РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2023Справа № 910/12006/23

За позовом Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (Житомирська область, смт. Новогуйвинське)

до Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Північна" Концерну "Військторгсервіс" (м. Київ)

про стягнення 335 319,60 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Новогуйвинське виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне комунальне підприємство звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Північна" Концерну "Військторгсервіс" про стягнення 335 319,60 грн заборгованості за надані комунальні послуги за договором №58 від 01.10.2007.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заяв та клопотань.

25.08.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог з підстав їх недоведеності.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався, натомість 11.10.2023 подав підтвердження про те, що сума боргу відповідача не змінилася.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2007 між Новогуйвинським виробничим житловим ремонтно - експлуатаційним комунальним підприємством (постачальник) та Концерн "Військторгсервіс" Житомирська філія (споживач) було укладено договір №58 про надання комунальних послуг (далі - договір), за умовами п. 1. якого постачальник постачає, а споживач приймає та оплачує на умовах договору наступні комунальні послуги: холодне водопостачання; водовідведення; опалення, сміття.

Згідно з п. 2.1 договору плата за комунальні послуги здійснюється шляхом перерахування до 20 числа наступного за звітним місяця на розрахунковий рахунок постачальника вартості фактично використаних комунальних послуг згідно виставленого рахунку.

Вартість комунальних послуг визначається за діючими тарифами і розцінками згідно додатка №1, який є невід`ємною частиною даного договору (п. 2.2. договору).

Судом встановлено, що договір є чинним і відповідач отримує комунальні послуги за ним.

Зокрема, у період серпня-вересня 2019 року та жовтня 2020 року відповідачем було спожито комунальні послуги, проте зобов`язання з їх оплати належним чином не виконано.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/1436/21, залишеним в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2022, позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 120 496,44 грн та судовий збір в розмірі 1 791,31 грн, в іншій частині позову відмовлено.

Дані обставини встановлені рішеннями судів у справі №910/1436/21 та не підлягають доказуванню в силу приписів ст. 75 ГПК України.

У подальшому між позивачем та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію боргу від 01.11.2022, яким сторони погодили графік сплати заборгованості відповідача в розмірі 122 287,75 грн, стягнутої рішенням суду від 03.12.2021 у справі №910/1436/21, шляхом щомісячної сплати 5 000,00 грн з листопада 2022 року по 30.09.2024 та 7 285,75 грн - до 30.10.2024.

Звертаючись до суду з даним позовом, Новогуйвинське виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне комунальне підприємство стверджує про наявність заборгованості відповідача за договором у розмірі 335 319,60 грн, які просить стягнути з останнього.

На підтвердження наявності цієї заборгованості відповідача та її розміру позивачем надано до матеріалів справи копії актів надання комунальних послуг: за квітень 2022 року на суму 9 918,83 грн, за жовтень 2022 року на суму 2 234,51 грн, за квітень 2023 року на суму 5 623,96 грн та за березень 2023 року на суму 23 640,94 грн.

Ці акти відповідачем підписані без зауважень та скріплені відбитком печатки.

Також позивачем надано копію претензії №55 від 12.04.2023, в якій він повідомив відповідача про наявність заборгованості за договором у розмірі 331 564,84 грн та вимагав її сплати.

Крім того, позивач надав копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №978, з якого вбачається отримання відповідачем цього відправлення 19.04.2023, проте не надано жодних доказів на підтвердження вмісту цього листа (які саме документи направлялись відповідачу).

Також позивач надав суду копію акту взаєморозрахунків, підписаного обома сторонами, з якого слідує, що на 01.05.2023 відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 335 319,60 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що позивачем не надано доказів існування заборгованості відповідача у розмірі 335 319,60 грн, а подані акти надання комунальних послуг за квітень 2022 року, жовтень 2022 року, квітень 2023 року та за березень 2023 року підтверджують надання послуг за Договором та їх прийняття відповідачем на загальну суму 41 418,24 грн.

Також відповідач зазначає, що договором про реструктуризацію боргу від 01.11.2022 встановлено графік сплати заборгованості в розмірі 122 287,75 грн, стягнутої рішенням суду від 03.12.2021 у справі №910/1436/21, який відповідач виконує передчасно, намагаючись якнайшвидше погасити цей борг.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано платіжні інструкції:

- №2623 від 01.08.2023 на суму 10 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію борг);

- №2599 від 31.07.2023 на суму 10 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію борг);

- №1911 від 07.06.2023 на суму 10 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію борг);

- №1432 від 10.05.2023 на суму 5 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію);

- №1328 від 03.05.2023 на суму 5 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію);

- №1154 від 20.04.2023 на суму 10 000,00 грн (призначення платежу - за теплопостачання);

- №759 від 20.03.2023 на суму 5 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію);

- №630 від 07.03.2023 на суму 5 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію);

- №540 від 28.02.2023 на суму 5 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію);

- №330 від 06.02.2023 на суму 5 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію);

- №222 від 25.01.2023 на суму 5 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію);

- №65 від 09.01.2023 на суму 5 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію);

- №1943 від 02.12.2022 на суму 5 000,00 грн (призначення платежу - за теплову енергію);

- №1744 від 15.11.2025 на суму 5 000,00 грн (призначення платежу - оплата за теплову енергію).

У той же час із наданого позивачем акта взаєморозрахунків не вбачається врахування всіх перелічених оплат відповідача, зокрема, здійснених до 01.05.2023.

Крім того, позивач у своїй заяві від 05.10.2023 підтвердив наявність станом на цю ж дату заборгованості відповідача в розмірі 335 319,60 грн, без зазначення здійснених відповідачем з травня 2023 року по серпень 2023 року оплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ч. 2 наведеної норми зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

В силу вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За правилами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами частин третьої, восьмої статті 19 ГК України, обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

Судом встановлено, що позивачем надано належні й допустимі докази (акти наданих послуг) надання відповідачу послуг за договором у квітні 2022 року на суму 9 918,83 грн, у жовтні 2022 року на суму 2 234,51 грн, у квітні 2023 року на суму 5 623,96 грн та у березні 2023 року на суму 23 640,94 грн, всього на суму 41 418,24 грн, а також докази того, що станом на 01.11.2022 (дата укладення договору про реструктуризацію) заборгованість відповідача становила 12 496,17 грн відповідно до судових рішень у справі №910/1436/21.

У той же час із наданих відповідачем до матеріалів справи платіжних інструкцій вбачається сплата ним на рахунок позивача 90 000,00 грн з період з 15.11.202 по 01.08.2023.

При цьому позивач не надав пояснень та доказів на підтвердження того, чи були такі сплати зараховані в погашення боргу, стягнутого у справі №910/1436/21, та у якому обсязі, оскільки відповідно до графіку платежів, наведеному в договорі про реструктуризацію боргу, у строк до 30.08.2023 відповідач мав сплатити заборгованість у загальному розмірі 50 000,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що доводи і розрахунки позивача, наведені в позовній заяві, щодо наявності у відповідача заборгованості за договором у розмірі 335 319,60 грн, не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать наявним у матеріалах справи доказам та належним чином спростовані відповідачем у відзиві.

Суд врахував, що за доводами позивача, відповідачем було підписано і повернуто позивачу лише надані до позовної заяви 4 акти наданих послуг на суму 41 418,24 грн, а решта актів не була повернута. Проте матеріали справи не містять жодних доказів існування таких актів та їх направлення (надання) відповідачу для підписання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 335 319,60 грн заборгованості є недоведеними та не можуть бути задоволені судом. При цьому із наявних у матеріалах справи доказів суд самостійно не може встановити наявність простроченої заборгованості відповідача за договором та її розміру, у зв`язку з чим у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко