ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 листопада 2023 року Справа № 903/925/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Комунального підприємства Волиньпроект Волинської обласної ради

до відповідачів:

1) Відділ державної виконавчої служби у м.Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

2) Товариство з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма Волинькомбікорм ЛТД

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Волинська обласна рада

про зняття арешту,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Ліщук О. О., адвокат, ордер серія АС № 1071033 від 08.09.2023;

від відповідача-1: н/з;

від відповідача-2: н/з;

від 3-ї особи: Жилінська О. А., довіреність № 1550/51/2-23 від 17.10.2023.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач Комунальне підприємство Волиньпроект Волинської обласної ради звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби у м.Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Комерційної-виробничої фірми Волинькомбікорм ЛТД про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог, позивач, зазначають що власником нерухомого майна за адресою: вул.Винниченка,67, м.Луцьк, Волинська область, 43006 є територіальним громадам сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинської обласної ради, їм належить маючи право господарського відання, в відповідачі створили їм перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном.

Ухвалою суду від 05.09.2023 дану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме зазначення вірного коду ЄДРПОУ відповідача-2 - Комерційної-виробничої фірми Волинькомбікорм ЛТД.

Ухвалою суду від 19.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.10.2023, запропоновано відповідачам подати суду відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив; позивачу відповідь на відзив; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Волинську обласну раду; запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача подати суду письмові пояснення щодо заявленого позову та наявні докази.

Ухвалу суду від 19.09.2023 надіслано судом на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві: вул.Винниченка,67, м.Луцьк, Волинська область, 43006.

25.09.2023 поштовий конверт за ідентифікатором №923 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 за адресою вибули.

10.10.2023 третя особа через відділ документального забезпечення та контролю суду подала пояснення № 1525/48/2-23 від 09.10.2023, в якому просить позов задовольнити повністю. Дане пояснення долучено до матеріалів справи.

17.10.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про заміну найменування вдповідача-2, а саме: Комерційно-виробничу фірму Волинькомбікорм ЛТД на Товариство з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма Волинькомбікорм ЛТД. Дане клопотання долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 17.10.2023 клопотання позивача від 17.10.2023 про заміну найменування відповідача-2 задоволено; замінено найменування відповідача-2 - Комерційно-виробничу фірму Волинькомбікорм ЛТД () на Товариство з обмеженою відповідальністю Комерційно-виробнича фірма Волинькомбікорм ЛТД (); повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 24.10.2023.

23.10.2023 відповідач-2 через відділ документального забезпечення та контролю суду подав письмові пояснення в яких вказує, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки товариство ніколи не було власником жодного об`єкту нерухомості за адресою: вул.Винниченка,67, м.Луцьк, Волинська область, а лише орендувало деякі нежитлові приміщення. Також зазначає, що відповідачу-2 не відомо в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт. Дане пояснення з додатками долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 24.102023 представник позивача та 3-ї особи підтримали позовні вимоги та не заперечували проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Відповідач-1 в судове засідання 24.10.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 292.

В судовому засіданні 24.10.2023 суд ухвалив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 08.11.2023.

Ухвалою суду від 24.10.2023 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи по суті відбудеться 08.11.2023.

Ухвалу суду від 24.10.2023 надіслано судом на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві: вул.Винниченка,67, м.Луцьк, Волинська область, 43006.

06.11.2023 поштовий конверт за ідентифікатором №460 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 за адресою вибули.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), рішення суду надсилаються учасникам справи в електронній формі, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення - є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

08.11.2023 відповідач-1 через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заяву про проведення судового засідання без участі його представника, зазначив, що при розгляді справи покладається на думку суду. Дана заява з додатками приєднана до матеріалів справи.

Відповідно до ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача-1 за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників відповідачів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

Територіальна громада сіл, селищ, міст області в особі Волинської обласної ради, є власником інженерно-лабораторного корпусу /літер А-9, а-3/, загальною площею 5877,3 кв. м., що розташований за адресою: вулиця Винниченка, 67, місто Луцьк, Волинська область, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07.06.2011 та витягом про державну реєстрацію прав №30504408 від 05.07.2011 (а.с. 8-9).

Рішенням Волинської обласної ради №20/43 від 16 березня 2023 року припинено право господарського відання за Комунальним підприємством «Інформаційно-аналітичний центр «Волиньенергософт» на інженерно- лабораторний корпус /літер А-9, а-3/ загальною площею 5877,3 кв. м., що розташований за адресою: вулиця Винниченка, 67, місто Луцьк, Волинська область, закріплено це право за Комунальним підприємством «Волиньпроект» Волинської обласної ради та доручено заступнику начальника відділу з питань управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та землями комунальної власності виконавчого апарату обласної ради здійснити державну реєстрацію речових прав на вищевказане майно (а.с.10).

Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно №67041868 та №67041973 від 03.04.2023 відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: вул. Винниченка, 67, м. Луцьк (а.с.11-12).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №328469382 від 07 квітня 2023 року міститься запис про обтяження за №1322443 від 22 вересня 2004 року, зареєстроване на підставі постанови АМ421086 від 09 вересня 2004 року ВДВС Луцького МУЮ реєстратором Волинської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, об`єктом обтяження є: «інше, інше майно КВФ «Волинькомбікорм», адреса: Волинська обл., м. Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 67», а власником: «КВФ «Волинькомбікорм», код: 13363419, Волинська обл., м. Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 67» (а.с.13-15).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №328465026 від 07 квітня 2023 року будь-яке нерухоме майно за КВФ «Волинькомбікорм» () не зареєстроване (а.с. 16-17).

21.04.2023 Волинська обласна рада звернулася до Першого ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою за вих. №550/47/2-23 щодо вчинення усіх необхідних дій щодо припинення обтяження №1322443 від 22 вересня 2004 року, яке зареєстроване на підставі постанови АМ421086 від 09 вересня 2004 року ВДВС Луцького МУЮ реєстратором Волинської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, і виключення запису щодо обтяження нерухомого майна, що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, з відповідних реєстрів (а.с.18-19).

02.05.2023 Другий ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом №41807 повідомив Волинську обласну раду про те, що будь-які фактичні дані відносно реєстраційного номеру обтяження №1322443 зареєстрованого 22 вересня 2004 року на підставі постанови АМ421086 від 09 вересня 2004 року ВДВС Луцького МУЮ, на даний час не можливо у зв`язку із відсутністю інформації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Також зазначено, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву в органах державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки. Крім того роз`яснено, що відповідно до п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Додатково повідомлено, що станом на 05 травня 2023 року відкриті виконавчі провадження відносно КВФ «Волинькомбікорм» () відсутні (а.с. 20).

Наказом Міністерства юстиції України №736/5 від 22 лютого 2023 року реорганізовано Другий ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції шляхом його приєднання до Першого ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з перейменуванням у Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Встановлено, що Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є правонаступником відповідних реорганізованих відділів державної виконавчої служби (а.с.21-23).

У відповідності до ч.ч.1,4 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами першою - третьою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вичиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із частинами першою, другою статті 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Перелік підстав для зняття арешту визначено у ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації припинення обтяження, є, у тому числі, судове рішення щодо припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Верховний суд у постанові № 2/0301/806/11 від 13.07.2022 наголосив, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності(в тому числі права господарського відання) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Враховуючи вищевикладене, наявність протягом тривалого часу (більше 19 років) нескасованого арешту за адресою: вул.Винниченка,67, м.Луцьк, Волинська областьна, на майно територіальної громади сіл, селищ, міст області в особі Волинської обласної ради, в т.ч., що належить на праві господарського відання позивачу, а не відповідачу - 2, відсутність виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що арешт на нерухоме майно, що був накладений постановою №АМ421086 від 09.09.2004 Відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ (реєстраційний номер обтяження: 1322443) порушує речове право позивача, щодо володіння, користування і розпорядження майном, закріпленим за ним власником, а відтак позовна вимога про зняття арешту з нерухомого майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 73-79, 86, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Зняти арешт з нерухомого майна, що знаходиться за адресою: вул.Винниченка,67, м.Луцьк, Волинська область, що накладений постановою ВДВС Луцького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АМ421086 від 09.09.2004, шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження за № 1322443 від 22.09.2004, зареєстрованого на підставі постанови ВДВС Луцького міського управління юстиції №АМ421086 від 09.09.2004 реєстратором Волинської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

17.11.2023.

Суддя А. С. Вороняк