ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.10.2023 м. Івано-ФранківськСправа № 909/424/23
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"
до відповідача: ОСОБА_1
від позивача: ОСОБА_2
від відповідача: ОСОБА_3
1 563 235 грн 57 коп.
Вирішення судом процесуальних питань.
29.06.2023 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 24.07.2023.
24.07.2023 суд постановив продовжити підготовче провадження та відкласти підготовче засідання у справі на 11.09.2023, яке відкладав на 27.09.2023 та 25.10.2023.
В судовому засіданні 25.10.2023 суд вийшов до нарадчої кімнати.
26.10.2023 суд вийшов з нарадчої кімнати та проголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Позиція позивача.
В поясненнях до справи, зазначив, що посилання представника відповідача на те, що грошове зобов"язання є простроченим з наступного дня після відкриття виконавчого провадження не відповідає вимогам законодавства. Щодо застосування до спірних правовідносин п.18 "Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України" вказав, що після ухвалення рішення суду правовідносини сторін щодо виконання кредитного договору трансформувались у правовідносини щодо неналежного виконання рішення суду.
Позиція відповідача.
Представник відповідача проти позову заперечив, вказав що початок відліку прострочення заборгованості за виконавчим документом повинен рахуватися з наступного дня після відкриття виконавчого провадження, а саме з 05.02.2022 та враховуючи п.18 "Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України" тривати до 23.02.2022. В зв"язку з чим подав контррозрахунок позовних вимог, згідно якого обґрунтованими вважає позовні вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 741, 75 дол. США.
Обставини справи. Оцінка доказів.
Предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення грошового зобо"язання.
15.11.2006 Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" та Фізична особа підприємець ОСОБА_1 уклали договір №LOK-KC-036 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії.
16.07.2014 Фізична особа підприємець ОСОБА_1 припинила господарську діяльність, про що внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
04.10.2021 Івано-Франківський апеляційний суд постановив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.07.2021 у справі №345/2291/17 вважати неподаною та повернути апелянту.
При розгляді справи №345/2291/17 суд встановив, що відповідачка порушила свої зобов"язання за кредитним договором.
Згідно з приписами ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись вищенаведеною нормою закону, суд приймає рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.07.2021 у справі №345/2291/17 як доказ, що саме внаслідок порушення ОСОБА_1 договірних зобов"язань виникла заборгованість.
Враховуючи, що відповідачка добровільно рішення суду не виконувала, позивач звернувся до Калуського відділу державної виконавчої служби в Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусове виконання судового рішення. 04.02.2022 відкрите виконавче провадження № 68450327.
Як стверджує позивач та не заперечує відповідачка станом на день подання цього позову рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.07.2021 у справі №345/2291/17 не виконане.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.
Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).
Як встановлено частиною 1статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
При цьому, приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).
Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.
При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Отже, законом встановлений обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. І в розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
При цьому, господарський суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.
Дослідивши поданий позивачем розрахунок суд погоджується з твердженням позивача, що невиконання боржником грошового зобов"язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов"язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Суд перевірив правильність розрахунку позивача і контррозрахунку відповідача та зазначає, що позивач при розрахунку 3% річних не врахував положення п.18 "Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України", відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Твердження позивача про те, що після набрання рішенням законної сили між сторонами виникли правовідносини з приводу неналежного виконання рішення суду, а кредитні припинилися та твердження відповідача про те, що грошове зобов"язання вважається простроченим з моменту відкриття виконавчого провадження, суд оцінює критично, оскільки чинне законодавство не пов"язує припинення зобов"язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).
Висновок суду.
Факт прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором №LOK-KC-036 від 15.11.2006 підтверджується матеріалами справи.
Судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2,73,74,129, 233, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Судовий збір в сумі 7412 (сім тисяч чотириста дванадцять) грн 16 коп. покласти на позивача.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 08.11.2023
Суддя Т. В. Максимів