номер провадження справи 22/180/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023 Справа № 908/2839/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

Розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали справи № 908/2839/23

за позовом: Концерну «Міські теплові мережі» (бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69091)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 8 754,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

11.09.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № б/н від 14.08.2023) Концерну «Міські теплові мережі» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 7 510,44 грн основної заборгованості, 909,24 грн інфляційних втрат, 334,62 грн 3% річних.

За умовами договору № 469 від 01.10.2002 про постачання теплової енергії в гарячій воді позивач взяв на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію разом з втратами теплової енергії на теплотрасі за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Договором визначено, що його укладено для об`єкту вбудоване приміщення, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_2 та належать відповідачу. На виконання умов договору позивачем в період з січня 2020 по квітень 2021 було відпущено теплову енергію на загальну суму 11 545,96 грн, яка відповідачем оплачена частково, на суму 4 035,52 грн. У зв`язку з чим, у ФОП ОСОБА_1 перед теплопостачальною організацією виникла заборгованість у розмірі 7 210,44 грн. Позивачем було нараховано 909,24 грн інфляційних втрат за період з січня 2020 по квітень 2021, а також 334,62 грн. 3% річних з січня 2020 по квітень 2021.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

Відповідач відзив на позов не подав, своїм правом на захист не скористався.

Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надійшло.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2839/23 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.09.2023 суддею Ярешко О.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2839/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. Встановлено відповідачу строк для подання до суду: - відзиву на позов із доказами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; - заперечень на відповідь на відзив з документами, що підтверджують надіслання заперечень і доданих до нього доказів іншим учасникам справи - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Встановлено позивачу строк для подання до суду: відповіді на відзив із документами, що підтверджують надіслання відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи - протягом 5 днів з дня отримання відзиву.

Поштове відправлення з ухвалою суду від 18.09.2023, яке надсилалося відповідачу на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві та згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Незалежної України (колишня назва вул. Сорок років Рад. України), буд. 63-а, кв. 22, м. Запоріжжя, 69035), повернуто до суду з відміткою на довідці АТ «Укрпошта»: «за закінченням терміну зберігання».

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно ч.ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження.

Суд намагався повідомити відповідача про розгляд справи телефонограмою, проте номер телефону, який зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як телефон для зв`язку з підприємцем, на теперішній час не обслуговується (акт № 180/02-20 від 30.10.2023). Інших засобів зв`язку з відповідачем суду невідомо.

Відповідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд визнав можливим розглянути дану справу в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України, за наявними матеріалами справи.

Оскільки розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.

Рішення по суті ухвалено судом 15.11.2023.

4. Обставини справи, встановлені судом та докази що їх підтверджують

ФОП ОСОБА_1 належить на праві приватної власності приміщення АДРЕСА_3

Між Концерном «Міські теплові мережі» (енергопостачальна організація, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач, відповідач) укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 469 від 01.10.2002. Відповідно п. 1.2 договору, енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, згідно п.1.3 договору, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію разом з втратами теплової енергії на теплотрасі, що перебуває на балансі споживача за встановленими тарифами (цінами) в терміни, встановленими цим договором.

Теплова енергія, відповідно до п. 2.2 договору, постачається споживачу у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року.

Пунктом 3.2.2 договору передбачено, що споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати теплової енергії в обсягах, згідно рахунків на теплову енергію і в терміни, які передбачені розділом 6 договору.

Енергопостачальна організація, згідно п. 4.2.1, зобов`язана забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з договором.

Відповідно до п. 5.1 договору, облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Згідно з п.п. 6.1 6.3, 6.5 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Енергопостачальна організація після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає споживачу рахунок за фактично спожиту теплову енергію, акт надання послуг і податкову накладну. Споживач зобов`язаний оформити акт надання послуг і до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, повернути його енергопостачальній організації. Підставою для розрахунків споживача з енергопостачальною організацією є акт надання послуг підписаний обома сторонами. Споживач зобов`язаний до 20 числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію.

Згідно п. 10.1, договір набуває чинності після підписання його обома сторонами і діє з 01.10.2002 до 30.09.2003. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, окрім досягнення взаємної сторін про його розірвання.

Доказів розірвання чи припинення дії договору сторони не надали.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору, відпустив відповідачу теплову енергію (опалення) в період з січня 2020 по квітень 2021 в приміщення за адресою: по АДРЕСА_2 на загальну суму 11 545,96 грн відповідно до актів приймання-передачі теплової енергії:

- акт № 469 від 31.01.2020 за січень 2020 року на суму 794,37 грн;

- акт № 469 від 29.02.2020 за лютий 2020 року на суму 1 579,02 грн;

- акт № 469 від 31.03.2020 за березень 2020 року на суму 724,27 грн;

- акт № 469 від 30.04.2020 за квітень 2020 року на суму 253,90 грн;

- акт № 469 від 30.11.2020 за листопад 2020 року на суму 974,78 грн;

- акт № 469 від 31.12.2020 за грудень 2020 на суму 1 741,12 грн;

- акт № 469 від 31.01.2021 за січень 2021 на суму 1 701,80 грн;

- акт № 469 від 28.02.2021 за лютий 2021 на суму 1 889,89 грн;

- акт № 469 від 31.03.2021 за березень 2021 на суму 1 316,99 грн;

- акт № 469 від 30.04.2021 за квітень 2021 на суму 569,82 грн;

Позивачем були виставлені відповідні рахунки на оплату отриманої відповідачем теплової енергії.

Заперечень на акти відповідачем не надано, акти залишились з його боку не підписаними.

Відповідач отримання актів та рахунків не заперечив.

Як зазначив позивач, відповідач здійснив часткову оплату за надану теплову енергію, на суму 4 035,52 грн. Заборгованість відповідача становить 7 510,44 грн.

Позивач надіслав відповідачу претензію (вих. № 776/05-юр від 26.01.2022) про сплату заборгованості у сумі 7 510,44 грн, що виникла за договором № 469 від 01.10.20002. Відповідь на претензію в матеріалах справи відсутня.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачено ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

Згідно матеріалів справи та розрахунку позивача, відповідач оплату за договором № 469 від 01.10.2002 за спірний період здійснив частково, на суму 4 035,52 грн, заборгованість склала 7 7 510,44 грн.

Згідно з частиною першою статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно зі статтею 74 ГПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позов не скористався, позовні вимоги не спростував.

Доказів погашення заявленої до стягнення суми заборгованості матеріали даної справи не містять та сторонами не подані.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 7 510,44 грн основного боргу є обґрунтованою та доведеною, підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Розрахунок 3% річних судом перевірений та визнається неправильним, оскільки містить арифметичні помилки в частині періоду нарахування. Згідно з п. 6.6 відповідач зобов`язаний до 20 числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію. Відтак, період нарахування 3% річних починається з 20 числа кожного місяця. При розрахунку 3 % річних позивач, визначаючи період нарахування, не взяв до уваги, що 19.04.2020 та 19.12.2020 вихідні дні. Таким чином, останніми днями строку для оплати були 20.04.2020 та 21.12.2020, нарахування 3% річних слід здійснювати з 21.04.2020 та з 22.12.2020, відповідно. Згідно перерахунку суду, 3 % річних в межах заявленого позивачем періоду, склали 334,47 грн, які стягуються з відповідача на користь позивача. У стягненні 0,15 грн 3 % річних судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову в цій частині.

Розрахунок інфляційних втрат судом перевірений та визнається неправильним, оскільки містить арифметичні помилки в частині вирахування сукупного індексу інфляції. Згідно перерахунку суду, інфляційні втрати, в межах заявленого позивачем періоду склали 909,31 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд не виходить за межі позовних вимог. З відповідача на користь позивача стягується 909,24 грн.

Таким чином, позов задовольняється судом частково.

6. Розподіл судових витрат

Відповідно п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судовий збір у сумі 2683,73 грн. стягується з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69091; ) 7 510 (сім тисяч п`ятсот десять) грн 44 коп. основного боргу, 334 (триста тридцять чотири) грн 47 коп. 3 % річних, 909 (дев`ятсот дев`ять) грн 24 коп. втрат від інфляції, 2 683 (дві тисячі шістсот вісімдесят три) грн. 73 коп. судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 15 листопада 2023. Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко