ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/3805/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - Риженко М. С. (в порядку самопредставництва),

відповідача-1 - не з`явилися,

відповідача-2 - Якименка О. В. (адвокат),

розглянув касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2023 (суддя Панна С. П.) та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2023 (головуючий - Кощеєв І. М., судді Іванов О. Г., Орєшкіна Е. В.) у справі

за позовом Дніпровської міської ради

до: 1) Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СІТІ"

про скасування державної реєстрації змін до відомостей про земельну ділянку.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У жовтні 2022 року Дніпровська міська рада (далі - Дніпровська міськрада, Міськрада, позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Управління, відповідач-1) і Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СІТІ" (далі - ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ", Товариство, відповідач-2) про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації змін до відомостей про земельну ділянку площею 0,7043 га, кадастровий номер :03:328:0258, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 47-А (далі - оспорювані реєстраційні зміни), внесених 22.07.2021 державним кадастровим реєстратором відділу в м. Дніпрі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Пишною Л. Г. (далі - державний кадастровий реєстратор), з посиланням на положення статей 12, 19, 20, 791, 83, 116, 122, 152, 193 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 10, 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 15, 16, 20, 21, 24, 25 Закону України "Про Державний земельний кадастр", пунктів 12, 69, 70 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок № 1051).

2. Позовна заява обґрунтовується тим, що відповідач-1 протиправно здійснив у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію змін до відомостей про земельну ділянку, кадастровий номер :03:328:0258 (далі - спірна земельна ділянка), із зазначенням виду використання - "по фактичному розміщенню споруд", який (вид використання) з урахуванням рішень Дніпровської міськради від 22.09.2021 № 415/10 "Про внесення змін до рішення міської ради від 08.12.2004 р. № 41/22 "Про затвердження переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові" (далі - рішення від 22.09.2021 № 415/10) і від 20.10.2021 № 212/11 "Про затвердження проекту внесення змін до плану зонування території м. Дніпра" (далі - рішення від 20.10.2021 № 212/11) не відповідає виду використання, визначеному Міськрадою як власником вказаної земельної ділянки.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2023, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2023, у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

4. Рішення та постанова мотивовані посиланням на положення статей 19, 20, 123 ЗК України (в редакції, чинній до 23.07.2021), статей 15, 16, 377 ЦК України, статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", статей 4, 13, 74, 75, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), застосовуючи які місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що:

1) позивач не довів належними та допустимими доказами порушення своїх майнових прав або інтересів на момент внесення Управлінням оспорюваних реєстраційних змін, позаяк обсяг прав позивача стосовно спірної земельної ділянки не змінився, Міськрада як була власником цієї земельної ділянки, так ним і залишається, жодну з правомочностей власника рішенням державного кадастрового реєстратора не обмежено, а будь-яких інших речових прав третіх осіб на спірну земельну ділянку не зареєстровано;

2) оскільки на спірній земельній ділянці не розташовувався об`єкт незавершеного будівництва житлового комплексу "Каміння", а знаходилося належне Товариству на праві власності (з 21.02.2020) нерухоме майно - споруда виставкового центру, та зазначений преюдиціальний факт встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у справі № 904/9841/21 (між тими самими сторонами), яке набрало законної сили, то 22.07.2021 державним кадастровим реєстратором правомірно було змінено вид використання спірної земельної ділянки з "для проектування та будівництва житлового комплексу "Каміння" (3-й етап будівництва)" на "по фактичному розміщенню споруд", а не її цільове призначення, адже зміна виду використання земельної ділянки не тягне за собою зміну її цільового призначення, тобто здійснюється в межах визначеного цільового призначення земельної ділянки, тому й не потребує дотримання такої окремої процедури, як при зміні цільового призначення землі (схожий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19);

3) рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 у справі № 160/8139/21 встановлено факт протиправної бездіяльності Дніпровської міськради щодо неприйняття у встановлений законодавством місячний строк жодного рішення за результатами розгляду клопотання ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у користування по фактичному розміщенню споруди, орієнтовною площею 0,7043 га, кадастровий номер :03:328:0258 (не надала дозвіл або мотивовану відмову в його наданні), в зв`язку з чим Товариство, користуючись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 123 ЗК України, 21.05.2021, тобто в межах місячного строку з дати спливу строку для надання Дніпровською міськрадою відповіді на клопотання позивача, уклало з фізичною особою-підприємцем Халимендик І. О. договір про надання послуг з підготовки топографо-геодезичних матеріалів на земельну ділянку та розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) по фактичному розміщенню споруд, на підставі якої (технічної документації) в подальшому відповідачем-1 було змінено вид використання вказаної земельної ділянки;

4) право отримати в користування земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, в силу положень частини 2 статті 377 ЦК України виникло в Товариства на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.02.2020, тобто ще до прийняття Міськрадою рішення від 20.10.2021 № 212/11;

5) з витягів з Державного земельного кадастру від 15.02.2021 № НВ-021 та від 22.07.2021 № НВ 021 вбачається, що як при державній реєстрації спірної земельної ділянки, так і при внесенні оспорюваних реєстраційних змін до Державного земельного кадастру її цільове призначення є незмінним - 02.10. Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.

При цьому суд першої інстанції, відхиляючи як доводи позивача про відсутність рішень Міськради щодо передачі спірної земельної ділянки на правах оренди на користь будь-яких фізичних чи юридичних осіб, так і його доводи про відсутність волі власника земельної ділянки комунальної форми власності на проведення державної реєстрації земельної ділянки, виходив з того, що такі рішення органу місцевого самоврядування не містять підстав для проведення чи скасування державної реєстрації змін до відомостей про спірну земельну ділянку (в частині виду її використання в межах наявного цільового призначення) або визнання протиправними з цієї причини дій відповідача-1, який здійснив державну реєстрацію земельної ділянки за заявою Товариства як замовника документації із землеустрою згідно з абзацом 6 частини 3 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", тобто у випадках, коли розроблення такої документації відбувається без дозволу органу місцевого самоврядування, чим також спростовуються аргументи Дніпровської міськради про те, що оспорювані реєстраційні зміни щодо спірної земельної ділянки не могли бути внесені без дозволу Міськради на розроблення технічної документації із землеустрою.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги передчасні доводи скаржника про розташування спірної земельної ділянки в рекреаційній зоні озеленених територій загального призначення з посиланням на рішення від 22.09.2021 № 415/10 і від 20.10.2021 № 212/11, згідно з якими зазначену земельну ділянку віднесено до рекреаційної зони озеленених територій загального користування (позначка Р-3), оскільки вказані рішення прийнято Міськрадою значно пізніше, ніж відбулися формування та державна реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, а також внесення оспорюваних реєстраційних змін стосовно цієї земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, Дніпровська міськрада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що: 1) суди не врахували висновку щодо обов`язковості проведення зміни виду використання землі в межах її цільового призначення в порядку, встановленому для зміни цільового призначення землі в подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05.03.2013 у справі № 21-417а12, від 08.04.2015 у справі № 6-32цс15, в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 521/4789/17, від 04.07.2018 у справі № 826/8492/17, від 31.07.2019 у справі № 806/5308/15, від 26.05.2021 у справі № 813/2650/18 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 701/902/17-ц, від 24.02.2020 у справі № 701/473/17; 2) на теперішній час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми частини 5 статті 20 ЗК України (в редакції, чинній до 23.07.2021) в подібних правовідносинах (в контексті процедури зміни виду цільового призначення земельної ділянки без погодження із землевласником і за зверненням особи, яка не є користувачем земельної ділянки на визначених законодавством підставах); 3) хоча на момент внесення оспорюваних змін у Державному земельному кадастрі ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" було власником будівлі, розташованої на спірній земельній ділянці, проте спірна земельна ділянка досі не перебуває в користуванні фізичних/юридичних осіб (на правах постійного користування, оренди, емфітевзису, суперфіцію) і Міськрадою не приймалося жодного рішення про передачу вказаної земельної ділянки Товариству в оренду; 4) дії з формування та реєстрації змін щодо спірної земельної ділянки вчинено відповідачем-2 у період розгляду справи № 904/4710/21 за позовом Дніпровської міськради до ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" про усунення перешкод в користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом знесення нежитлової одноповерхової споруди виставкового центру літ. А-1, навіс літ. А ', А", А"', огорожа № 1, 2, З, І - мостіння, загальною площею 2700 м2.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

7. ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних рішенні та постанові.

ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області не скористалося правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Розгляд справи Верховним Судом

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.09.2023 (Чумак Ю. Я. - головуючий, Багай Н. О., Зуєв В. А.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Дніпровської міськради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2023 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у справі № 904/3805/22 та призначено розгляд цієї справи в судовому засіданні на 31.10.2023.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.10.2023 у зв`язку з відпусткою судді Зуєва В. А. справу № 904/3805/22 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Чумак Ю. Я. - головуючий, Дроботова Т. Б., Багай Н. О.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

9. На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.02.2020 (реєстраційний № 451), посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Крючковою Т. В., договору № 1 про внесення змін до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.03.2020 (реєстраційний № 31), посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвим В. О., та акта приймання-передачі майна від 31.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Крючковою Т. В., ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" є власником нежитлової одноповерхової споруди виставкового центру, яка складається з: нежитлової одноповерхової споруди виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А', А", А"', огорожа № 1, 2, 3, І-мостіння, загальною площею 2700 м2 за адресою: м. Дніпро, вулиця Січеславська Набережна, будинок 47-А.

10. 15.02.2021 відділом у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області проведено державну реєстрацію земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,7043 га, кадастровий номер :03:328:0258, розташованої в районі будинку № 39 на вул. Січеславській Набережній в м. Дніпрі. Цільове призначення: 02.10. Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури. Категорія земель: землі житлової та громадської забудови. Вид використання земельної ділянки: для проектування та будівництва житлового комплексу "Каміння" (3-й етап будівництва). Державну реєстрацію вказаної земельної ділянки здійснено за рахунок раніше наданої в користування земельної ділянки, кадастровий номер :03:328:0217, відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі код УКЦВЗ 1.9., на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 30.09.2020, виконаного фізичною особою-підприємцем Пітько С. М. (далі - ФОП Пітько С. М.), замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГК ІСТЕЙТ" (далі - ТОВ "ГК ІСТЕЙТ").

Виготовлення проекту землеустрою здійснено ФОП Пітько С. М. на підставі рішення Дніпровської міськради від 02.09.2020 № 335/60 "Про надання ТОВ "ГК ІСТЕЙТ", , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню незавершеного будівництва підпірної стіни № 1 для будівництва житлового комплексу "Каміння" по вул. Січеславська Набережна у районі буд. № 39 (Соборний район)".

До матеріалів проекту землеустрою долучено: копія вказаного рішення Дніпровської міськради; клопотання ТОВ "ГК ІСТЕЙТ" до міського голови м. Дніпра про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,5 га, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, Соборний район, вул. Січеславська Набережна в районі будинку № 39; правовстановлюючі документи (договір купівлі-продажу від 18.06.2020 № НОН266364) ТОВ "ГК ІСТЕЙТ" на об`єкт незавершеного будівництва підпірної стіни № 1 для будівництва житлового комплексу "Каміння" (3 етап будівництва), 5 % готовності, розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 1,8157 га, кадастровий номер :03:328:0217, за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, в районі будинку № 39.

11. 29.03.2021 ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" направило на адресу Дніпровської міськради клопотання про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у користування по фактичному розміщенню споруди, орієнтовною площею 0,7043 га, кадастровий номер :03:328:0258, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, у районі буд. № 39, код КВЦПЗ: 02.10, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, а саме під належною Товариству на праві власності нежитловою одноповерховою спорудою виставкового центру за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 47-А.

До вказаного клопотання було долучено такий пакет документів: належним чином засвідчена копія графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місцерозташування земельної ділянки та дані з Публічної кадастрової карти про земельну ділянку; належним чином засвідчена копія договору купівлі-продажу нерухомого майна; належним чином засвідчена копія договору про внесення змін до договору купівлі-продажу нерухомого майна; належним чином засвідчений акт приймання-передачі майна від 31.03.2020; належним чином засвідчена копія статуту ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ"; належним чином засвідчена копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; належним чином засвідчена копія наказу про призначення на посаду директора; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

12. Оскільки по закінченню місячного строку з моменту отримання клопотання про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме до 30.04.2021 Дніпровська міськрада не прийняла жодного рішення (не надала дозвіл або вмотивовану відмову у його наданні), то на підставі частини 3 статті 123 ЗК України Товариство набуло право на замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без надання такого дозволу шляхом укладення договору на виконання робіт.

Так, 21.05.2021, тобто в межах місячного строку з дати спливу строку для надання Міськрадою відповіді на клопотання позивача, між ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" та ФОП Халимендик І. О. було укладено договір, за умовами якого ФОП Халимендик І. О. зобов`язався надати Товариству послуги з підготовки топографо-геодезичних матеріалів на земельну ділянку та розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по фактичному розміщенню споруд, орієнтовною площею 0,7043 га, кадастровий номер :03:328:0258, яка розташована: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 47-А, код КВЦПЗ: 02.10, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, категорія земель: землі житлової та громадської забудови.

13. 26.05.2021 ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" засобами поштового зв`язку направило на адресу Дніпровської міськради повідомлення про замовлення розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без надання дозволу (разом з примірником договору від 21.05.2021) на підставі частини 3 статті 123 ЗК України.

25.06.2021 Товариство отримало листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міськради від 18.06.2021 № 7/9-926, в якому наведено підстави для відмови у видачі дозволу на розроблення технічної документації.

14. На виконання договору від 21.05.2021 ФОП Халимендик І. О. розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,7043 га, кадастровий номер :03:328:0258, ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" по фактичному розміщенню споруд, за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 47-А, код КВЦПЗ: 02.10. Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (копія технічної документації міститься в матеріалах справи).

Виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ФОП Халимендик І. О., згідно з відомостями пояснювальної записки до неї, здійснювалося без дозволу Дніпровської міськради на підставі частини 3 статті 123 ЗК України, а саме в зв`язку з відсутністю реагування Міськради упродовж більш як місячного строку з дня реєстрації клопотання Товариства про надання дозволу на розроблення документації з землеустрою відповіді уповноваженого органу.

До матеріалів проекту землеустрою були долучено: копія клопотання ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" від 29.03.2021 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж такої земельної ділянки в натурі (на місцевості) з підтверджуючими даними про його отримання адресатом 30.03.2021; правовстановлюючі документи Товариства (договір купівлі-продажу від 21.02.2020 № НОА 270389) на нежитлову одноповерхову споруду виставкового центру, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 47-А, та на території земельної ділянки, кадастровий номер, :03:328:0217, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, в районі будинку № 39; інформаційний лист ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 13.04.2021 № ПІ-42/0-58/0/бЗ-21 про надання публічної інформації на запит від 08.04.2021 (вх. № ЗПІ-42/0/4-21), який містить відомості щодо скасування 15.02.2021 державної реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер :03:328:0217, закриття поземельної книги на зазначену земельну ділянку та формування і державну реєстрацію п`яти земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:328:0255; :03:328:0256; :03:328:0257; :03:328:0258; :03:328:0259, утворених внаслідок поділу земельної ділянки, кадастровий номер :03:328:0217.

15. 22.07.2021 відділ у м. Дніпрі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області вніс зміни до Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки в частині адреси фактичного розташування вказаної земельної ділянки: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 47-А, та змінено вид використання земельної ділянки з "для проектування та будівництва житлового комплексу "Каміння" (3-й етап будівництва)" на "по фактичному розміщенню споруд".

Внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про спірну земельну ділянку здійснено на підставі технічної документації а землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виконаного ФОП Халимендак І. О., замовник - ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ".

16. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 у справі № 160/8139/21, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.06.2022, позов ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Дніпровської міськради щодо неприйняття у місячний строк рішення за результатом розгляду клопотання Товариства від 29.03.2021 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у користування по фактичному розміщенню споруди, орієнтовною площею 0,7043 га, кадастровий номер :03:328:0258, яка розташована: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, у районі буд. № 39, код КВЦПЗ: 02.10 (для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури), категорія земель: землі житлової та громадської забудови. В задоволенні іншої частини позовних вимог (про зобов`язання Міськради прийняти рішення про надання відповідного дозволу) відмовлено.

При цьому колегія суддів апеляційного адміністративного суду в постанові від 22.06.2022 зазначила, що: 1) клопотання ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було сформовано відповідно до частини 2 статті 123 ЗК України, а тому Дніпровська міськрада на виконання вимог частини 3 статті 123 ЗК України була зобов`язана до 30.04.2021 надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надати мотивовану відмову; 2) оскільки земельна ділянка комунальної власності площею 0,7043 га, кадастровий номер :03:328:0258, на якій знаходиться нерухоме майно Товариства є сформованою, тому ця земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав, зокрема, надаватися в користування.

Також апеляційний адміністративний суд відхилив твердження Міськради про те, що частина запитуваної земельної ділянки розташована в межах визначених червоних ліній вул. Січеславської Набережної, на частину запитуваної ділянки Управлінням надано містобудівні умови та обмеження, містобудівний висновок, а земельна ділянка знаходиться в охоронних зонах транзитних та магістральних інженерних мереж, які перетинають ділянку та проходять уздовж неї, оскільки вказані доводи не свідчить про наявність підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі земельної ділянки в користування, так як частиною 3 статті 123 ЗК України чітко передбачено підстави для відмови в наданні дозволу.

17. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у справі № 904/9841/21, яке набрало законної сили 23.08.2022, відмовлено в задоволені позову Дніпровської міськради до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області та ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" про визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, кадастровий номер :03:328:0258, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд. 47-А, з виключенням відомостей щодо кадастрового номеру :03:328:0258 з Державного земельного кадастру з одночасним припиненням усіх речових прав, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав).

Позовні вимоги Дніпровської міськради в справі № 904/9841/21 обґрунтовувалися тим, що 22.07.2021 державним кадастровим реєстратором відділу у м. Дніпрі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Пишною Л. Г. було протиправно сформовано земельну ділянку, кадастровий номер :03:328:0258, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 47-А.

Зазначеним судовим рішенням встановлено такі фактичні обставини: 1) оскільки на земельній ділянці, кадастровий номер :03:328:0258, не розташовувався об`єкт незавершеного будівництва житлового комплексу "Каміння", а знаходилося майно ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" - споруда виставкового центру, то було змінено вид використання земельної ділянки на "по фактичному розміщенню споруд"; 2) з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :03:328:0258, вбачається, що до Державного земельного кадастру не було внесено жодних прав користування спірною земельною ділянкою, а зазначено лише про її перебування в комунальній власності; 3) Товариство 21.02.2020 набуло право власності на розташований на спірній земельній ділянці об`єкт нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу, тобто право отримати в користування земельну ділянку, на якій розташовано нерухоме майно, в силу частини 2 статті 377 ЦК України виникло у відповідача-2 ще до прийняття рішення Дніпровської міськради від 20.10.2021 № 212/11.

Позиція Верховного Суду

18. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

19. В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновки місцевого та апеляційного господарських судів про недоведеність належними та допустимими доказами порушення прав Міськради як власника спірної земельної ділянки внаслідок внесення державним кадастровим реєстратором оспорюваних реєстраційних змін, позаяк обсяг прав позивача стосовно спірної земельної ділянки жодним чином не змінився, Міськрада як була власником цієї земельної ділянки, так ним і залишається, жодну з правомочностей власника рішенням державного кадастрового реєстратора не обмежено, а будь-яких інших речових прав третіх осіб (в тому числі зі сторони Товариства) на спірну земельну ділянку не зареєстровано. Крім того, на спірній земельній ділянці не розташовувався об`єкт незавершеного будівництва житлового комплексу "Каміння", а знаходилося належне Товариству з 21.02.2020 на праві власності нерухоме майно - споруда виставкового центру, і зазначений преюдиціальний факт встановлено судовим рішенням у справі № 904/9841/21 (між тими самими сторонами), яке набрало законної сили, в зв`язку з чим 22.07.2021 державним кадастровим реєстратором цілком правомірно було змінено лише вид використання спірної земельної ділянки з "для проектування та будівництва житлового комплексу "Каміння" (3-й етап будівництва)" на "по фактичному розміщенню споруд", а не її цільове призначення, адже зміна виду використання земельної ділянки не тягне за собою зміну її цільового призначення, оскільки здійснюється в межах визначеного цільового призначення земельної ділянки, тому не потребує дотримання такої ж окремої процедури, як при зміні цільового призначення землі (схожий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19).

20. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю порушення оспорюваними реєстраційними змінами в Державному земельному кадастрі (щодо виду використання спірної земельної ділянки) прав Міськради як власника вказаної земельної ділянки, а також з таких мотивів.

21. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

22. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) сформульовано такий висновок:

"Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98)".

23. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

24. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 та частини 1 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

25. Згідно з абзацом 11 частини 1 та частиною 2 статті 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" (в редакції, чинній на час звернення з позовом) до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, як цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель). Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині 2 статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

26. За змістом положень частини 1, абзацу 6 частини 3 та частини 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" (в редакції, чинній на час звернення з позовом) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою замовника документації із землеустрою, за якою здійснюється формування земельної ділянки державної, комунальної власності, у випадках, коли розроблення такої документації відбувається без дозволу органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

27. Згідно з абзацом 5 частини 4 статті 26 Закону України "Про Державний земельний кадастр" (в редакції, чинній станом на 22.07.2021) для внесення змін до відомостей Поземельної книги щодо цільового призначення земельної ділянки, складу угідь, нормативної грошової оцінки, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки) заявник подає до органу, який здійснює ведення Поземельної книги, документацію із землеустрою, на підставі якої вносяться зміни до відомостей Державного земельного кадастру, у формі електронного документа (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

Відповідно до пункту 118 Порядку № 1051 (в редакції, чинній станом на 22.07.2021) внесення до Поземельної книги відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

Отже, для проведення державної реєстрації змін до відомостей про вид зареєстровану земельну ділянку (спірну земельну ділянку зареєстровано 15.02.2021 внаслідок поділу земельної ділянки, кадастровий номер :03:328:0217 - див. пункт 14 цієї постанови) чинне на час проведення спірних реєстраційних дій законодавство взагалі не вимагало від заявника подання технічної документації із землеустрою.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що зазначеним вище нормативним застереженням спростовується твердження скаржника про те, що оспорювані реєстраційні зміни (в частині зміни виду використання спірної земельної ділянки) могли бути внесені лише на підставі технічної документації із землеустрою, розробленої за дозволом Міськради.

28. Судами попередніх інстанцій встановлено та скаржником не заперечується той факт, що внаслідок внесення державним кадастровим реєстратором оспорюваних реєстраційних змін обсяг прав позивача стосовно спірної земельної ділянки жодним чином не змінився, оскільки Міськрада як була власником цієї земельної ділянки, так ним і залишається, жодну з правомочностей власника (володіння, користування та розпорядження) рішенням державного кадастрового реєстратора не обмежено, а будь-яких інших речових прав третіх осіб (в тому числі зі сторони Товариства) на спірну земельну ділянку на час звернення з цим позовом не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що також підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Державного земельного кадастру від 22.07.2021 № НВ 021.

29. Однак суди помилково залишили поза увагою, що обраний Міськрадою спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення таких позовних вимог не призведе до поновлення порушених прав позивача без його звернення до суду з іншим позовом.

Належним способом захисту прав позивача може бути звернення до суду з вимогами про витребування землі із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у разі, якщо буде доведено, що позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Натомість задоволення позовних вимог про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації змін до відомостей про спірну земельну ділянку (в частині виду її використання), внесених 22.07.2021 державним кадастровим реєстратором, тим більше за умови відсутності реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-якого речового права Товариства чи інших осіб на користування вказаною земельною ділянкою, не може привести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності).

30. Схожий за змістом правовий висновок щодо неефективності обраного позивачем способу захисту своїх прав як самостійної підстави для відмови в позові, який (висновок) викладено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 727/2415/22 та в пунктах 6.23- 6.26 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 915/86/23, колегія суддів на підставі частини 4 статті 300 ГПК України (шляхом виходу за межі доводів касаційної скарги) вважає за необхідне врахувати під час касаційного перегляду цієї справи з огляду на те, що зазначену постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду офіційно оприлюднено 14.08.2023, тобто вже після подання касаційної скарги у цій справі (07.08.2023).

31. За наведених вище обставин Верховний Суд вважає, що відмова в задоволенні позову в цій справі має бути зумовлена неефективністю обраного позивачем способу захисту своїх прав, а не необґрунтованістю чи недоведеністю позовних вимог, оскільки як достеменно встановлено судами попередніх інстанцій та не спростовано скаржником, жодних речових прав користування спірною земельною ділянкою за Товариством наразі не зареєстровано, що виключає порушення ним прав Міськради як власника землі самими лише діями державного кадастрового реєстратора зі внесення до Державного земельного кадастру змін щодо виду використання земельної ділянки в межах її існуючого цільового призначення.

32. Водночас позивач у поданій касаційній скарзі посилається на наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК України, а саме:

якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

33. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень висновку щодо обов`язковості проведення зміни виду використання землі в межах її цільового призначення в порядку, встановленому для зміни цільового призначення землі в подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05.03.2013 у справі № 21-417а12, від 08.04.2015 у справі № 6-32цс15, в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 521/4789/17, від 04.07.2018 у справі № 826/8492/17, від 31.07.2019 у справі № 806/5308/15, від 26.05.2021 у справі № 813/2650/18 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 701/902/17-ц, від 24.02.2020 у справі № 701/473/17, з огляду на таке.

34. В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

В рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

35. Відповідно до статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду: 1) у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права; 2) діє як суд апеляційної інстанції у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції; 3) аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики; 4) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Таким чином, саме Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

36. У пунктах 36- 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 сформульовано такий висновок щодо застосування норми частини 5 статті 20 ЗК України (в редакції, чинній до 23.07.2021, тобто станом на час вчинення оспорюваних реєстраційних дій):

"Указаними нормами (статтями 31, 33- 37 ЗК України) права визначені види використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема для фермерського господарства, для ведення особистого селянського господарства, для сінокосіння і випасання худоби, для ведення індивідуального або колективного садівництва, для городництва, для ведення підсобного господарства. Власники або користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення певного виду використання мають використовувати їх виключно в межах вимог, встановлених статтями 31, 33- 37 ЗК України для такого виду використання.

Отже, зазначені норми права розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель. Зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на іншу категорію цільового призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення. При цьому такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки, зокрема на землі фермерського господарства, без зміни її категорії цільового призначення (землі сільськогосподарського призначення) чинним законодавством не передбачено.

Ураховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05 березня 2013 року у справі № 21-417а12, від 08 квітня 2015 року у справі № 6-32цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а та постановах Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 701/902/17-ц, від 03 червня 2019 року у справі № 708/933/17, від 24 лютого 2020 року у справі № 701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.

Разом з тим, користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником".

При цьому в пункті 29 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що в межах кожної категорії земель виділяються види використання земельної ділянки, які визначаються її власником або користувачем самостійно, крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33- 37 ЗК України.

37. Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішення та постанови, при їх ухваленні суди першої та апеляційної інстанцій, керуючись частиною 4 статті 236 ГПК України, належним чином врахували висновок Великої Палати Верховного Суду щодо допустимості самостійної зміни користувачем землі виду використання спірної земельної ділянки в межах її визначеного цільового призначення (землі житлової та громадської забудови), оскільки до земель сільськогосподарського призначення та земель оборони вказана земельна ділянка не відноситься, чим повністю спростовуються доводи скаржника, які ґрунтуються передусім на необхідності врахування попередньої (неактуальної) правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду України від 05.03.2013 у справі № 21-417а12, від 08.04.2015 у справі № 6-32цс15 і в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 701/902/17-ц, від 24.02.2020 у справі № 701/473/17, та від якої Велика Палата Верховного Суду вже мотивовано відступила.

38. Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо обов`язковості проведення зміни виду використання землі в межах її цільового призначення в порядку, встановленому для зміни цільового призначення землі в подібних правовідносинах, викладеного в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 521/4789/17, від 04.07.2018 у справі № 826/8492/17, від 31.07.2019 у справі № 806/5308/15, від 26.05.2021 у справі № 813/2650/18, про відступлення від яких безпосередньо не згадується в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, оскільки як у пункті 73 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, так і в пункті 6.66 постанови від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 Велика Палата Верховного Суду уточнила, що відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати). Тобто відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах.

39. Верховний Суд не бере до уваги аргументи скаржника про те, що хоча на момент внесення оспорюваних змін у Державному земельному кадастрі ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" було власником будівлі, розташованої на спірній земельній ділянці, проте спірна земельна ділянка досі не перебуває в користуванні фізичних/юридичних осіб (на правах постійного користування, оренди, емфітевзису, суперфіцію) і Міськрадою не приймалося жодного рішення про передачу вказаної земельної ділянки Товариству в оренду, оскільки суд першої інстанції, відхиляючи доводи позивача про відсутність рішень Міськради щодо передачі спірної земельної ділянки на правах оренди на користь будь-яких фізичних чи юридичних осіб, цілком обґрунтовано виходив з того, що в спірних реєстраційних правовідносинах такі рішення органу місцевого самоврядування не містять підстав для проведення чи скасування державної реєстрації змін до відомостей про спірну земельну ділянку (в частині виду її використання в межах наявного цільового призначення) або визнання протиправними з цієї причини дій відповідача-1, який здійснив державну реєстрацію земельної ділянки за заявою Товариства як замовника документації із землеустрою згідно з абзацом 6 частини 3 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", тобто у випадках, коли розроблення такої документації відбулося без дозволу органу місцевого самоврядування в порядку мовчазної згоди через протиправну бездіяльність Міськради в прийнятті нею рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою або відмову в його наданні (частина 3 статті 123 ЗК України), що підтверджено судовими рішеннями в адміністративній справі № 160/8139/21 (за участю ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" та Дніпровської міськради).

40. В свою чергу, посилаючись на правило преюдиційності обставин, закріплене частиною 4 статті 75 ГПК України, суди першої та апеляційної інстанцій правомірно врахували чинне рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у справі № 904/9841/21 (між тими самими сторонами), яким встановлено, зокрема, такі фактичні обставини, які не потребують повторного доказування - на земельній ділянці, кадастровий номер :03:328:0258 знаходилося належне ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" нерухоме майно (споруда виставкового центру), право власності на яке набуто Товариством 21.02.2020 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21.02.2020, в зв`язку з чим право користування земельною ділянкою площею 1,8157 га, кадастровий номер :03:328:0217, розташованою за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, в районі будинку № 39, на якій розміщено вказане нерухоме майно, в силу положень частини 2 статті 377 ЦК України та частини 2 статті 120 ЗК України перейшло до відповідача-2 (покупця) в обсязі та на умовах, визначених для попереднього землекористувача, що також підтверджується змістом абзацу 2 пункту 1.1 зазначеного договору купівлі-продажу.

41. Разом з тим колегія суддів відхиляє як такі, що не мають значення для правильного вирішення спору, доводи скаржника про те, що дії з формування та реєстрації змін щодо спірної земельної ділянки вчинено відповідачем-2 у період розгляду справи № 904/4710/21 за позовом Дніпровської міськради до ТОВ "ЕСТЕЙТ СІТІ" про усунення перешкод в користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом знесення нежитлової одноповерхової споруди виставкового центру літ. А-1, навіс літ. А ', А", А"', огорожа № 1, 2, З, І - мостіння, загальною площею 2700 м2.

Адже вказані доводи скаржника спростовуються тим, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2021 у справі № 904/4710/21, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.07.2022, заяву Дніпровської міськради про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково, заборонено державним реєстраторам, реєстраційним службам, іншим особам вчиняти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна - вказаної нежитлової одноповерхової споруди виставкового центру, а отже, судовими рішеннями в межах зазначеної справи не запроваджувалося жодних судових заборон на вчинення державним кадастровим реєстратором реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки.

42. Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, однак наразі виключається можливість закриття касаційного провадження в частині зазначеної скаржником підстави з огляду на те, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновку (останньої правової позиції) щодо застосування норми частини 5 статті 20 ЗК України в подібних правовідносинах (у контексті права власника або користувача земельної ділянки самостійно визначати види її використання в межах відповідної категорії земель, за винятком земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), сформульованого в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від протилежного висновку (щодо обов`язковості проведення зміни виду використання землі в межах її цільового призначення в порядку, встановленому для зміни цільового призначення землі), викладеного в постановах Верховного Суду України від 05.03.2013 у справі № 21-417а12, від 08.04.2015 у справі № 6-32цс15, в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 521/4789/17, від 04.07.2018 у справі № 826/8492/17, від 31.07.2019 у справі № 806/5308/15, від 26.05.2021 у справі № 813/2650/18 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 701/902/17-ц, від 24.02.2020 у справі № 701/473/17, на неврахуванні якого (нерелевантного висновку) помилково наголошує скаржник.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України

43. Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про відсутність на теперішній час висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми частини 5 статті 20 ЗК України (в редакції, чинній до 23.07.2021) в подібних правовідносинах (в контексті процедури зміни виду цільового призначення земельної ділянки без погодження із землевласником і за зверненням особи, яка не є користувачем земельної ділянки на визначених законодавством підставах) з огляду на таке.

44. Як зазначено вище, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 вже було сформульовано висновок щодо застосування норми частини 5 статті 20 ЗК України (в редакції, чинній до 23.07.2021), суть якого полягає в тому, що чинне на той час земельне законодавство надавало власнику або користувачу землі самостійно змінювати вид використання земельної ділянки в межах її визначеного цільового призначення (відповідної категорії земель), за винятком земель сільськогосподарського призначення та земель оборони (див. пункти 36, 37 цієї постанови), чим спростовуються недоречні твердження скаржника про зворотне.

45. Крім того Верховний Суд зауважує, що скаржник фактично пропонує сформувати висновок щодо тлумачення в спірних відносинах такого юридичного терміну як "вид цільового призначення земельної ділянки" в межах певної категорії земель, що був запроваджений Законом України від 17.06.2020 № 711-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель", яким, зокрема, до положень статей 19, 20 ЗК України, статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" вносилися відповідні законодавчі зміни.

46. Натомість Закон України від 17.06.2020 № 711-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель" набрав чинності з 24.07.2021, а тому в силу вимог частини 2 статті 5 ЦК України не має зворотної дії до спірних правовідносин, пов`язаних з внесенням 22.07.2021 до Державного земельного кадастру оспорюваних реєстраційних змін, що наразі виключає необхідність формування Верховним Судом висновку щодо норми права, якою спірні відносини не регулюються.

47. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

48. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, оскільки на теперішній час є висновок Верховного Суду щодо застосування норми частини 5 статті 20 ЗК України (в редакції, чинній до 23.07.2021) в подібних правовідносинах, який (висновок) викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, а з матеріалів цієї справи вбачається, що суд апеляційної інстанції, відмовивши в задоволенні позову, фактично переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до такого правового висновку з прямим посиланням на вказану постанову Великої Палати Верховного Суду, що з урахуванням положень пункту 4 частини 1 статті 296 цього Кодексу свідчить про необхідність закриття касаційного провадження у справі за касаційною скаргою Міськради в частині зазначеної підстави касаційного оскарження.

49. Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані в справі докази в їх сукупності, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З наведених раніше мотивів Верховний Суд погоджується з обґрунтованими доводами Товариства, викладеними у відзиві на касаційну скаргу.

50. Отже, оскаржувані рішення та постанову слід залишити без змін з мотивів, викладених у пунктах 21- 31 цієї постанови.

При цьому оскаржувані судові рішення є законними та правильними по суті, а згідно з частиною 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

51. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

52. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міськради в частині зазначеної підстави касаційного оскарження.

53. В свою чергу, інша зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження в зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновку (останньої правової позиції) щодо застосування норми частини 5 статті 20 ЗК України (в редакції, чинній до 23.07.2021) в подібних правовідносинах (у контексті права власника або користувача земельної ділянки самостійно визначати види її використання в межах відповідної категорії земель, за винятком земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), сформульованого в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від протилежного правового висновку (обов`язковості проведення зміни виду використання землі в межах її цільового призначення в порядку, встановленому для зміни цільового призначення землі), викладеного в постановах Верховного Суду України від 05.03.2013 у справі № 21-417а12, від 08.04.2015 у справі № 6-32цс15, в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 521/4789/17, від 04.07.2018 у справі № 826/8492/17, від 31.07.2019 у справі № 806/5308/15, від 26.05.2021 у справі № 813/2650/18 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 701/902/17-ц, від 24.02.2020 у справі № 701/473/17, на неврахуванні якого (нерелевантного висновку) помилково наголошує скаржник, що наразі виключає закриття касаційного провадження в частині зазначеної підстави касаційного оскарження.

54. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про необґрунтованість позову, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

55. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

56. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

57. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову, в зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Розподіл судових витрат

58. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради в справі № 904/3805/22 у частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

Касаційну скаргу Дніпровської міської ради в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у справі № 904/3805/22 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай