СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Харків Справа № 917/576/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А. , суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (вх.№1846 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 08.08.2023 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Сірош Д.М., повний текст рішення складено та підписано 08.08.2023) у справі №917/576/23

за позовом Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, м.Хорол, Лубенський район, Полтавська область,

до Фізичної особи - підприємця Негруба Сергія Григоровича, м. Хорол, Лубенський район, Полтавська область,

про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2023 року Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області звернулася з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Негруба Сергія Григоровича 425 662,76 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2014 до 01.05.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 01.01.2014 по 01.05.2018 відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для експлуатації нежилої будівлі, що призвело до неотримання Хорольською міською радою доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 08.08.2023 у справі №917/576/23 в позові Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтовано тим, що оскільки земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі. Проте матеріали справи не містять належних доказів на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0617. Водночас, як установив суд, для розрахунку безпідставно збережених коштів за період з 01.01.2014 до 01.01.2015 та з 01.01.2015 до 01.01.2016 позивач використовував значення нормативної грошової оцінки, які визначив самостійно в розмірі 1 686 212,36 грн та 3 199 077,71 грн, а в подальшому при розрахунку з 01.01.2016 до 01.01.2017 використовував витяг № 3122 від 14.06.2016 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0618, на підставі якого самостійно розрахував нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0617. Проте згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку :50:003:0617), відомості про нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки відсутні. Отже, суд не знайшов підстав для використання для розрахунку безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :50:003:0617, нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0618. Як зазначено в рішенні, наведені обставини виключають можливість обчислювати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :50:003:0617. Також, як зазначено в рішенні, матеріали справи не містять окремих розрахунків за користування двома земельними ділянками, що позбавляє можливості суд здійснити перевірку нарахувань безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :50:003:0618, яка є сформованою та стосовно якої проведено нормативну грошову оцінку.

Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 08.08.2023 у справі №917/576/23 скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області та стягнути з Фізичної особи - підприємця Негруба Сергія Григоровича безпідставно збережені (заощаджені) ним за період з 01.01.2014 по 01.05.2018 року кошти в розмірі 425 662,76 грн за користування земельними ділянками площами 0,1463 га за кадастровим номером :50:003:0617 та площею 0,0981 га за кадастровим номером :50:003:0618 для комерційного використання по вул. 1 Травня, 5/37 в м.Хоролі Полтавської область.

Скарга обґрунтована тим, що для Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області розгляд справи має суттєве значення, так як розглядається значний проміжок часу і стосується стягнення плати за користування земельними ділянками до міського бюджету. Земельні ділянки комерційного використання знаходяться в центрі міста. Плата не вноситься значний проміжок часу. Формальний розгляд справи дає відповідачу можливість і в подальшому уникати плати за користування земельними ділянками та створює підстави не проведення сплати для інших осіб, які користуються земельними ділянками.

Вважає, що суд не з`ясував усіх необхідних питань щодо надання доказів по справі. Зокрема, вказав на відсутність технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером :50:003:0617 не врахувавши надані витяги з неї щодо її площі та кадастрового номеру. Також визначивши факт формування земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0618 (відносно якої є витяг з Державного земельного кадастру №3112 від 14.06.2016 та технічної документації) не надав можливість попередньо надати розрахунки щодо стягнення коштів за її використання та не перейшов до загального провадження розгляду справи за клопотанням відповідача.

04.10.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№12046), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції при відкритті провадження у справі було враховано, що предметом позову Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області до фізичної особи підприємниця - Негруба Сергія Григоровича є стягнення безпідставно збережених (заощаджених) коштів, у розмірі 425 662,76 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, було вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Зазначає, що всі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована. Неподання позивачем та його представником додаткових доказів, пояснень та уточнених розрахунків, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення. Інші доводи та аргументи скаржника зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів та незгоди з висновком суду першої інстанції. Також відповідач просить апеляційний розгляд проводити за відсутності ОСОБА_1 та його представника адвоката Руслана Павелко.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином ухвалою суду від 02.10.2023.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням 31 сесії Хорольської міської рад 6 скликання від 16.10.2012 №415 Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 вирішено надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площами 0,0981 га та 0,1463 га по АДРЕСА_1 по передачі в оренду для комерційного використання із земель громадського призначення.

Рішенням 36 сесії Хорольської міської рад 6 скликання від 27.12.2012 №524 Про встановлення ставок орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності в мХоролі вирішено, зокрема, встановити ставку орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності на території міста Хорол для розміщення та обслуговування магазинів та інших об`єктів, пов`язаних з торгівлею, інші землі комерційного призначення у розмірі 4%.

Рішенням 48 сесії Хорольської міської рад 6 скликання від 19.11.2013 № 554 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1463 га з кадастровим номером :50:003:0617 та площею 0,0981 га з кадастровим номером :50:003:0618 по АДРЕСА_1 для комерційного призначення. Змінено цільове призначення цих земельних ділянок із земель громадського призначення на землі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Надано ОСОБА_1 в користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0,1463 га з кадастровим номером №:50:003:0617 та площею 0,0981 га з кадастровим номером № :50:003:0618 по АДРЕСА_1 для комерційного використання (по КВЦПЗ - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) терміном на 5 років - до 20.10.2018.

Пунктом 4 рішення від 19.11.2013 № 554 зобов`язано ОСОБА_1 в місячний термін укласти договори оренди на вказані в пункті 3 цього рішення земельні ділянки відповідно до грошової оцінки землі, кадастрового плану та провести державну реєстрацію права на них.

На земельних ділянках знаходиться нерухоме майно (нежитлові приміщення), яке належить громадянину ОСОБА_1 на праві приватної власності та здається ним в оренду ТОВ АТБ МАРКЕТ під приміщення магазину.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №327772666 від 03.04.2023, реєстраційний номер майна 3168285 приміщення кінотеатру Жовтень і гаражів 92/100 належить відповідачу ОСОБА_1 та до 27.08.2022 перебуває в оренді (тимчасовому оплатному володінні і користуванні) ТОВ АТБ-МАРКЕТ, , згідно договору оренди ВРХ 342649/342651/342656 від 27.08.2012.

Позивач листом від 10.09.2014 за №1033/02.1-24 направив відповідачу додаткову угоду до тимчасового договору оренди в двох екземплярах для підписання. Повідомив, що до даного часу не укладені договори оренди на земельні ділянки по вул. 1 Травня, 5/37 в м. Хорол відповідно до рішення №554 від 19.11.2013 48 сесії Хорольської міської рад 6 скликання. Просив в найкоротший термін надати земельному відділу документи для підготовки договорів оренди землі, а саме: витяги з Державного земельного кадастру щодо реєстрації земельних ділянок, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку землі.

Відповідно до витягу № 3122 з технічної документації відділу Держгеокадастру у Хорольському районі Полтавської області про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером № :50:003:0618 площею 0,0981 га від 14.06.2016 (землі комерційного використання (землі роздрібної торгівлі та комерційних послуг) нормативно - грошова оцінка кв.м земельної ділянки під забудовою складає 1234,86 грн, нормативно - грошова оцінка земельної ділянки складає 1 211 397,66 грн.

04.08.2016 позивачем складено акт №2 про обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в межах населеного пункту м.Хорола, по вул. 1 Травня, 5/37, зі змісту якого вбачається, що обстеження земельної ділянки проведено у зв`язку з використанням земельної ділянки 0,0981 га та 0,1463 га без правовстановлюючого документа договору оренди землі. Як зазначено в акті, рішенням 48 сесії Хорольської міської рад 6 скликання від 19.11.2013 № 554 ОСОБА_1 надано в оренду земельні ділянки площами 0,1463 га з кадастровим номером №:50:003:0617 та площею 0,0981 га з кадастровим номером № :50:003:0618 по АДРЕСА_1 для комерційного призначення (згідно КВЦПЗ - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі)- розміщення та обслуговування магазину. Але договір оренди не укладений, по інформації податкової інспекції орендна плата за 2014р. та 2015р. вносилась не в повному обсязі, в 2016р. не вносилася. На даний час на земельній ділянці знаходиться приміщення магазину АТБ, де здійснюється торгівля, що підтверджує факт використання зазначених земельних ділянок, на які відсутні правовстановлюючі документи, чим порушено ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України.

04.08.2016 позивачем складено акт №2 про визначення збитків власнику землі, в якому зазначено, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 ст.ст.125, 126, 206 Земельного кодексу України територіальній громаді міста Хорол за період використання земельних ділянок з 01.01.2014 по 01.08.2016 нанесено збитки в сумі 204 745,35 грн.

11.08.2016 Виконавчим комітетом Хорольської міської ради прийнято рішення №188, п.2 якого вирішено затверджено акт комісії по визначенню збитків власнику землі від 04.08.2016 №2 про визначення збитків власнику землі (неодержаного доходу), нанесених Хорольській міській раді Негрубом С.Г. у зв`язку з фактичним користуванням земельними ділянками площами 0,1463 га з кадастровим номером №:50:003:0617 та площею 0,0981 га з кадастровим номером № :50:003:0618 без правовстановлюючих документів, що посвідчують право на неї, та без внесення плати внаслідок чого за період з 01.01.2014 по 01.08.2016 були нанесені збитки в сумі 204 745,35 грн.

Пунктом 7 рішення №188 від 11.08.2016 ухвалено відділу містобудування, архітектури та земельних відносин в п`ятиденний термін направити повідомлення про результати розгляду актів щодо визначення збитків та угоду про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Хорол в особі Хорольської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства.

На виконання п.7 рішення №188 від 11.08.2016 позивач листом від 15.08.2016 за №1997/02-28 направив відповідачу:

-повідомлення про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Хорол в особі Хорольської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства,

-угоду про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Хорол в особі Хорольської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства від 12.08.2016,

-акт №2 від 04.08.2016 про визначення збитків власнику землі з розрахунком,

-копію рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради від 11.08.2016 №188.

04.05.2017 позивачем складено акт №20 про обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в межах населеного пункту м.Хорола, по вул. 1 Травня, 5/37, зі змісту якого вбачається, що обстеження земельної ділянки проведено у зв`язку з використанням земельної ділянки 0,0981 га та 0,1463 га без правовстановлюючого документа договору оренди землі. Як зазначено в акті, рішенням 48 сесії Хорольської міської рад 6 скликання від 19.11.2013 № 554 ОСОБА_1 надано в оренду земельні ділянки площами 0,1463 га з кадастровим номером №:50:003:0617 та площею 0,0981 га з кадастровим номером № :50:003:0618 по АДРЕСА_1 для комерційного призначення (згідно КВЦПЗ - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі)- розміщення та обслуговування магазину. Але договір оренди не укладений. На даний час на земельній ділянці знаходиться приміщення магазину АТБ, де здійснюється торгівля, що підтверджує факт використання зазначених земельних ділянок, на які відсутні правовстановлюючі документи, чим порушено ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України.

Позивач листом від 04.08.2017 за №843/03-03 направив відповідачу:

-повідомлення про необхідність відшкодування територіальній громаді міста Хорол в особі Хорольської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства,

-угоду про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Хорол в особі Хорольської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства за №17 від 04.08.2017,

-акт про визначення розміру можливих збитків та недоотриманих доходів від 31.05.2017.

25.05.2018 розпорядженням голови районної державної адміністрації м.Хорол №124 Про затвердження акта визначення розміру збитків та недоотриманих доходів, які підлягають відшкодуванню за користування земельними ділянками загальною площею 6,5512 га, затверджено акт визначення розміру збитків та недоотриманих доходів, відповідно до якого, зокрема ОСОБА_1 нанесено збитки за період з 01.08.2016 по 01.05.2018 у розмірі 220 917,40 грн.

На підтвердження площ земельних ділянок та кадастрових номерів позивачем надано: схему земельної ділянки площею 0,1463 га з кадастровим номером :50:003:0617, схему земельної ділянки площею 0,0981 га з кадастровим номером :50:003:0618, акт обстеження земельної ділянки для зміни із земель культурно - просвітницького обслуговування на комерційне призначення від 27.08.2012 з кадастровим номером № :50:003:0618 площею 0,0981 га, акт обстеження земельної ділянки для зміни із земель культурно - просвітницького обслуговування на комерційне призначення від 27.08.2012 з кадастровим номером :50:003:0617 площею 0,1463 га, викопіювання з плану - схеми м. Хорол з нанесенням земельної ділянки площею 0,0981 га для зміни цільового призначення з земель культурно - просвітницького обслуговування на комерційне призначення гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 та викопіювання з плану - схеми м. Хорол з нанесенням земельної ділянки площею 0,1463 га для зміни цільового призначення з земель культурно - просвітницького обслуговування на комерційне призначення гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 13.10.2016 Хорольським районним судом Полтавської області було відкрито провадження у справі № 548/1448/16-ц провадження №2/548/819/16 за позовом Хорольської міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 01.07.2022, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20.12.2022 у справі №548/1448/16-ц закрито провадження по справі за об`єднаними позовами Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків; Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, без заявлення самостійних вимог на стороні позивача- Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про відшкодування завданих збитків, у зв`язку з тим, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд роз`яснив позивачу Хорольській міській раді Лубенського району Полтавської області, що розгляд справ такої категорії віднесено до юрисдикції Господарського суду Полтавської області.

Хорольський районний суд Полтавської області листом від 14.03.2023 за №548/1448/16-4/1299/2023 на звернення Хорольської міської ради від 13.03.2023 №06-22/1052 повідомив останню про те, що оскільки судом у справі №548/1448/16-ц постановлене остаточне рішення, процесуальних підстав направляти справу за підсудністю до Господарського суду Полтавської області немає. Хорольська міська рада має право пред`явити позов до належного суду самостійно.

Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до Господарського суду Полтавської області в травні 2023 року з даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що приміщення кінотеатру Жовтень і гаражів 92/100 належить відповідачу ОСОБА_1 та до 27.08.2022 перебувало в оренді (тимчасовому оплатному володінні і користуванні) ТОВ АТБ-МАРКЕТ згідно договору оренди ВРХ 342649/342651/342656 від 27.08.2012.

Позивач зазначає, що в період з 01.01.2014 по 01.05.2018 відповідач так і не оформив документ, що посвідчує право користування спірними земельними ділянками, використовував земельні ділянки без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, хоча земельні ділянки використовувалась для розміщення об`єкту нерухомого майна, що призвело до неотримання Хорольською міською радою доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно вимог Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельні ділянкі.

За розрахунком позивача відповідачем у період:

з 01.01.2014 по 01.01.2015 безпідставно збережено коштів у розмірі 54 003,13 грн;

з 01.01.2015 по 01.01.2016 безпідставно збережено коштів у розмірі 80 322,27 грн;

з 01.01.2016 по 01.01.2017 безпідставно збережено коштів у розмірі 120 719,90 грн;

з 01.01.2017 по 01.01.2018 безпідставно збережено коштів у розмірі 127 963,10 грн;

з 01.01.2018 по 01.05.2018 безпідставно збережено коштів у розмірі 42 654,36 грн, загалом 425 662,76 грн, які і просить стягнути з ОСОБА_1 .

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України (далі - ПК України), тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас згідно зі статтями 122- 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат.solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у cправі №922/2060/20.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 і №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у cправі №922/2060/20.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі №925/230/17.

Таким чином, з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №327772666 від 03.04.2023, реєстраційний номер майна 3168285 приміщення кінотеатру Жовтень і гаражів 92/100 належить відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Отже, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 як власник такого майна став фактичним користувачем спірної земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.

Проте матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаними земельними ділянками, зокрема, укладення відповідних договорів оренди з Хорольською міською радою та державної реєстрації такого права. Отже, відповідач користується земельними ділянками без достатньої правової підстави.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212- 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із частинами 1- 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі №922/3463/19, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у cправі №922/2060/20.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про оренду землі" інформація про об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки) є істотною умовою договору.

Предметом позову у даній справі є стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками з кадастровими номерами :50:003:0617 та :50:003:0618 в розмірі 425 662,76 грн.

Згідно з даними Публічної кадастрової карти України відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :50:003:0617 відсутні.

З сайту Декржгеокадастру вбачається, що відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :50:003:0617 відсутні.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07.12.2021 площа земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0618 за адресою: м. Хорол по вул. 1 Травня, 5/37 складає 0,0781. Суб`єктом права власності є Хорольська міська рада, речове право на земельну ділянку зареєстровано за Смірновою Наталією Анатолівною.

Пунктами 1, 7 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" визначено, що з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 01.01.2013, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" визначено, що з дня набрання чинності цим законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Пунктом 4 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" визначено, що у державній власності залишаються:

а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності;

які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук;

які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом російської федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Відповідно до зазначених приписів законодавства землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, та відповідно правовою підставою виникнення права комунальної власності на земельну ділянку по вул.1 Травня, 5/37 в м.Хоролі, є приписи зазначених норм.

Частиною 1 статті 28 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав.

Проте, матеріали справи не містять технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,1463 га по вул.1 Травня, 5/37 в м.Хоролі, кадастровий номер :50:003:0617 та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Тобто відсутні докази, що зазначена земельна з кадастровим номером :50:003:0617 є сформованою та може виступати об`єктом цивільних прав.

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

При цьому статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" у редакції, чинній на час вирішення спору судом, регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону).

Нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5- 7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").

Відповідно до статті 20 зазначеного Закону за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 цього Закону в редакції на час розгляду спору судом витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Процедура проведення нормативної грошової оцінки земель визначається Порядком № 489 (зі змінами та доповненнями). В основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель (пункт 1 розділу ІІ Порядку № 489).

Нормативна грошова оцінка всіх категорій земель та земельних ділянок населених пунктів (за винятком земель сільськогосподарського призначення та земельних ділянок водного фонду, що використовуються для риборозведення) визначається за формулою: Цн = (В * Нп) : Нк * Кф * Км, де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях); В - витрати на освоєння та облаштування території з розрахунку на квадратний метр (у гривнях); Нп - норма прибутку (6 %); Нк - норма капіталізації (3 %); Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки; Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки. Індексація нормативної грошової оцінки земельних ділянок здійснюється відповідно до статті 289 ПК України (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 489). Крім того, зазначений Порядок передбачає можливість розрахунку середньої (базової) вартості одного квадратного метра земель населеного пункту, вартість одного квадратного метра земель населених пунктів за економіко-планувальними зонами, вартість одного квадратного метра земельної ділянки певного функціонального використання, які визначаються за іншими формулами та не пов`язані з нормативною грошовою оцінкою, яка застосовується для визначення розміру орендних платежів (пункти 7, 9, 10 Порядку № 489).

Грошова оцінка загальної площі земельної ділянки визначається шляхом множення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра зазначеної ділянки на її загальну площу.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер, проводиться вперше відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213 (зі змінами). За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (пункт 1 розділу III Порядку № 489). Порядком затверджена форма заяви (додаток 8) на витяг та сама форма витягу (додаток 9), у якій, зокрема, вказано: «Витяг сформовано» із зазначенням дати його формування.

Отже, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок №1051).

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель", є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

При цьому власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Так, технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

Водночас у пункті 162 Порядку №1051 визначено відомості, які можуть бути надані державними кадастровими реєстраторами у формі: 1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); 4) копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Витяги, довідки, викопіювання та копії документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" мають однакову юридичну силу.

Згідно з додатком 41 передбачена форма довідки з Державного земельного кадастру, яка ідентифікує земельну ділянку за її кадастровим номером, місцем знаходження, площею, а також поряд з іншими даними містить відомості про економічну та нормативну грошову оцінку земель.

Відповідно до пункту 179 Порядку № 1051 довідки з Державного земельного кадастру, що містять узагальнену інформацію про землі (території), надаються органам державної влади, органам місцевого самоврядування для здійснення своїх повноважень, визначених законом, особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів та Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 та підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельної ділянки; платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку; при поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Зважаючи на викладене, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

З огляду на те, що земельне законодавство і ПК України не обмежують можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98- 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у cправі №922/2060/20.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Проте матеріали справи не містять належних доказів обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0617.

Як свідчать матеріали справи, для розрахунку безпідставно збережених коштів за період з 01.01.2014 до 01.01.2015 та з 01.01.2015 до 01.01.2016 позивач використовував значення нормативної грошової оцінки, які визначив самостійно в розмірі 1 686 212,36 грн та 3 199 077,71 грн, а в подальшому при розрахунку з 01.01.2016 до 01.01.2017 використовував витяг №3122 від 14.06.2016 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0618, на підставі якого самостійно розрахував нормативну грошову оцінку і земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0617.

Проте згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку :50:003:0617), відомості про нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки відсутні.

За таких обставин, як правильно зазначено судом першої інстанції, підстави для використання для розрахунку безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :50:003:0617, нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0618 відсутні, що виключає можливість обчислювати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :50:003:0617.

Крім того, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять окремих розрахунків за користування двома земельними ділянками, що позбавляє можливості здійснити перевірку нарахувань безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :50:003:0618, яка є сформованою та стосовно якої проведено нормативну грошову оцінку, в зв`язку з чим місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта стосовно того, що суд не з`ясував усіх необхідних питань щодо надання доказів по справі, визначивши факт формування земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0618 (відносно якої є витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №3112 від 14.06.2016) не надав можливість попередньо надати розрахунки щодо стягнення коштів за її використання, з огляду на наступне.

Статтею 80 ГПК України врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Частинами четвертою і п`ятою цієї статті передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Всі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

Системний аналіз ст.80 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2023 у cправі № 916/1457/19).

За імперативними приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З наведених положень чинного процесуального законодавства вбачається, що саме учасники справи, які наділені певною процесуальною ініціативою, при зверненні до суду із заявами визначають свої вимоги (в межах яких і відбувається розгляд цих заяв судом) та несуть ризик настання або ненастання наслідків, пов`язаних з вчиненням відповідних процесуальних дій (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.07.2022 у cправі № 922/1689/21).

За таких обставин, посилання апелянта на те, що суд не надав можливість попередньо надати розрахунки щодо стягнення коштів за використання земельної ділянки є необґрунтованими.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи наявні суперечливі докази відносно земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0618, а саме: відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 3122 від 14.06.2016 площа земельної ділянки з кадастровим номером №:50:003:0618 складає 0,0981 га; відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07.12.2021 площа земельної ділянки з кадастровим номером :50:003:0618 складає 0,0781 га.

Слід також зазначити, що відповідно до правової позиції висловленій в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у cправі №922/2060/20, витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5- 7 років.

Проте позивачем до матеріалів справи не надано рішення Хорольської міської ради про затвердження нормативно-грошової оцінки земельної ділянки в м.Хорол Лубенського району Полтавської області. В позовній заяві також відсутні посилання на відповідні рішення міської ради щодо зміни нормативно-грошової оцінки земельної ділянки у заявлений до стягнення період, в зв`язку з чим у суду відсутня можливість встановити коли саме було затверджено нормативно-грошову оцінку земельної ділянки для здійснення розрахунку по місяцях у спірний період.

Стосовно доводів скаржника про те, що суд не перейшов до загального провадження розгляду справи за клопотанням відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст.12 ГПК України визначено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження та позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до ч.3 ст.12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 5 ст.12 ГПК України унормовано, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті; при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.5 ст.252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно зі ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 917/576/23, та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Предметом позову в даній справі є стягнення 425 662,75 грн, відтак ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з чим справа може розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

29.05.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який був прийнятий та розглянутий судом першої інстанції.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем було подано до суду клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Судом у задоволенні даного клопотання було відмовлено з тих підстав, що справа є незначної складності, предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідач відмову у задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження не оскаржує.

Позивач після відкриття провадження у справі клопотання про розгляд справи з повідомленням та викликом сторін не подавав, тобто погодився саме на такому порядку розгляду поданого ним позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не порушуючи вимог процесуального закону, розглянув справу у спрощеному провадженні.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Полтавської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 08.08.2023 у справі №917/576/23 без змін як такого, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 08.08.2023 у справі №917/576/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.11.2023

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова