ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2023 р. Справа№ 44/735-б-49/113-б (910/1242/22)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Доманської М.Л.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представника компанії "Зафорпо Венчез Лімітед" адвоката Крижова С.В.,

представника Фірми "Союз-Віктан" ЛТД" адвоката Забаріна А.Ф.,

представника Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" Саламова О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу компанії "Зафорпо Венчез Лімітед"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.02.2023 (повний текст рішення складено 17.02.2023, суддя Пасько М.В.)

у справі № 44/735-б-49/113-б(910/1242/22)

за позовом компанії "Зафорпо Венчез Лімітед" (Zaforpo Ventures Limited, Республіка Кіпр)

до 1. Фірми "Союз-Віктан" ЛТД" (товариство з обмеженою відповідальністю),

2. Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій"

про визнання недійсним свідоцтва на знаки для товарів та послуг,

в межах справи № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22)

про банкрутство Фірми "Союз-Віктан" ЛТД" (товариство з обмеженою відповідальністю) (код 20749622),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року компанія "Зафорпо Венчез Лімітед" (далі - позивач, Компанія) звернулася з позовом до Фірми "Союз-Віктан" ЛТД" (товариство з обмеженою відповідальністю) (далі - відповідач, Фірма), Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (далі - УКНОІВІ) про визнання недійсним свідоцтва України № 21303 від 15.10.2001 на знак для товарів і послуг "НАША МАРКА" (далі - спірна торговельна марка), зобов`язання УКНОІВІ внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним свідоцтва № 21303 та заборону Фірмі використовувати позначення "НАША МАРКА".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі № 44/735-б-49/113-б(910/1242/22) відмовлено в задоволенні позову повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначив про порушення судом першої інстанції норм права (законодавства) України,а саме: ст.ст. 12, 15, 16, 494, 495, 499 Цивільного кодексу України, п. "В" ст. 6 quinquies Паризької конвенції про охорону промислової власності, ст. 1, ст. 5, абз. 2 п. 3 ст. 6, абз. 5 п. 2 ст. 6, п 5 ст. 16, пп "а" п. 1 ст. 19, п. 2 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", п. 4.3.1.9, абз. 3 п. 4.3.2.4, п.п. 4.2.3.4-4.3.2.6 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, п. 2.3, 2.4 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг. Також, на переконання позивача, суд першої інстанції, неправомірно застосував позовну давність, відмовивши у задоволенні позову, оскільки не встановив дати, з якої позивачу було відомо (чи міг довідатись) про порушення прав позивача. Позивач вважає, що строк позовної давності має бути обчислений з дати подання ліквідатором у справі про банкрутство Фірми проміжного звіту від 02.12.2021, у якому був встановлений факт реєстрації за Фірмою спірної торговельної марки. При цьому, позивач вважає, що саме з цієї дати виник "конфлікт на ринку" щодо використання спірної торговельної марки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою компанії "Зафорпо Венчез Лімітед" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023.

УКРНОІВІ у відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 залишити без змін. За доводами УКРНОІВІ, суд першої інстанції правомірно застосував позовну давність, оскільки у відповідності до ст. 261 Цивільного кодексу України, позовну давність слід обчислювати, в даному випадку, з дати державної реєстрації переходу до Компанії майнових прав на спірну торговельну марку - 26.12.2018, оскільки саме з цієї дати позивач мав об`єктиву можливість знати про порушення своїх прав.

14.06.2023 Фірма подала письмові пояснення на апеляційну скаргу, у яких зазначила, що реєстрація спірної торговельної марки відбулась із дотриманням чинного законодавства за відсутності підстав для відмови у наданні правової охорони. Фірма перебуває у судовій процедурі ліквідації, всі її активи, в тому числі і спірна торговельна марка включена до ліквідаційної маси, а позивач не позбавлений права взяти участь в конкурсних процедурах реалізації майна банкрута та викупити права на торговельну марку.

14.06.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 16.08.2023 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2023 задоволено заяву судді Копитової О.С. про самовідвід у справі № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22), справу передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2023 справу № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22) передано на розгляд колегії суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, суддя-доповідач), Доманська М.Л., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 розгляд справи призначено на 12.09.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 17.10.2023 та зобов`язано сторони надати суду у строк до 17.10.2023:

- рішення судів, на підставі яких були внесені записи до державного реєстру щодо визнання свідоцтва України на торговельну марку № 14590 від 29.12.1999 (заявка № 98030896 від 09.03.1998) недійсним за рішенням суду та поновлення дії свідоцтва за рішенням суду,

- витяги з бюлетенів "Промислова власність" № 5 за 2001 рік та № 7 за 2002 рік щодо оприлюднення відповідних записів про визнання недійсним свідоцтва та поновлення його дії.

УКРНОІВІ на виконання вимог суду подало копії витягів бюлетенів "Промислова власність" № 5 за 2001 рік та № 7 за 2002 рік, рішення Верховного Суду України від 21.03.2002 та службових документів, на підставі яких вносились зміни в державний реєстр щодо свідоцтва України № 14590.

17.10.2023 в судовому засіданні було оголошено перерву до 07.11.2023 відповідно до ст. 216 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, Компанія є власником торговельної марки "НАША МАРКА", що засвідчується свідоцтвом України № 14590 від 29.12.1999, яке видано на підставі заявки ТОВ "Нова інтернаціональна корпорація" № 98030896 від 09.03.1998. Торговельна марка зареєстрована для товарів і послуг 32, 33, 42 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг (МКТП).

Права на торговельну марку за свідоцтвом України № 14590 Компанія набула від компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед (Кіпр).

Право власності на торговельну марку "НАША МАРКА" за свідоцтвом України № 14590 від 29.12.1999 зареєстроване за Компанією у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 26.12.2018 на підставі рішення Мінекономрозвитку від 26.12.2018 № 24345, про що здійснено публікацію в Офіційному бюлетені "Промислова власність" № 24 за 2018 рік.

Крім того, Компанія є власником низки інших торговельних марок, а саме: "НАША МАРКА ПОСОЛЬСЬКА", зареєстрована для товарів 33 класу МКТП за свідоцтвом України № 174967 від 27.08.2013 (заявка № m201304570 від 19.03.2013), "НАША МАРКА ПОСОЛЬСКАЯ", зареєстрована для товарів 33 класу МКТП за свідоцтвом України № 174968 від 27.08.2013 (заявка № m201304571 від 19.03.2013), "НАША МАРКА", зареєстрована для товарів 33 класу МКТП за свідоцтвом України № 194282 від 10.12.2014 (заявка № m201319494 від 24.10.2013).

Фірма є власником торговельної марки "НАША МАРКА" за свідоцтвом України № 21303 на знак для товарів і послуг, зареєстрована для товарів 33 класу МКТП, яке видано 15.10.2001 на підставі заявки № 98072944 від 27.07.1998 (спірна торговельна марка).

За твердженнями позивача, із проміжного звіту ліквідатора Фірми арбітражного керуючого Комлика І.С. від 02.12.2021 у справі № 44/735-б-49/113-б про банкрутство Фірми від ТОВ "Кримська водочна компанія" (кредитора у справі про банкрутство, корпоративні права належать Компанії) він довідався про реєстрацію за банкрутом спірної торговельної марки за оспорюваним свідоцтвом № 21303 від 15.10.2001.

На переконання позивача, торговельна марка "НАША МАРКА" за оспорюваним свідоцтвом № 21303 не відповідає умовам надання правової охорони, що передбачені абзацом п`ятим пункту 2 статті 6, абзацом третім пункту 3 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг".

Позивач зазначає, що торгівельна марка за оспорюваним свідоцтвом може ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари 33 класу МКТП, оскільки тотожна із торговельною маркою Компанії. Спірна торговельна марка є тотожною із торговельною маркою Компанії, зареєстрована раніше для таких самих товарів - алкогольні напої.

Закон України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (в редакції чинній на дату подання заявки № 98072944 від 27.07.1998) у статті 1 визначає, що

знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від однорідних товарів і послуг інших осіб;

зареєстрований знак - знак, на який видано свідоцтво;

заявка - сукупність документів, необхідних для видачі свідоцтва;

пріоритет заявки (пріоритет) - першість у поданні заявки;

дата пріоритету - дата подання заявки до Відомства чи до відповідного органу держави - учасниці Паризької конвенції про охорону промислової власності, за якою заявлено пріоритет.

Відповідно до п. 1, 2, 3 ст. 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" правова охорона надається знаку, який не суперечить суспільним інтересам, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом.

Об`єктом знака можуть бути словесні, зображувальні, об`ємні та інші позначення або їх комбінації, виконані у будь-якому кольорі чи поєднанні кольорів.

Право власності на знак засвідчується свідоцтвом.

Згідно з пунктом 4 статті 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" обсяг правової охорони, що надається, визначається наведеними у свідоцтві зображенням знака і переліком товарів та послуг.

Абзацом п`ятим пункту 2 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" установлено, що згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону також позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Відповідно до абзаца третього пункту 3 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для однорідних товарів і послуг.

Згідно з підпунктом "а" пункту 1 статті 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (в чинній редакції) свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони.

Відповідно до пункту 4.3.1.9 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг (далі - Правила), затверджених наказом Держпатенту України від 28.07.1995 № 116 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02.08.1995, до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності.

Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Колегія суддів зазначає, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження оманливості спірної торговельної марки, зокрема, доказів які б свідчили про можливість введення в оману щодо особи, яка виробляє товар, в даному випадку, алкогольних напоїв (горілки) маркованих спірною торговельною маркою "НАША МАРКА", враховуючи, що Фірма з 2009 року перебуває в судових процедурах банкрутства та не здійснює виробничу діяльність.

Отже, твердження позивача про невідповідність спірної торговельної марки вимогам абзацу п`ятого пункту 2 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" належить відхилити.

У пункті 4.3.2.4 Правил визначено, що позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах.

Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів.

При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно:

- провести пошук тотожних або схожих позначень;

- визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень;

- визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, в порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку.

Серед позначень, зазначених в пунктах 4.3.2.1 а), б), в), 4.3.2.2. а) Правил, пошук здійснюється відносно тих позначень, які мають більш ранній пріоритет.

Згідно з п. 4.3.2.5 Правил для позначення, заявленого як знак, щодо якого проводиться експертиза по суті, і виявлених зареєстрованих та заявлених на реєстрацію знаків з більш раннім пріоритетом встановлюється однорідність товарів або товарів і послуг.

При встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги.

Для встановлення такої однорідності слід враховувати рід (вид) товарів і послуг; їх призначення; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна торговельна марка "НАША МАРКА" за свідоцтвом № 21303 та торговельна марка Компанії "НАША МАРКА" за свідоцтвом № 14590, яка має пріоритет, є тотожними за звуковим (фонетичним), графічним (візуальним) та смисловим (семантичним) виконанням.

Спірна торговельна марка зареєстрована для товарів 33 класу МКТП, а саме: алкогольні напої (крім пива). Торговельна марка Компанії, яка має пріоритет, зареєстрована для товарів і послуг 32, 33 та 42 класів МКТП, а саме: пиво; газовані води, безалкогольні напої; фруктові напої; алкогольні напої; забезпечення харчами і напоями; реалізація товарів 32 та 33 класів. Тобто, торговельні марки зареєстровані для одних і тих же (однорідних) товарів, а саме товарів 33 класу - алкогольні напої.

При цьому, з`ясовуючи обставини реєстрації тотожних торговельних марок, колегія суддів також з`ясувала, що у серпні 2000 року Охлопков Андрій Дмитрович та Фірма звернулись в суд з позовом до ТОВ "Нова інтернаціональна корпорація" про визнання недійсним свідоцтва України № 14590 на знак для товарів і послуг "НАША МАРКА", права інтелектуальної власності на яку наразі належать Компанії.

Рішенням Сімферопольського районного суду від 27.10.2000, залишене без змін ухвалою Верховного суду Автономної Республіки Крим від 26.02.2001, позов задоволено та визнано недійсним свідоцтво України № 14590 від 29.12.1999.

Відповідні відомості були внесені у державний реєстр та здійснено публікацію у Офіційному бюлетені "Промислова власність" № 5 за 2001 рік.

15.10.2001 Фірмі було видано оспорюване свідоцтво України № 21303.

В подальшому, рішенням Верховного Суду України від 21.03.2002, рішення судів були скасовані, а позов про визнання свідоцтва України № 14590 від 29.12.1999 залишено без задоволення.

Відповідні відомості щодо відновлення дії свідоцтва № 14590 на підставі рішення Верховного Суду України від 21.03.2002 були внесені у державний реєстр та здійснено публікацію у Офіційному бюлетені "Промислова власність" № 7 за 2002 рік.

Оскільки судовий акт в разі його скасування не породжує будь-яких правових наслідків, то права на торговельну марку за свідоцтвом України № 14590 від 29.12.1999 діють від дати подання заявки у відповідності до п. 1 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", тобто від 09.03.1998.

За встановлених обставин справи належить дійти висновку, що спірна торговельна марка не відповідає умовам надання правової охорони, що передбачена абзацом третім пункту 3 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", оскільки є тотожною із торговельною маркою ("НАША МАРКА" проти "НАША МАРКА") із раніше зареєстрованою чи заявленою на реєстрацію (дата пріоритету 09.03.1998 проти 27.07.1998) на ім`я Компанії для однорідних товарів (33 клас МКТП алкогольні напої).

Отже, належить визнати обґрунтованими позовні вимоги та доводи апеляційної скарги про неправильне застосування (незастосування закону, який підлягав застосуванню) судом першої інстанції норм матеріального права в цій частині.

Разом з тим, відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

З матеріалів справи вбачається, що Компанія набула права на торговельну марку за свідоцтвом України № 14590 від компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед (Кіпр). Перехід прав був зареєстрований у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 26.12.2018 на підставі рішення Мінекономрозвитку від 26.12.2018 № 24345, про що здійснено публікацію в Офіційному бюлетені "Промислова власність" № 24 за 2018 рік.

За твердженням Компанії, про спірну торговельну марку їй стало відомо у грудні 2021 року із проміжного звіту ліквідатора арбітражного керуючого Комлика І.С. від 02.12.2021 у справі № 44/735-б-49/113-б про банкрутство Фірми. Компанія вважає, що з моменту включення торговельної марки до ліквідаційної маси банкрута виник "конфлікт на ринку", який є моментом, коли позивач дізнався про порушення його прав.

Позов поданий Компанією в суд 28.01.2022.

Відхиляючи доводи позивача та погоджуючись із доводами УКРНОІВІ, колегія суддів зазначає, що Компанія, набувши у 2018 році та зареєструвавши 26.12.2018 свої права на торговельну марку за свідоцтвом України № 14590, мала не лише можливість (відкритість даних державних реєстрів на об`єкти інтелектуальної власності), але і обов`язок (позаяк право власності зобов`язує за ст. 319 Цивільного кодексу України) знати про стан своїх майнових прав.

Відтак, саме з 26 грудня 2018 року Компанія могла довідатись про порушення прав на торговельну марку у зв`язку із видачею оспорюваного свідоцтва на спірну торговельну марку та звернутись із відповідним позовом в суд за їх захистом.

Оскільки позов подано 28.01.2022, то Компанія пропустила трирічний строк позовної давності, який сплив у грудні 2021 року.

При цьому, Компанія не заявляла клопотання про поновлення строку позовної давності та не повідомляла про причини його пропуску, послідовно наголошуючи про порушення своїх прав лише після з`ясування ліквідатором обставин про наявність у Фірми прав на спірну торговельну марку, тобто із моментом виникнення "конфлікту на ринку" у зв`язку з використанням торговельних марок.

Колегія суддів вважає безпідставними такі посилання позивача в обґрунтування порушення своїх прав зі сторони позивача, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження використання протягом останніх трьох років спірної торговельної марки шляхом маркування алкогольної продукції як Фірмою, позаяк вона визнана банкрутом у 2016 році, так і Компанією, оскільки наявність на ринку відповідної продукції під торговельною маркою "НАША МАРКА" за свідоцтвом України № 14590 не доведена останньою.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Докази на спростування встановленого вище, позивач ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не подав.

Таким чином, належить погодитись із висновком суду першої інстанції про застосування позовної давності до спірних правовідносин та відмову в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у даній справі не вбачається, що має наслідком відхилення апеляційної скарги із покладенням на позивача судових витрат при зверненні до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 270, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу компанії "Зафорпо Венчез Лімітед" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.11.2023.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді М.Л. Доманська

О.М. Остапенко