і Договір між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, що не суперечить судовій практиці про правомірність застосування обох вищевказаних міжнародних договорів при визначенні судами порядку вручення документів.

Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном (стаття 1 Конвенції).

Разом з цим, Конвенція не визначає, які саме документи підлягають врученню. Питання про те, чи повинен певний документ підлягати врученню вирішується законодавством тієї країни, в якій розглядається справа. Конвенція не застосовується, якщо закон передбачає відправлення повідомлення, але не вимагає його вручення (пункт 47 Практичного керівництва із застосування Конвенції, яке розміщене на сайті Гаазької конференції (далі - Практичне керівництво)).

Відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України всі судові рішення (ухвали, постанови суду) підлягають врученню учасникам процесу.

Згідно зі статтею 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень (частина 10). У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина 11).

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Зазначене стосується також і права іноземного суб`єкта господарської діяльності (іноземної юридичної особи) бути обізнаним про судовий розгляд.

У Практичному керівництві зазначається, що суд кожної країни відповідно до національного законодавства визначає, чи підлягає документ відправленню за кордон. Звертається увага на те, що національна належність, місцезнаходження юридичної особи - нерезидента не є вирішальним для застосування Конвенції.

Тобто національне законодавство та судова практика можуть передбачати випадки, коли суд не направляє відповідачам-нерезидентам судові документи за кордон.

В Україні існує усталена судова практика (зокрема постанова Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/5257/21), відповідно до якої судові документи можуть не відправлятися за кордон для вручення у разі, якщо іноземна юридична особа має представника на території України, призначеного відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, або має офіційне представництво на території України.

В той же час, відповідач не має представників чи зареєстрованих представництв на території України, що свідчить про необхідність відправлення йому судових документів за кордон.

Підсумовуючи викладене, зокрема, ухвала суду про відкриття провадження від 04.10.2023 та ухвала суду від 30.10.2023 відповідно до вищевказаних вимог процесуального законодавства підлягають врученню всім учасникам справи, у тому числі відповідачу (нерезиденту), яке має відбуватися відповідно до вимог Конвенції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023, суд зобов`язав позивача надати нотаріально засвідчений переклад на польську мову відповідних документів та зупинив провадження у справі. Ухвала набрала законної сили, проте її вимоги не були виконані позивачем.

За твердженням позивача, він не встиг виконати вимоги вказаної ухвали з огляду на її пізнє отримання та великий обсяг для перекладу, а також звернув увагу на те, що судом не надано позивачу судове доручення, яке підлягає перекладу, що робить неможливим здійснення його перекладу.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №170, ухвала про відкриття провадження від 04.10.2023 була вручена позивачу 10.10.2023, тобто позивач мав 15 (п`ятнадцять днів) для виконання вказаної ухвали.

Спираючись на власний досвід щодо виконання учасниками проваджень вимог суду стосовно надання відповідних перекладів, беручи до уваги рівень складності перекладу та об`єм документів у даній справі, на переконання суду, п`ятнадцяти днів було достатньо для виконання вимог ухвали суду від 04.10.2023.

В той же час, у визначений судом строк, позивачем не надано перекладу жодного із документів, як і не надано будь-яких доказів неможливості здійснення таких перекладів, що дає підстави для висновку про відсутність у позивача поважних причин для невиконання вимог ухвали суду.

Також, ані нормами діючого законодавства, ані Конвенцією не передбачено обов`язку суду надіслання позивачу прохання про вручення документів у цивільній справі та підтвердження про вручення, при цьому, їх формуляри містяться в додатку до Конвенції і у позивача не було жодної перешкоди для виконання вимог ухвали суду від 04.10.2023 та перекладу таких документів.

В той же час, з метою виконання завдань господарського судочинства та дотримання його основних засад, суд дійшов висновку про необхідність повторного витребування у позивача перекладів документів та встановлення відповідного процесуального строку, що відображено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 30.10.2023, в якій звернуто увагу позивача на те, що формуляр судового доручення у вигляді прохання про вручення документів у цивільній справі та формуляр підтвердження про їх вручення є додатками до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965, що дає позивачу можливість безперешкодно виконати вимоги ухвали суду на надати відповідні переклади.

Натомість, позивачем черговий раз не надано перекладів прохання про вручення документів у цивільній справі та підтвердження про вручення, а також не надано перекладу ухвали Господарського суду міста Києва від 30.10.2023.

Варто зазначити, що перелік документів, вручення яких здійснює суд, визначається національним законодавством.

У Практичному керівництві вказується, що формуляр, оформлення якого передбачене статтею 5 Конвенції, був розроблений відповідно до основного каналу передачі (тобто коли документи направляються нерезиденту через Центральний орган). Вимоги щодо обов`язкового використання такого формуляру при направленні документів поштовими каналами немає.

14 сесія Гаазької конференції рекомендувала, що та частина бланка, яка містить «Основний зміст документа, що підлягає врученню», і яка супроводжується попередженням, має використовуватися у всіх випадках, коли судовий чи позасудовий документ підлягає врученню за кордоном. Суд у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи ухвалює рішення щодо доцільності дотримання цієї рекомендації.

З огляду на викладене, у даній справі, згідно з положеннями Господарського процесуального кодексу України, відповідачу в порядку, передбаченому Конвенцією, мають бути відправлені ухвала суду про відкриття провадження від 04.10.2023 та ухвала суду від 30.10.2023. Процесуальний закон не передбачає обов`язок суду направляти відповідачу також позовну заяву, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів; підтвердження про вручення судових документів; короткий виклад документа, що підлягає врученню.

Проте, зобов`язання судом позивача надати нотаріально засвідчений переклад позовної заяви з додатками, судового доручення у вигляді прохання про вручення документів у цивільній справі та підтвердження про їх вручення не може бути підставою для невиконання позивачем законної вимоги суду щодо перекладу, зокрема ухвали від 30.10.2023 у даній справі, що в свою чергу дозволило б суду виконати свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи у визначеному законом порядку.

При цьому, суд звертає увагу позивача на відсутність у судів фінансування на залучення за власною ініціативою перекладача для здійснення перекладу судових документів з метою їх подальшого направлення стороні у справі за кордон (належного виконання судом свого обов`язку щодо направлення стороні повідомлення про розгляд справи). Такі витрати покладаються зазвичай на позивача як на заінтересовану особу щодо вирішення справи по суті з подальшим їх розподілом за результатами розгляду такої справи.

Крім того, відсутність формального повідомлення відповідача (нерезидента) створює ризики подальшого скасування рішення або може стати підставою для відмови у визнанні та примусовому виконанні таких рішень за кордоном.

З огляду на наведене, невиконання позивачем вимоги суду щодо перекладу документів, зокрема ухвали суду від 30.10.2023, позбавляє суд можливості виконати свій обов`язок щодо належного повідомлення відповідача про наявність, розгляд та рух цієї справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

В цьому випадку йдеться про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд справи господарським судом, а саме у зв`язку з неможливістю належним чином повідомити відповідача (нерезидента) про розгляд цієї справи.

Верховний Суд неодноразово вказував, що залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду докази, необхідні для вирішення спору, або його представник не з`явився на виклик у засідання господарського суду чи не повідомив про причини неявки і його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, оскільки невиконання позивачем вимог ухвали суду щодо перекладу документів унеможливлює дотримання судом процедури вручення судових документів, що, в свою чергу, позбавляє можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду документи, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду.

Суд наголошує на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Проте, свідоме ігнорування вимог суду позивачем, який зацікавлений в розгляді його справи, що має наслідком затягування строків розгляду спору та позбавлення суд можливості належним чином повідомити відповідача (нерезидента) про розгляд справи є недобросовісною поведінкою та є неприпустимим в розумінні ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 230, 226, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Поновити провадження у справі №910/9203/23.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСВ Логістика» залишити без розгляду.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена.

Суддя В.П. Босий