СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Харків Справа № 922/1813/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Пуль О.А.

за участю секретаря Андерс О.К.

за участю представників:

позивача - Чорного І.В., в порядку самопредставництва ( в режимі відеоконференції);

відповідача Харцизової Т.В., ордер Серія АР від 04.09.2023 № 1147296 ( в режимі відео конференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" (вх. № 1918 Х/2-5) на рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі № 922/1813/23 (ухвалене у приміщенні господарського суду Харківської області суддею Жигалкіним І.П., повний текст складено 14.08.2023)

за позовом Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту", м. Харків

про стягнення 1 258 127,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) звернулась до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" 1 258 127,90 грн., що складається з 41 040,00 грн. пені, нарахованої за порушення строку поставки товару за Договором поставки від 15.07.2022 №311-22 в розмірі 0,1 відсотка вартості товару за кожен день прострочення, а також нарахованих за користування чужими грошовими коштами - перерахованої позивачем на підставі цього Договору 6840000 грн. передплати за товар, 787068,49 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передплати, 382 795,30 грн. інфляційних втрат та 47224,11грн. 3% річних.

В обґрунтування позову Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) послалась на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" строку поставки товару за Договором поставки від 15.07.2022 №311-22 та користування відповідачем чужими грошовими коштами передплати понад встановлений Договором строк, з огляду на те, що позивач, на виконання умов п. 4.2. Договору, 26.07.2022 здійснив передплату товару у розмірі 50% його вартості на суму 6 840 000 грн.; Додатковою угодою від 22.08.2022 №1 до Договору встановлено кінцевий термін поставки товару до 15.10.2022, в той час як сама поставка товару вартістю 13 680 000, 00 грн. здійснена відповідачем лише 18.10.2022 за видатковою накладною від 18.10.2022 №РН-000061, у зв`язку з чим відповідно до п. 7.2. Договору відповідачу нараховано пеню за період прострочення поставки товару з 15.10.2022 по 17.10.2022 в розмірі 0,1 відсотка вартості товару за кожен день прострочення, що становить 41 040,00 грн., а також на суму передплати за період з 26.07.2022 по 17.10.2022 на підставі п. 7.5. Договору нараховано 787068,49 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передплати та на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України -3% річних в розмірі 47224,11грн. та інфляційні втрати в сумі 382 795,30 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі № 922/1813/23 позов задоволено.

З Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" на користь Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) стягнуто 41 040,00 грн. пені, 787068,49 грн. подвійної облікової ставки НБУ, 382 795,30 грн. інфляційних нарахувань, 47224,11 грн. 3% річних.

В обґрунтування висновку про задоволення позову суд послався на підтвердження наявними у справі доказами порушення відповідачем умов Договору щодо поставки товару у встановлений строк та на правомірність у зв`язку з цим здійснення позивачем нарахування до стягнення спірних суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач послався на те, що суд першої інстанції, внаслідок порушення правил обчислення строків, дійшов помилкового висновку про наявність прострочення поставки відповідачем товару за Договором та безпідставно до спірних правовідносин щодо прострочення постачання товару застосував норми, які регулюють прострочення грошового зобов`язання.

Зокрема, відповідач зазначив про те, що з урахуванням Додаткової угоди до Договору від 22.08.2022, якою встановлено строк поставки до 15.10.2022, який є вихідним днем, положень ст. 253 Цивільного кодексу України, якими передбачено початок перебігу строку з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, ч. 5 статі 254 цього Кодексу, які передбачають, що в разі коли останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, відповідач мав здійснити поставку товару в перший робочий день, який слідує за 15.10.2022, яким є 17.10.2022, а перебіг прострочення поставки починається з 18.10.2022, тобто в той день, коли відповідне зобов`язання відповідачем вже було виконано, у зв`язку з чим цей день не може включатися в період прострочення, з чого вбачається безпідставність нарахування пені за прострочення поставки товару в сумі 41040 грн.

Крім цього, відповідач зазначив про безпідставність нарахування 787068,49 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, 382 795,30 грн. інфляційних втрат та 47224,11 грн. 3% річних на підставі положень ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України та ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України, які стосуються відповідальності за порушення грошового зобов`язаня, в той час, як позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням відповідачем негрошового зобов`язання з поставки товару.

При цьому відповідач вказав, що у спірних правовідносинах у нього не виникало грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати, оскільки положення ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачають альтернативне право покупця у випадку не передання товару у встановлений строк вимагати або його передання або повернення попередньої оплати, в той час як з матеріалів справи вбачається, що позивач 18.10.2022 прийняв товар за Договором та 20.10.2022 здійснив його повну оплату, що, в свою чергу, позбавляє його в подальшому вимагати повернення попередньої оплати.

Крім цього відповідач зазначив, що п. 7.5. Договору передбачено виникнення у нього обов`язку з повернення попередньої оплати за умови розірвання Договору позивачем через його неналежне виконання постачальником, шляхом направлення відповідного повідомлення, що у спірних правовідносинах не мало місця.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2023 для розгляду справи № 922/1813/23 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливлює її розгляд, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 у відповідності до п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України витребувано матеріали даної справи у господарського суду Харківської області та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, до надходження матеріалів справи.

27.09.2023 від господарського суду Харківської області на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 922/1813/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" (вх. № 1918 Х/2-5) на рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі № 922/1813/23 та призначено її до розгляду в судове засідання з повідомленням сторін на 09.11.2023 о 15 год. 15 хв.

25.10.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № вх. №13066), в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, а представник позивача проти її доводів заперечив.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між Військовою частиною НОМЕР_1 (позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Харківський завод засобів індивідуального захисту (відповідач, Постачальник) 15 липня 2022 року було укладено Договір №311-22 на закупівлю рукавичок тактичних, вид 1 (далі - Договір), згідно з предметом якого відповідач зобов`язався передати у власність позивача товар - рукавички тактичні, вид 1 (код ДК 021:2015-18420000-9) у кількості, в асортименті та за цінами згідно зі Специфікацією (Додаток №1), відповідно до якої Постачальник зобов`язаний поставити товар відповідної назви у кількості 20 000 штук на суму 13 680 000,00 грн. згідно з Технічними умовами (Додаток №2 до Договору).

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що Постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження Замовника разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього Договору, в термін не пізніше 23.08.2022.

22.08.2022 між Замовником та Постачальником укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 311-22 від 15 липня 2022 року, згідно з умовами якої Сторони (окрім іншого) дійшли згоди щодо строку поставки товару до 15.10.2022.

Договором визначені наступні умови оплати, а саме: згідно з п. 4.1 оплата товару проводиться у національній валюті України, а п. 4.2 передбачено, що розрахунок за товар здійснюється у наступному порядку: попередня оплата у розмірі 50% від загальної вартості товару здійснюється на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання договору на підставі належним чином оформленого рахунку-фактури; перерахування 50% від загальної вартості товару (остаточний розрахунок) Замовником здійснюється протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту отримання товару, на умовах розділу V Договору, на підставі накладної.

Пунктом 4.6 Договору передбачено, що у разі порушення Постачальником зобов`язань за Договором, він повертає суму попередньої оплати у повному обсязі протягом 5 робочих днів з моменту направлення Замовником вимоги (листа,претензії).

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що за порушення постачальником строків виконаня зобов`язання з нього стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Пунктом 7.5. Договору передбачено, що у випадку перерахування Замовником на умовах передоплати та невиконання постачальником своїх зобов`язань за Договором , що призвело до його розірвання Замовником, суми коштів, на яку не виконане зобов`язання повертається замовнику протягом 5 робочих днів після повідомлення Замовником Постачальника про розірвання Договору. У цьому випадку Сторони погоджуються, що в Постачальника виникає перед Замовником відповідне грошове зобов`язання.

Постачальник у відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України за весь час користування чужими коштами - з моменту отримання передоплати і до моменту отримання Замовником зазначених грошових коштів, сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, а також у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України зобов`язаний сплатити зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь цей період та три проценти річних від простроченої суми.

26.07.2022 Замовник здійснив передоплату у розмірі 6 840 000 грн. 00 коп. (шість мільйонів вісімсот сорок тисяч грн. 00 коп.), що підтверджено платіжним дорученням № 1313 від 19.07.22 (з відміткою Казначейства про підтвердження оплати).

18.10. 2022 відповідачем здійснено поставку товару на загальну суму 13 680 000, 00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією видаткової накладної від 18.10.2022 №РН-000061.

20.10.2022 позивач здійснив оплату решти вартості поставленого за Договором товару в сумі 6 840 000 грн. 00 коп. (шість мільйонів вісімсот сорок тисяч грн. 00 коп.), що підтверджується платіжним дорученням від 20.10.2022 № 2219 (з відміткою Казначейства про підтвердження оплати).

Пославшись на те, що відповідач здійснив поставку після закінчення встановленого Договором строку, останнім днем якого є 15.10.2022, а також користувався чужими грошовими коштами понад встановлений Договором строк, позивач звернувся з позовом у даній справі, предмет якого складають матеріально-правові вимоги про стягнення 41 040,00 грн. пені, нарахованої за порушення строку поставки товару за Договором поставки від 15.07.2022 №311-22 в розмірі 0,1 відсотка вартості товару за кожен день прострочення за період з 15.10.2022 по 17.10.2022, а також нарахованих за користування чужими грошовими коштами - перерахованої на підставі цього Договору 6840000 грн. передплати за товар, 787068,49 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передплати, 382 795,30 грн. інфляційних втрат та 47224,11грн. 3% річних за період прострочення з 26.07.2022 по 17.10.2022.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних мотивів.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов"язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За частиною першою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 ГК України).

Згідно зі статтями 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Як зазначено вище, позивач за прострочення відповідачем зобов`язання з поставки товару за Договором на підставі п. 7.2. Договору нарахував до стягнення пеню за період з 15.10.2022 по 17.10.2022 в розмірі 0,1 відсотка вартості товару за кожен день прострочення, що становить 41 040,00 грн.

Частиною першою статті 251 Цивільного кодексу України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини першої статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому слід враховувати, що прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15, від 08.10.2018 у справі № 927/490/18).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правовий аналіз вказаних норм законодавства свідчать про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 08.05.2019 у справі № 910/9078/18).

Крім цього, згідно з ч. 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Зважаючи на наведені норми, враховуючи те, що Додатковою угодою до Договору від 22.08.2022 встановлено строк поставки до 15.10.2022, який є вихідним днем - суботою, відповідач мав здійснити поставку товару протягом першого робочого дня, який слідує за 15.10.2022, яким є 17.10.2022, а перебіг прострочення поставки почався з 18.10.2022 - в день, коли відповідне зобов`язання відповідачем вже було виконано та за який, як зазначено вище, не може нараховуватись пеня і її нарахування за цей день позивачем не здійснено.

Натомість позивач, в порушення вищенаведених норм матеріального права, здійснив нарахування пені, включивши у період прострочення вихідний день, на який припадає останній день встановленого договором строку-15.10.2022 (суботу), наступний за ним вихідний день - 16.10.2022 (неділю) та перший робочий день - 17.10.2022 протягом якого мала бути здійснена поставка, тобто за період, в який не мало місце прострочення.

Виходячи за наведеного, господарський суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 41040 грн. пені за прострочення поставки товару за період з 15 по 17 жовтня 2022 року.

Щодо позовних вимог про стягнення нарахованих на суму передплати 787068,49 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, 47224,11 грн. 3% річних та 382 795,30 грн. інфляційних втрат, колегія суддів зазначає нступне.

Як зазначено вище, позивачем нараховано до стягнення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми попередньої оплати за товар на підставі пункту 7.5. Договору.

Також на підставі цього пункту та положень ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано на суму попередньої оплати за товар спірні суми інфляційних втрат та 3% річних.

Пунктом 7.5. Договору передбачено, що у випадку перерахування Замовником на умовах передоплати та невиконання постачальником своїх зобов`язань за Договором , що призвело до його розірвання Замовником, сума коштів, на яку не виконане зобов`язання, повертається замовнику протягом 5 робочих днів після повідомлення Замовником Постачальника про розірвання Договору. У цьому випадку Сторони погоджуються, що в Постачальника виникає перед Замовником відповідне грошове зобов`язання.

Постачальник у відповідності до ч. 6 статті 231 Господарського кодексу України за весь час користування чужими коштами - з моменту отримання передоплати і до моменту отримання Замовником зазначених грошових коштів, сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, а також у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України зобов`язаний сплатити зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь цей період та три проценти річни від простроченої суми.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом п. 7.5. Договору, ним встановлено відповідальність за прострочення відповідачем грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати, яке виникає у останнього лише за умови розірвання позивачем Договору у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань із надсиланням позивачем відповідачу відповідного повідомлення.

Крім цього в пункті 4.6 Договору сторони передбачили що у разі порушення Постачальником зобов`язань за Договором, він повертає суму попередньої оплати у повному обсязі протягом 5 робочих днів з моменту направлення Замовником вимоги (листа, претензії).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, до якого відсилає пункт 7.5 Договору як на підставу для нарахування на неповернуту суму передоплати інфляційних та 3% річних, також встановлена відповідальність у вигляді інфляційних та 3% річних саме за порушення грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що умовою для застосування нарахованих позивачем до стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, а також 3% річних та інфляційних втрат є прострочення відповідачем саме грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати в розмірі 6 840 000 грн., сплаченої позивачем на виконання умов пункту 4.2. Договору 26.07.2022 року за платіжним дорученням від 19.07.22№ 1313.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що у відповідача не виникало грошового зобов`язання з повернення вказаної суми передоплати, ані з підстав, встановлених Договором, ані з підстав, встановлених законом.

Так, в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу в порядку п. 7.5 Договору повідомлення про розірвання Договору, так само як і докази направлення вимоги (листа, претензії) про повернення попередньої оплати у зв`язку з порушенням Постачальником зобов`язань за Договором в порядку п. 4.6. Договору.

Натомість, як зазначено вище, позивач 18.10.2022 прийняв поставлений відповідачем товар за видатковою накладною від 18.10.22 №РН-000061 та 20.10.2022 здійснив повну оплату його вартості за платіжним дорученням від 20.10.2022 № 2219.

Крім цього колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобовязання з передання покупцю товару у встановлений строк та, в разі настання такої умови, покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

При цьому можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 р. № 43/308-10.

Прийнявши товар за видатковою накладною від 18.10.2022 №РН-000061 та здійснивши його повну оплату, позивач в однозначній формі здійснив волевиявлення на прийняття товару, що виключає наявність у нього права вимагати повернення попередньої оплати в порядку ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України.

З наведеного вбачається, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення спірних сум пені, інфляційних втрат та 3% річних суперечить чинному законодавству.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та нез`ясування обставин, що мають значення для справи, дійшов неправильного висновку про задоволення позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 269, п. 2 ч.1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі № 922/1813/23 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.11.2023

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль