ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023м. ДніпроСправа № 904/4643/23
За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Київстар", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Дніпровськпромбуд", м. Дніпро

про стягнення 231 774,37грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" пеню у розмірі 180,13грн та неустойку у розмірі 231 665,29грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-3348-ОД від 02.03.2009 в частині своєчасного повернення майна.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що додатковою угодою від 26.01.2018 сторони пролонгували такий договір до 01.11.2020 включно. Після 01.11.2020 відповідач (орендар) продовжував користуватися об`єктом оренди та належним чином виконував зобов`язання щодо сплати орендної плати, здійснення страхування майна тощо. Таке виконання за договором оренди приймалося як належне й стороною орендодавця, який не висловив своєчасно й у належній формі свого заперечення щодо продовження користуванням орендованим майном після 01.11.2020. На думку відповідача, правовідносини між сторонами за договором оренди продовжилися (пролонгувалися) після 01.11.2020 у особливий спосіб - за мовчазною згодою.

Позивач посилається на лист від 26.11.2020 №11-02-06834 "Щодо припинення договору оренди" та зазначає, що такий лист був скерований на адресу ПАТ "Київстар" 01.12.2020. В свою чергу, відповідач вказує, що ніколи не отримував листа від 26.11.2020 №11-02-06834, а належні й допустимі докази його направлення у справі відсутні.

Третя особа письмових пояснень на позовну заяву не надала (ухвала суду про відкриття провадження отримана 05.10.2023, а.с. 127).

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.08.2023 справу №904/4643/23 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського Дніпропетровської області від 28.08.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

07 вересня 2023 року від позивача на виконання вимог ухвали суду до господарського суду надійшла заява та долучено відповідні докази.

Також, 07 вересня 2023 року від регіонального відділення до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, якою просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" пеню у розмірі 109,08грн та неустойку у розмірі 231 665,29грн.

Ухвалою суду від 12.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Дніпровськпромбуд"; прийнято до розгляду заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про зменшення позовних вимог, яка надійшла до суду 07.09.2023 (вх. №45682/23).

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Справу розглянуто відповідно до ст. 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях) (орендодавець, позивач) та Закритим акціонерним товариством "Київстар Дж. Ес. Ем" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Київстар") (орендар, відповідач) укладено договір оренди №12/02-3348-ОД нерухомого майна, що належить до державної власності (а.с. 7-10).

За умовами п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно частину вбудованого приміщення (10,0м.кв.) та частину даху (30,0 кв.м) (далі - майно), площею 40,0м.кв. (10,0+30,0), розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Петровського, 56, на даху 5-поверхового будинку, що перебуває на балансі ВАТ "Дніпровськпромбуд" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 20.02.2009 і становить за незалежною оцінкою 149 310,00грн (35165,00грн + 114145,00грн).

Майно передається в оренду з метою: інше використання нерухомого майна розташування обладнання базової станції мобільного зв`язку (10,0м2) та антенно-фідерних пристроїв (30,0м2). Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється (п.1.2 договору).

Згідно п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання-передачі майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2 договору).

02 березня 2009 року позивач, як орендодавець, передав відповідачу у присутності балансоутримувача у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення та частину даху площею 40,0кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 56 (а.с.12).

Згідно з пунктами 3.1 - 3.2 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) січень 2009 року 2 305,94грн. Орендна плата за перший місяць оренди березень 2009 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за лютий, березень 2009 року. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.3 договору).

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п. 3.4 договору).

За умовами п. 3.5 договору розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні: 70% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 1614,16грн; 30% балансоутримувачу у розмірі 691,78грн; щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінету Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п. 3.6 договору).

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати (п. 3.8 договору).

Згідно з п. 3.12 договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Пунктом 5.2 договору визначено, що орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату у співвідношенні визначеному у п. 3.6 цього договору.

У разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язується повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцю збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря. Один екземпляр такого акту приймання-передачі строком у три дні надається орендодавцеві (п. 5.5 договору).

Цей договір укладено до прийняття іншого управлінського рішення, але не більше ніж на два роки одинадцять місяців та діє з 02.03.2009 до 01.02.2012 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору орендар протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органами державного пожежного нагляду та узгодження балансоутримувача і органу управління державним майном, договір за заявою орендаря, щодо продовження терміну дії, може бути продовженим на тих самих умовах, які передбачені у договорі (п. 10.1 договору).

У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження (п. 10.11 договору).

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.12 договору).

За пунктом 10.13 договору якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна після припинення договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення.

06 грудня 2011 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області та Приватним акціонерним товариством "Київстар" укладено додаткову угоду до договору оренди від 02.03.2009 №12/02-3348-ОД (а.с. 13).

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) серпень 2011 року 3576,76грн. Орендна плата за перший місяць оренди вересень 2011 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за вересень 2011 року.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні: 70% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 2503,74грн; 30% балансоутримувачу у розмірі 1073,02грн (п. 1 додаткової угоди).

15 лютого 2012 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області та Приватним акціонерним товариством "Київстар" укладено додаткову угоду до договору оренди від 02.03.2009 №12/02-3348-ОД (а.с. 14).

У разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язується повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі, один примірник якого надається орендарем орендодавцю у триденний термін з дати його підписання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендаря.

У разі ненадання у триденний строк з дати підписання акту приймання-передачі орендодавцеві, зобов`язання орендаря по поверненню орендованого державного майна вважаються не виконаними, а орендар зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування державним майном за час прострочення (п. 2 додаткової угоди).

Цей договір є пролонгованим з 02.02.2012 по 01.01.2015 включно (п. 1 додаткової угоди).

15 травня 2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області та Приватним акціонерним товариством "Київстар" укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди від 02.03.2009 №12/02-3348-ОД (а.с. 14-15).

В пункті 1.2 договору внесені зміни в частині мети використання орендованого майна: майно передається в оренду з метою розміщення оператора телекомунікацій, який надає послуги з рухомого (мобільного) зв`язку, оператора та провайдера телекомунікацій, який надає послуги з доступу до Інтернет.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2014 року 6 613,49грн (п. 2 додаткової угоди).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні: 70% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 4629,44грн; 30% балансоутримувачу у розмірі 1984,05грн (п. 2 додаткової угоди).

Викласти в п. 1.1 договору вартість орендованого майна у наступній редакції: вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 29 січня 2015 року становить за незалежною оцінкою 207 304,00грн.

Цей договір є пролонгованим з 02.01.2015, до прийняття та реалізації іншого управлінського рішення, не більше ніж до 01.12.2017 (включно) (п. 7 додаткової угоди).

26 січня 2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області та Приватним акціонерним товариством "Київстар" укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди від 02.03.2009 №12/02-3348-ОД (а.с. 16).

Цей договір є пролонгованим до прийняття та реалізації іншого управлінського рішення, не більше ніж на 2 роки 11 місяців, тобто з 02.12.2017 по 01.11.2020 (включно).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди (п. 1 додаткової угоди).

Відповідач звернувся до позивача з листом за вих. №16806/07 від 06.08.2020, в якому просив продовжити термін дії договору на наступний строк (а.с. 17).

Регіональне відділення направило на адресу ВАТ "Дніпровськпромбуд" лист №11-02-04503 від 19.08.2020 "Щодо продовження терміну дії договору оренди" та повідомило, що продовження договору оренди буде здійснюватися за результатом проведення аукціону. З метою прийняття відповідного рішення просило надати інформацію (а.с. 19).

Листом від 23.10.2020 за вих.№1-19/9-84 ПАТ "Дніпровськпромбуд" повідомило Регіональне відділення про те, що не надає згоду на продовження терміну дії договору. В листі також зазначено, що ПАТ "Київстар" повідомлено щодо ненадання згоди про продовження терміну дії оренди та необхідність повернення об`єкту оренди до 02.11.2020 (а.с. 18).

Наказом Регіонального відділення №12/02-215-ПО від 24.11.2020 "Щодо прийняття рішення про відмову у продовженні терміну дії договору оренди": відмовлено в продовженні терміну дії договору оренди державного майна від 02.03.2009 №12/02-3348-ОД, укладеного між Регіональним відділенням та ПАТ "Київстар", на державне майно загальною площею 40,0кв.м., яке перебуває на балансі ПАТ "Дніпровськпромбуд"; вважати договір оренди від 02.03.2009 №12/02-3348-ОД припиненим з 02.11.2020 (а.с. 21).

01.12.2020 позивач направив на адресу відповідача та балансоутримувача лист №11-02-06834 від 26.11.2020 про припинення договору оренди, з проханням терміново, у відповідності до умов договору оренди від 02.03.2009 №12/02-3348-ОД, повернути за актом приймання-передачі орендоване майно в належному стані балансоутримувачу та надати один примірник акту орендодавцю. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря (а.с. 22). Докази повідомлення відповідача про припинення договору оренди містяться в матеріалах справи (а.с. 23-25).

Крім цього, позивач зауважив, що відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі ненадання акта приймання-передачі, Регіональним відділенням буде проведена робота щодо нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Листом від 12.01.2021 за вих.№1-19/9-6 ПАТ "Дніпровськпромбуд" повідомило регіональне відділення про те, що зі свого боку, двічі повідомив ПАТ "Київстар", що не надає згоди про продовження терміну дії договору оренди №12/02-3348-ОД від 02.03.2009, демонтування обладнання та повернення об`єкта оренди в строк до 02.11.2020 за актом приймання-передачі майна. Новим листом до ПАТ "Київстар" повторно повідомило про демонтування обладнання, складання та підписання актів приймання-передачі майна, та вислали зразок акту (а.с. 26).

У визначений термін відповідач орендоване майно не повернув.

15 червня 2021 року між ПАТ "Дніпровськпромбуд" та КП "Жилсервіс-5" ДМР складено та підписано Акт приймання передачі основних засобів. У момент прийняття (передачі) об`єкт знаходиться за адресою: м. Дніпро, Новокодацький район, просп. Івана Мазепи (просп. Петровського), 56 (а.с. 20).

Враховуючи, що договір оренди припинив свою дію 02.11.2020, а майно повернуто лише 15.06.2021, позивач нарахував неустойку у загальному розмірі 231 665,29грн.

Крім цього, у зв`язку із несвоєчасною сплатою орендних платежів позивач, посилаючись на положення ст. 230 ГК України, нарахував до стягнення з відповідача пеню за загальний період прострочення з 17.12.2019 до 01.11.2020 у розмірі 109,08грн.

Правовідносини сторін виникли з договору оренди державного нерухомого майна.

Правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна", положеннями Цивільного та Господарського кодексів України щодо найму (оренди).

На час укладення спірного договору діяли положення Закону України від 10.04.1992 №2269-XII "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон від 10.04.1992 №2269-XII).

Втім, 03.10.2019 було прийнято Закон України від 03.10.2019 №157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон від 03.10.2019 №157-ІХ). У розділі "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року (за виключенням окремих зазначених норм). При цьому від 10.04.1992 Закон №2269-XII втрачає чинність з дня введення в дію цього Закону від 03.10.2019 №157-ІХ.

Закон від 03.10.2019 №157-ІХ опублікований в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, отже, з урахуванням частини першої статті 5 Цивільного кодексу України, з цієї дати підлягають застосуванню його норми (за винятком норм, наведених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення").

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 03.10.2019 №157-IX договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Правовий аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом від 10.04.1992 №2269-XIІ (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) в силу вимог абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 03.10.2019 № 157-IX має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України від 03.10.2019 № 157-ІХ.

З наведеного слідує, що для продовження договору №12/02-3348-ОД від 02.03.2009 має застосовуватися процедура продовження, передбачена Законом від 03.10.2019 №157-IX.

Частиною 1 статті 18 Закону від 03.10.2019 №157-ІХ визначено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

За частиною другою цієї статті без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

Згідно з частиною третьою цієї ж статті договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Аналогічні за змістом положення містяться в пункті 143 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483. При цьому, за змістом пункту 144 цього Порядку після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець протягом десяти робочих днів з дати отримання такої заяви, приймає одне з рішень, передбачених частиною дев`ятою статті 18 зазначеного Закону.

За частинами четвертою, п`ятою статті 18 Закону від 03.10.2019 № 157-ІХ рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття орендодавцем, становить 30 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття або погодження представницьким органом самоврядування чи визначеними ним органами, становить 60 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря.

Згідно з частиною сьомою цієї статті договори, що продовжуються відповідно до частини другої цієї статті, продовжуються на тих самих умовах, на яких були укладені договори оренди, що продовжуються, з урахуванням вимог цього Закону та Порядку передачі майна в оренду.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону від 03.10.2019 №157-ІХ орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу четвертого частини сьомої цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт. Порядком передачі майна в оренду (для державного майна) або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (для комунального майна) на орендаря може бути покладений обов`язок подачі додаткових документів разом із заявою про продовження договору оренди, що продовжується відповідно до частини другої цієї статті.

За частиною першою статті 24 Закону від 03.10.2019 №157-ІХ договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його укладено. У разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди (частина перша статті 25 цього Закону).

Отже, Закон від 03.10.2019 №157-ІХ не передбачає такої підстави для продовження дії договору оренди як "мовчазна згода", натомість вимагає від орендаря вчинити юридично значимі дії, а саме, звернутись з заявою про продовження договору не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди, та надати звіт про оцінку майна.

Орендар має завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування майном шляхом надсилання орендодавцю відповідної заяви.

З іншої сторони, орієнтуючись на наявність чи то відсутність своєчасного повідомлення про такий намір, орендодавець отримує можливість належно спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди, зокрема, продовжити договір оренди за результатами проведення аукціону, що відповідає спрямованості законодавчих змін на забезпечення конкурентних засад передачі в оренду та максимальної ефективності використання комунального майна.

Покладення на орендаря обов`язку з надсилання заяви про продовження договору оренди відповідно до абзацу четвертого частини сьомої статті 18 Закону № 157-ІХ від 03.10.2019 (разом зі звітом про оцінку майна та рецензію на цей звіт) до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18.07.2023 у справі №914/1728/22.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до позивача з листом за вих. №16806/07 від 06.08.2020, в якому просив продовжити термін дії договору оренди №12/02-3348-ОД від 02.03.2009 державного нерухомого майна, яке розміщене за адресою: м. Дніпро, просп. І. Мазепи, 56 і знаходиться на балансі ПАТ "Дніпровськпромбуд", на наступний строк (а.с. 17).

Таким чином, вбачається дотримання відповідачем, як орендарем, умов договору та вимог законодавства щодо своєчасного повідомлення про намір продовження дії договору.

Однак, Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 24.11.2020 №12/02-215-ПО прийнято рішення про припинення договору оренди нерухомого державного майна №12/02-3348-ОД від 02.03.2009 з 02.11.2020.

Таким чином, договір оренди нерухомого державного майна №12/02-3348-ОД від 02.03.2009 припинив свою дію 02.11.2020.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Договір оренди є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку його дії зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення такого договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором оренди є правомірним, якщо воно відповідає його умовам та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору оренди, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

За частиною першою статті 773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Частина перша статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України).

Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його укладено (ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Судом встановлено, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від №12/02-3348-ОД, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях та Приватним акціонерним товариством "Київстар" є припиненим з 02.11.2020.

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди (ч. 1 ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Аналогічні положення щодо повернення майна передбачені пунктом 10.11. договору оренди, за яким у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно з частиною другою статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Отже, виходячи із змісту частини першої статті 759 та частини першої статті 785 Цивільного кодексу України, договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17.

Орендоване майно передано КП "Жилсервіс-5" ДМР 15.06.2021 за актом приймання-передачі основних засобів, тобто з порушенням встановленого договором та законом строку.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, що зумовлює вимогу щодо сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків та здійсненні своїх суб`єктивних прав. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 24.10.2019 у справі №904/3315/18 (пункти 137-139) та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

Відповідно до статті 614 ЦК України для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Аналогічні за змістом правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №914/4238/15, від 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі №910/16362/18 (пункт 51), від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, від 06.07.2021 у справі №906/562/20.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №908/3592/19.

Відповідач доказів прийняття ним заходів до повернення об`єкта оренди за закінченням строку договору чи вчинення позивачем перешкод у його поверненні суду не надав.

Отже, неповернення об`єкта оренди за договором у період після закінчення строку дії договору відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача).

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Відтак, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 Цивільного кодексу України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 Цивільного кодексу України).

З викладеного вбачається, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору оренди (до спливу строку його дії), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору оренди - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення вказаного договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Тому, яким би способом у договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення такого договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільний кодекс України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Враховуючи те, що договір припинив свою дію 02.11.2020, а майно повернуто з оренди за актом приймання-передачі лише 15.06.2021, вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за несвоєчасне повернення майна є правомірними та такими, що відповідають правовому регулюванню частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.

Господарським судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем неустойки та встановлено, що неустойка за період з 03.11.2020 по 15.06.2021 складає 231 738,44грн. Позивач просить стягнути неустойку у розмірі 231 665,29грн, що є його правом.

При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог (ч.2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує на те, що орендар користувався орендованим майном та сплачував орендну плату (орендодавцю та балансоутримувачу) на підставі п. 3.6 договору оренди, в тому числі за період з листопада 2020 року по червень 2021 року сплатив позивачу орендну плату в сумі 87 453,20грн та ПАТ "Дніпровськпромбуд" орендну плату в сумі 62 466,57грн, а всього в сумі 149 919,77грн.

На підтвердження зазначено надано платіжні доручення: №1307157 від 14.12.2020 на суму 10 517,92грн; №1307244 від 14.12.2020 на суму 2 103,58грн; №1307245 від 14.12.2020 на суму 5 409,22грн; №1351182 від 20.01.2021 на суму 4 668,08грн; №1351344 від 20.01.2021 на суму 933,62грн; №1351345 від 20.01.2021 на суму 2 400,72грн; №1364464 від 03.02.2021 на суму 3 057,17грн; №1364465 від 03.02.2021 на суму 1 188,90грн; №1364469 від 03.02.2021 на суму 5 944,51грн; №1371493 від 12.02.2021 на суму 10 750,54грн; №1371554 від 12.02.2021 на суму 5 528,85грн; №1371555 від 12.02.2021 на суму 2 150,11грн; №1400944 від 12.03.2021 на суму 10 858,05грн; №1401068 від 12.03.2021 на суму 5 584,14грн; №1401069 від 12.03.2021 на суму 2 171,61грн; №1430927 від 14.04.2021 на суму 11 042,64грн; №1431101 від 14.04.2021 на суму 5 679,07грн; №1431102 від 14.04.2021 на суму 2 208,53грн; №1463623 від 14.05.2021 на суму 11 119,94грн; №1463985 від 14.05.2021 на суму 5 718,83грн; №1463986 від 14.05.2021 на суму 2 223,99грн; №1493614 від 14.06.2021 на суму 11 264,50грн; №1493797 від 14.06.2021 на суму 5 793,17грн; №1493798 від 14.06.2021 на суму 2 252,90грн; №1523232 від 14.07.2021 на суму 11 287,02грн; №1523475 від 14.07.2021 на суму 5 804,76грн; №1423476 від 14.07.2021 на суму 2 257,40грн (а.с. 70-83).

Суд звертає увагу, що при здійсненні розрахунку неустойки на підставі ст. 785 Цивільного кодексу України позивачем не враховано сплачені відповідачем кошти за весь час користування нерухомим майном після закінчення договору оренди.

З вищенаведених норм права випливає, що при оренді державного майна орендна плата сплачується орендодавцю та балансоутримувачу, а неустойка, у разі неповернення орендованого майна лише орендодавцю.

Питання сплаченої балансоутримувачу орендної плати після припинення договору оренди повинно вирішуватися між відповідачем та балансоутримувачем.

Таким чином, здійснені відповідачем оплати фактично є частиною неустойки за позадоговірне користування майном. Отже, сплачена орендна плата за період з листопада 2020 року по червень 2021 року (враховуючи припинення дії договору оренди з 02.11.2020) підлягає зарахуванню в рахунок сплати, передбаченої ст. 785 ЦК України неустойки.

З урахуванням викладеного є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 144 212,09грн (231 665,29грн 87 453,20грн).

Господарський суд зазначає, що враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Тому суд вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування учасників справи судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

За змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Законодавець у частині першій статті 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

Положеннями статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 230 ГК України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Позивач нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 109,08грн за загальний період із 17.12.2019 до 06.12.2020.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку пені встановлено, що пеня розрахована відповідно до умов п. 3.8 договору, не суперечить вимогам наведених вище положень діючого законодавства в частині її нарахування. Однак, при проведенні розрахунку не вірно визначено період прострочки не враховано положення ч.5 ст. 254 ЦК України та те, що день оплати заборгованості не вважається днем прострочки.

Так, на суму боргу 1672,96грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки із 17.12.2019 до 14.01.2020 (29дн) у розмірі 35,84грн;

на суму боргу 704,46грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки із 18.02.2020 до 12.03.2020 (24дн) у розмірі 10,16грн;

на суму боргу 704,46грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки із 17.03.2020 до 13.04.2020 (28дн) у розмірі 10,78грн;

на суму боргу 704,46грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки із 17.04.2020 до 13.05.2020 (27дн) у розмірі 8,85грн;

на суму боргу 704,46грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки із 19.05.2020 до 11.06.2020 (24дн) у розмірі 7,39грн;

на суму боргу 704,46грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки із 17.06.2020 до 13.07.2020 (27дн) у розмірі 6,24грн;

на суму боргу 704,46грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки із 17.07.2020 до 13.08.2020 (28дн) у розмірі 6,48грн;

на суму боргу 704,46грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки із 18.08.2020 до 13.09.2020 (27дн) у розмірі 6,24грн;

на суму боргу 704,46грн підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки із 17.09.2020 до 12.10.2020 (26дн) у розмірі 6,01грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 104,33грн (35,84грн + 0,42грн + 10,16грн + 0,38грн + 10,78грн + 0,38грн + 8,85грн + 0,31грн + 7,39грн + 0,23грн + 6,24грн + 0,23грн + 6,48грн + 0,23грн + 6,24грн + 0,23грн + 6,01грн + 0,23грн + 3,70грн).

В задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 4,75грн слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає неустойка у розмірі 144 212,09грн та пеня у розмірі 104,33грн.

Щодо розподілу судового збору.

Відповідно до частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним.

Так, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема у разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п.1) (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

Під час звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості у сумі 231 845,42грн позивач сплатив судовий збір у сумі 3477,68грн згідно платіжної інструкції №1159 від 22.08.2023 (а.с. 33). Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою.

В подальшому позивачем зменшено позовні вимоги та заявлено про стягнення 231 774,37грн, за розгляд якої підлягає сплаті судовий збір у розмірі 3 476,62грн. Сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу із державного бюджету у розмірі 1,06грн (3 477,68грн-3476,62грн).

Оскільки клопотання про повернення судового збору на час розгляду справи від позивача не надходило, питання повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 1,06грн судом не розглядається.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2 164,75грн (144 316,42грн * 3 476,62грн /231 774,37грн).

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Приватного акціонерного товариства "Київстар", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" про стягнення 231 774,37грн задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" (ідентифікаційний код 21673832; вул. Дегтярівська, буд. 53, м. Київ, 03113) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (ідентифікаційний код 42767945; вул. Центральна, 6, м. Дніпро, 49000) неустойку у розмірі 144 212,09грн, пеню у розмірі 104,33грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 2 164,75грн, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано 14.11.2023

Суддя Н.М. Євстигнеєва