РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2023справа №910/13098/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/13098/23

за позовом Київського міського центру зайнятості (вул. Жилянська, буд. 47-Б, м. Київ, 01033; ідентифікаційний код 03491091)

до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 39816845)

про стягнення 52 314,55 грн,

за участю представників:

позивача - Шундик Т.С. (довіреність від 30.06.2023 №08-1100/10-21/23);

відповідача - Самборського В.О. (наказ від 26.12.2019 №2138-к).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Київський міський центр зайнятості (далі - Центр) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Служба) 52 314,55 грн допомоги по безробіттю.

Позовні вимоги мотивовано тим, що:

- 04.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Голосіївської районної філії Центру (з 22.12.2022 Голосіївське управління Київського МЦЗ; далі - Філія Київського МЦЗ) з заявою про надання (поновлення) статусу безробітного та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю;

- під час звернення до Філії Київського МЦЗ останнім місцем роботи ОСОБА_1 зазначив Службу, з якого його звільнено на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з скороченням чисельності;

- Філією Київського МЦЗ у зв`язку з відсутністю підходящої роботи наказом від 04.06.2019 №НТ190604 ОСОБА_1 надано статус безробітного з 04.06.2019 та призначено допомогу по безробіттю з 11.06.2019 по 04.06.2020;

- наказом Філії Київського МЦЗ від 11.06.2019 №НТ190611 ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги по безробіттю з 11.06.2019;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2019 у справі №640/9499/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Служби від 05.05.2019 №657-к о/с про звільнення, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення у сфері міжнародних автомобільних перевезень управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення Департаменту адміністративних послуг Служби, а за відсутності цієї посади в штатному розписі на іншій посаді, що є рівнозначною посаді - начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення у сфері міжнародних автомобільних перевезень управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення Департаменту адміністративних послуг Служби з 06.05.2019;

- отже, у відповідача наявне зобов`язання щодо відшкодування позивачу виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 52 314,55 грн у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду, відповідно до пункту 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон).

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Служба 21.09.2023 подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила таке:

- згідно з наказом Служби від 26.12.2019 №2138-К ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу професійної підготовки та заохочень Управління роботи з персоналом, що є рівнозначною посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення у сфері міжнародних автомобільних перевезень управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення Департаменту адміністративних послуг Державної служби України безпеки на транспорті;

- правовідносини між ОСОБА_1 і Центром розпочалися після звільнення його з посади та тривали до його поновлення, будь-які інші особи, в тому числі і Служба, як роботодавець, не є стороною таких правовідносин;

- Окружним адміністративним судом міста Києва під час розгляду справи №640/9499/19 не досліджувалося питання перебування ОСОБА_1 на обліку в Центрі;

- у разі отримання відповідних виплат під час перебування на обліку у відповідному Центрі суд під час ухвалення рішення мав вираховувати суму, яка підлягає стягненню з роботодавця, та виключити кошти, виплачені ОСОБА_1 . Центром, однак судове рішення від 08.11.2019 у справі № 640/9499/19 не містить такої інформації;

- після розгляду відповідачем претензії позивача від 17.02.2023 №2725-299/23 Службою встановлено, що Центром допущені процедурні порушення при веденні обліку ОСОБА_1 як безробітного; документи, які мали бути складені у 2020 році, були складені з порушенням строків через три роки;

- так, разом з претензією позивачем подано довідку-розрахунок від 15.02.2023 №07-236/10-21/23 щодо надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття, з якої вбачається, що громадян ОСОБА_1 не перебуває на обліку як безробітний з 2020 року, а вказана довідка складена в порушення термінів, визначених пунктом 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 №60/62, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 за №232/16248;

- листом від 17.03.2023 №2265/9.1/15-23 відповідач залишив претензію позивача від 17.02.2023 №2725-299/23 без задоволення, не порушуючи вимоги Закону;

- протягом більше трьох років з моменту набранням законної сили рішення у справі №640/9499/19 та припинення виплати коштів ОСОБА_1 (з 24.02.2020) позивач не вчиняв жодних дій щодо встановлення причин невідвідування ОСОБА_1 . Центру, а тому вказана тривала бездіяльність Центру має наслідком порушення строку позовної давності, встановленої вимогами статті 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- предметом спору у даній справі є саме стягнення грошових коштів, які були виплачені як допомога по безробіттю, а не заборгованості чи санкції, а тому частина четверта статті 38 Закону (щодо відсутності строків давності) не застосовується;

- стягнення з Служби виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 52 314355 грн є подвійним стягненням державних коштів;

- позивач не подав до суду належні у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) докази, які в достатній мірі підтверджують сплату Центром коштів ОСОБА_1 .

3. Стислий виклад відповіді позивача на відзив

Центр 03.10.2023 подав суду відповідь на відзив, в якій вказав, що:

- відповідно до приписів вказаного Закону України «Про зайнятість населення» надання особі статусу безробітного не залежить від наявності або відсутності у суді розгляду її позовної заяви про поновлення на роботі;

- після звільнення відповідачем ОСОБА_1 останній звернувся з відповідними заявами до позивача про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю;

- згідно з вимогами Закону України «Про зайнятість населення» призначення допомоги по безробіттю та її виплата безробітній особі також не залежить від наявності або відсутності у суді розгляду її позовної заяви про поновлення на роботі;

- звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 здійснювалося відповідачем, який по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем в розумінні частини четвертої статті 35 Закону, а тому на нього покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду;

- законодавством передбачено право позивача на стягнення з відповідача суми страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок Служби, як роботодавця, відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду;

- щодо строків згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено ЦК України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби COVID-19, строки, визначені у тому числі статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину;

- крім того, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено ЦК України відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-ІХ, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, а тому строк Центром щодо подачі позову не було пропущено;

- обставина виплати відповідачем ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не звільняє Службу від встановленого законодавством обов`язку компенсувати виплачену позивачем суми допомоги по безробіттю, оскільки у даному випадку діє норма статті 35 Закону, яка покладає такий обов`язок на відповідача, а тому це не є покладенням на відповідача подвійним стягненням державних коштів, а є встановлений законом обов`язок стягнення виплаченої допомоги по безробіттю у разі поновлення його на роботі за рішенням суду;

- обов`язок роботодавця відшкодувати Центру вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік, як безробітна та отримувати страхові виплати;

- довідка-розрахунок від 15.02.2023 №07-236/10-21/23 сформована на підставі наказу від 10.02.2023 №13/279-02/23 на підставі прийнятих рішень в Єдиній інформаційно-аналітичній системі про повернення коштів за рахунок роботодавця в сумі визначеного забезпечення та вартості надання соціальних послуг ОСОБА_1 та додатку №4 до персональної картки № 00018, що скріплена круглою печаткою підписів, а тому є належним та допустимим доказом з періодом виплат допомоги по безробіттю та сумами у відповідності до кожного виплаченого періоду суми коштів, яка підлягає поверненню.

4. Процесуальні дії у справі

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

01.09.2023 відповідач подав суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки враховуючи коло питань, які виникатимуть під час розгляду даної справи, резонансність та складність суспільних правовідносин, враховуючи мету і завдання, яке перед собою ставить підготовче судове засідання, справа має розглядатися в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.09.2023 ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 23.10.2023; продовжено відповідачу строк для подання суду відзиву на позовну заяву на п`ять днів з моменту вручення даної ухвали.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.11.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 13.11.2023 оголосила вступне слово та підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача оголосив вступне слово та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, дослідив в порядку статей 209 і 210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники сторін виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 13.11.2023 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом згідно з вимогами статей 222 і 223 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

До Голосіївської районної філії Центру (з 22.12.2022 - Голосіївське управління Центру) 04.06.2019 звернувся громадянин ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) із заявами про надання (поновлення) статусу безробітного та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

Під час звернення до Голосіївського управління Центру останнім місцем роботи громадянин ОСОБА_1 зазначив Службу, з якої його звільнено на підставі пункту першого статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з скороченням чисельності.

Голосіївською районною філією Центру, у зв`язку з відсутністю підходящої роботи, наказом від 04.06.2019 №НТ190604 відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_1 надано статусу безробітного з 04.06.2019 та призначено допомогу по безробіттю відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 22, частини першої статті 23 Закону України «Про зайнятість населення» з 11.06.2019 по 04.06.2020.

Наказом Голосіївської районної філії Центру від 11.06.2019 №НТ190611, згідно зі статтею 22 Закону України «Про зайнятість населення», розпочато виплату допомоги по безробіттю з 11.06.2019.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2019 у справі №640/9499/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Служби від 03.05.2019 №657-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення у сфері міжнародних автомобільних перевезень управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення Департаменту адміністративних послуг Служби, а за відсутності цієї посади в штатному розписі на іншій посаді, що є рівнозначною наведеній посаді з 06.05.2019; стягнуто із Служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 102 182,60 грн; стягнуто із Служби на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5 000 грн; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення у сфері міжнародних автомобільних перевезень управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення Департаменту адміністративних послуг Служби, а за відсутності цієї посади в штатному розписі на іншій посаді, що є рівнозначною наведеній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць.

Наказом Голосіївської районної філії Центру від 22.01.2020 №НТ200122 відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 31 Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_1 скорочено виплату допомоги по безробіттю у звязку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню з 21.01.2020 по 04.02.2020.

В подальшому наказом Голосіївської районної філії Центру від 24.02.2020 №НТ200224 ОСОБА_1 припинено: виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з невідвідуванням безробітним ДСЗ без поважних причин 30 к.д. і більше - пункт 1 частини першої статті 31 Закону з 27.12.2019; реєстрацію безробітних у зв`язку з невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування, згідно з абзацом другим підпункту 2 пункту 30 Порядку… з 27.12.2019.

Центром складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 09.02.2023 №4, яким встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Службою з 01.02.2016 по 03.05.2019, звільнений відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до наказу Служби від 26.12.2019 №2138-К ОСОБА_1 поновлений на роботі з 06.05.2019 (на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2019 у справі №640/9499/19.

Для проведення перевірки відповідачем надано копії таких документів: наказу від 26.12.2019 №2138-К про прийняття на посаду; наказу від 05.06.2020 №621-К про переведення; наказу від 26.10.2020 №95 о/с про звільнення.

Згідно з довідкою-розрахунком надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття ОСОБА_1 за період з 11.06.2019 по 26.12.2019 отримав 52 314,55 грн.

Наказом Голосїївського управління Центра від 10.02.2023 №13/279-02/23 прийнято рішення про відшкодування відповідачем суми виплаченої матеріальної допомоги безробітному ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням його на посаді за рішенням суду.

Позивачем з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору надіслано відповідачу претензію від 17.02.2023 №279.5-299/23 про необхідність повернення виплаченого матеріального забезпечення за ОСОБА_1 .

Відповідач листом щодо виконання претензії від 17.03.2023 №2265/9.1/15-23 запропонував залишити претензію без задоволення.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Частиною четвертою статті 35 Закону із роботодавця утримуються:

сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду;

незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу;

незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

Внаслідок несплати відповідачем вказаних коштів, з огляду на норми зазначеної статті, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача виплаченої суми забезпечення безробітному, якого поновлено на роботі за рішенням суду, у сумі 52 314,55 грн.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Згідно з пунктами 1 і 8 частини першої статті 1 Закону загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Пунктом 2 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 31 Закону виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі припинення реєстрації безробітного відповідно до статті 45 Закону України «Про зайнятість населення».

Згідно з частиною першою статті 34 Закону Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Статтями 34 і 35 Закону передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця сплатити суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до правової позиції, наведеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2018 зі справи №914/2087/17, від 06.07.2018 зі справи №921/220/17-г/16, від 09.07.2018 зі справи №914/1875/17, від 06.07.2018 зі справи №921/220/17-г/16, за положеннями частини четвертої статті 35 Закону саме судове рішення про поновлення на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Так, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2018 зі справи №921/220/17-г/16 зроблено висновок про те, що обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду загальнообов`язкового державного страхування України на випадок безробіття вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

ВИСНОВКИ

Отже, оскільки Центром було виплачено допомогу по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 52 314,55 грн, в той час коли останній був поновлений на роботі у Службі, і саме остання у розумінні частини четвертої статті 35 Закону є роботодавцем відносно ОСОБА_1 , тому саме на відповідача покладено обов`язок з відшкодування суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує про те, що позивачем довідка-розрахунок від 15.02.2023 №07-236/10-21/23 щодо надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття складена в порушення термінів, визначених пунктом 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 №60/62, проте останній не містить визначення терміну складання таких довідок.

Також Служба зазначає, що стягнення виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 52 314,55 грн є подвійним стягненням державних коштів, однак сума соціальної допомоги по безробіттю, яку виплатила Голосіївська районна філія Центра Сергієнку В.С. за час перебування на обліку як безробітного, стягнення якої є предметом спору у даній справі, підлягає відшкодуванню в порядку, встановленому статтями 34 і 35 Закону, а виплати за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2019 у справі №640/9499/19 стягнуті на користь ОСОБА_1 як середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, тобто наведені суми мають різну правову природу.

Що ж до клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача, то dідповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаним пунктом розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Разом з тим, Законом України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Позивач з позовною заявою звернулася до суду 11.08.2023 (відповідно до штемпеля відділення поштового зв`язку), відтак Центром не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Відтак позовні вимоги Центра про стягнення зі Служби 52 314,55 грн допомоги по безробіттю є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236 - 238, 240 та 241 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Київського міського центру зайнятості (вул. Жилянська, буд. 47-Б, м. Київ, 01033; ідентифікаційний код 03491091) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 39816845) про стягнення 52 314,55 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 39816845) на користь Київського міського центру зайнятості (вул. Жилянська, буд. 47-Б, м. Київ, 01033; ідентифікаційний код 03491091) 52 314 (п`ятдесят три тисячі триста чотирнадцять) грн 55 коп. допомоги по безробіттю і 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.11.2023.

Суддя Оксана Марченко