РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.11.2023Справа № 910/13907/23

За позовом фізичної особи-підприємця Тининика Андрія Васильовича

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 16 343, 24 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Тининик Андрій Васильович (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» (надалі - відповідач) про стягнення суми заборгованості в розмірі 16 343, 24 грн, з яких: 13 938, 31 грн інфляційні втрати та 2 404, 93 грн 3% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 11, 13, 525, 526, 530, 599, 610-612, 625 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором № 52.18-473 від 09.10.2018, в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

05.10.2023 від позивача, на виконання ухвали суду, надійшла виписка банку про рух коштів між позивачем та відповідачем починаючи з 23.09.2022, докази поставки відповідачу товару та письмове підтвердження про те, що ціна позову не змінилася, станом на день надання підтвердження.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 06.09.2023, яка отримана останнім 11.09.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 017.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги наведене вище та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2022 рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/5864/22, яке набрало законної сили 14.10.2022, частково задоволено позов фізичної особи-підприємця Тининика Андрія Васильовича та стягнуто з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь фізичної особи-підприємця Тининика Андрія Васильовича борг у розмірі 220 000 (двісті двадцять тисяч) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 22 307 (двадцять дві тисячі триста сім) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 69 153 (шістдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят три) грн 63 коп. та судовий збір у розмірі 4 671 (чотири тисячі шістсот сімдесят одну) грн 91 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Так, в межах справи судом було встановлено наявність заборгованості в Комунального підприємства «Київпастранс» перед фізичною особою-підприємцем Тиниником Андрієм Васильовичем за договором поставки № 52.18-473 у розмірі 220 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що вказане рішення суду виконано відповідачем лише 08.11.2022, що підтверджується випискою банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 23.09.2022 по 04.10.2023, а тому враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору та в подальшому судового рішення, позивач просить суд стягнути з відповідача 13 938, 31 грн інфляційних втрат та 2 404, 93 грн 3% річних за період з 28.06.2022 по 07.11.2022.

Відповідно до норм статей 598 - 609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. У той же час, приписи статті 625 Цивільного кодексу України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми інфляційних та процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2022 у справі № 910/5864/22, яке набрало законної сили 14.10.2022, було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором поставки № 52.18-473 від 09.10.2018, в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як установлено судом у справі № 910/5864/22, 12.03.2019 фізичною особою-підприємцем Тиниником Андрієм Васильовичем було поставлено Комунальному підприємству «Київпастранс» товар: шестерні кількістю 25 шт. вартістю 272 545,00 грн та шестерні у кількості 25 шт. вартістю 297 342,50 грн на загальну суму 569 887, 50 грн, що підтверджується видатковими накладними № 2 від 12.03.2019 та № 3 від 12.03.2019, який повинен був бути оплачений відповідачем у строк до 07.06.2019 включно.

Разом з тим, судом було встановлено, що Комунальним підприємством «Київпастранс» було частково та з простроченням виконано свої зобов`язання з оплати поставленого товару, а саме - сплачено кошти у загальному розмірі 349 887, 50 грн. Тому, несплаченою залишилась заборгованість у розмірі 220 000,00 грн, яка визнана судом обґрунтованою та така, що підлягає стягненню.

Крім цього, в зв`язку з неналежним виконанням Комунальним підприємством «Київпастранс» своїх грошових зобов`язань, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 69 153, 63 грн та 3% річних у розмірі 22 358, 76 грн, нарахованих за період з 07.06.2019 по 27.06.2022.

Суд у вказаній вище справі, прийшов до висновку про часткове задоволення таких вимог, а саме про стягнення 3% річних у розмірі 22 307, 00 грн та інфляційних втрат у розмірі 69 153,63 грн за період з 08.06.2019 по 27.06.2022.

Комунальним підприємством «Київпастранс» 21.05.2019 було сплачено кошти у розмірі 100 000, 00 грн, 24.05.2019 - кошти у розмірі 25 000, 00 грн, 03.06.2019 - кошти у розмірі 20 000, 00 грн, 22.11.2019 - кошти у загальному розмірі 20 000, 00 грн, 03.12.2019 - кошти у розмірі 7 545, 00 грн (всього - 172 545, 00 грн).

На оплату поставленого за видатковою накладною № 3 від 12.03.2019 товару вартістю 297 342, 50 грн. Комунальним підприємством «Київпастранс» 01.04.2019 було сплачено кошти у розмірі 50 000,00 грн, 21.11.2019 - кошти у загальному розмірі 97 342,50 грн, 25.11.2019 - кошти у розмірі 10 000,00 грн, 03.12.2019 - кошти у розмірі 20 000,00 грн (всього - 177 342, 50 грн)

Несплаченою залишилась сума 220 000, 00 грн (569 887, 50 грн загальної вартості поставленого товару - 349 887, 50 грн часткової оплати).

Предметом даного спору є вимоги позивача до відповідача про стягнення суми заборгованості в розмірі 13 938, 31 грн інфляційних втрат та 2 404, 93 грн 3% річних за період з 28.06.2022 по 07.11.2022.

Суд зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 Цивільного Кодексу України. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання відповідачем у розмірі 220 000, 00 грн, позивачем здійснено нарахування 13 938, 31 грн інфляційних втрат та 2 404, 93 грн 3% річних за період з 28.06.2022 по 07.11.2022 (останній день перед датою першої оплати відповідачем заборгованості на виконання рішення суду від 23.09.2022 у справі № 910/5864/22).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних за період з 28.06.2022 по 07.11.2022 у розмірі 2 404, 93 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з 28.06.2022 по 07.11.2022 у розмірі 13 938, 31 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 13 938, 31 грн інфляційних втрат та 2 404, 93 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, місто Київ, Набережне шосе, будинок 2, ідентифікаційний код 31725604) на користь фізичної особи-підприємця Тининика Андрія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 13 938 (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн 31 коп. інфляційних втрат, 2 404 (дві тисячі чотириста чотири) грн 93 коп. 3% річних та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань