ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" листопада 2023 р. м. Одеса Справа № 916/3015/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А., за участю секретаря судового засідання Ващенко О. В., розглянувши матеріали справи № 916/3015/23:

за позовом Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Дмитрівська, 63; код - 03528552), в інтересах держави,

в особі Південного офісу держаудитслужби (код 40477150; вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012)

в особі Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (код - 25426148; вул. Миру, 57, м. Кілія, Ізмаїльський район, Одеська обл., 68300)

та в особі Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (код 04057020; вул. Миру, 57, м. Кілія, Ізмаїльський район, Одеська обл., 68300)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (код 42114410; вул. Мала Арнаутська, 88, м. Одеса, 65007)

про визнання додаткових угод до договору постачання електричної енергії недійсними та повернення безпідставно сплачених коштів

з підстав порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі"

Представники:

від прокуратури: Кавун А.В.

від позивача (Південного офісу держаудитслужби): не з`явився (надходила заява про розгляд справи за відсутності представника);

від позивача (Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області):не з`явився

від позивача (Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області): Багно В.С.

від відповідача: Підкова Л.В.

СУТЬ СПОРУ: 14.07.2023 року Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом, в інтересах держави, в особі Південного офісу держаудитслужби, Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області та в особі Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (далі Відповідач) яким просить суд:

- визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 16.06.2020 до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 23.06.2020 до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 19.08.2020 до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 19.11.2020 до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 23.12.2020 до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- визнати недійсною додаткову угоду № 10 від 28.01.2021 до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 220 702,22 грн.

19.07.2023 року, суд відкрив провадження по справі, ухвалив справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

04.08.2023 року суд отримав пояснення по справі від Південного офісу держаудитслужби.

10.08.2023 року відповідач надав суду відзив просить суд у задоволені позову відмовити повністю.

18.08.2023 року суд отримав письмові пояснення позивача - Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області просить суд у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

25.08.2023 року Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області надав суду відповідь на відзив наполягає на задоволенні позову.

12.09.2023 року Відповідач - ТОВ "Одеська обласна енергопостачальна компанія" звернувся до суду:

- із заявою про розстрочку виконання рішення суду просить суд у випадку задоволення позову розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення на один рік рівними щомісячними платежами;

- із клопотанням про застосування ч. 9 ст. 129 ГПК України просить суд у разі задоволення позову при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат застосовувати положення ч. 9 ст. 129 ГПК України;

- із клопотанням про застосування висновків Верховного суду та практики Європейського суду з прав людини просить суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, які є предметом розгляду даної справи, застосувати висновки, викладені в постановах Верховного Суду, що зазначені в цьому клопотанні; при розгляді даної справи застосувати рішення Європейського суду з прав людини, що зазначені в цьому клопотанні; при розгляді даної справи здійснити тлумачення змісту п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» на користь відповідача.

27.09.2023 року суд отримав заперечення Відповідача наполягає на відмові у задоволені позову.

02.10.2023 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті у судовому засіданні.

12.10.2023 року суд оголосив перерву судовому засіданні до 24.10.2023 року о 12:40.

Під час розгляду справи прокурор позов підтримав, представники відповідача та позивача (Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської проти позову заперечили.

В С Т А Н О В И В :

05.12.2019 року Виконавчий комітет Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області оголосив про проведення відкритих торгів «Електрична енергія» з очікуваною вартістю 2 400 000, 00 грн., та запланованим обсягом електричної енергії - 857 142 кВт*год.

За результатом розгляду тендерних пропозицій, згідно з протоколом засідання тендерного комітету виконавчого комітету Кілійської міської ради № 2 від 13.01.2019 переможцем визначено TOB "ООЕК" (Відповідач по справі, Постачальник) з остаточною ціновою пропозицією 1 445 011,00 грн. з ПДВ. Тому, виконавчий комітет Кілійської міської ради із TOB «ООЕК» уклали Договір № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 про закупівлю електричної енергії у постачальника на суму 1 445 011,00 грн, предметом якого є: електрична енергія, ДК 021:2015 під кодом: 09310000-5 «електрична енергія», за ціною 1,68585 з ПДВ за 1 кВт*год., за обсяг електричної енергії: 857 142 кВт*год.

Відповідно до п. 13.1 Договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії до 31.12.2020 (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за цим Договором.

В подальшому до Договору № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 між Сторонами укладено ряд додаткових угод:

- Додаткова угода №1 від 03.06.2020, якою збільшено ціну за електричну енергію на 1 кВТ*год. до 1,732476 грн. з ПДВ у зв`язку зі збільшенням тарифу на послуги з передачі електричної енергії на підставі постанови НКРЕКП від 10.12.2019 № 2668, а також обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 834 072 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 27.01 2020;

- Додаткова угода №2 від 16.06.2020, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію до 1,86794562 грн. за 1 кВт*год., обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 773 583 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 27.01.2020;

- Додаткова угода №3 від 23.06.2020, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію до 2,04 грн. за 1 кВт*год., обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 723 338 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 17.02.2020;

- Додаткова угода №4 від 19.08.2020, якою збільшено ціну за електричну енергію на 1 кВТ*год. до 2,1 4 грн. з ПДВ у зв`язку зі збільшенням тарифу на послуги з передачі електричної енергії на підставі постанови НКРЕКП від 11.07.2020 № 1329, а також обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 708 055 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 01.08.2020;

- Додаткова угода №5 від 19.11.2020, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію до 2,2876872 грн. за 1 кВт*год., обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 683 347 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 1 7.08.2020;

- Додаткова угода №6 від 23.12.2020, якою збільшено ціну за електричну енергію на 1 кВТ*год. до 2,3747232 грн. з ПДВ у зв`язку зі збільшенням тарифу на послуги з передачі електричної енергії на підставі постанови НКРЕКП від 04.11.2020 № 1998, а також обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 678 739 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 01.12.2020;

- Додаткова угода №7 від 24.12.2020, якою продовжено дію Договору до 31.01.2021;

- Додаткова угода №8 від 24.12.2020, якою установлено обсяг електричної енергії за договором в розмірі 595 602 кВт*год. та загальну вартість договору у сумі 1 250 440,39 грн.;

- Додаткова угода №9 від 26.0l.202U якою установлено обсяг електричної енергії за договором в розмірі 700 914 кВт*год. та загальну вартість договору у сумі 1 250 440,39 грн.;

- Додаткова угода №10 від 28.01.2021, якою зменшено ціну за електричну енергію на 1 кВТ*год. до 2,3521272 грн. з ПДВ у зв`язку зі збільшенням тарифу на послуги з передачі електричної енергії на підставі постанови НКРЕКП від 09.12.2020 № 2353, а також установлено загальну вартість договору у сумі 1 498 147,61 грн. в розмірі 678 739 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 01.01.2021;

- Додаткова угода №11 від 25.03.2021, якою зменшено загальну вартість обсягу поставки до 1 489 619,29 грн. та обсяг електричної енергії за договором 633 307 кВт*год.

Позов ґрунтується на тому, що, додаткові угоди № 2, 3, 4, 5, 6, 10 до Договору № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 року укладено з порушенням вимог ст. 3, ч. 3 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній на момент укладення Договору), ст. 180 ГК України, ст. 653 ЦК України, а відповідно мають бути визнані недійсними та надмірно сплачені кошти підлягають поверненню.

Відповідач, не погодившись з позовом, послався на наступне:

- у прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду за захистом інтересів держави;

- у прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби;

- у прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду в інтересах держави в особі Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- у прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- виконавчий комітет Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області мав бути залучений до участі у справі в якості відповідача, а не позивача;

- прокурором порушено приписи ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", якою визначено, що прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень;

- прокурором не було доведено, що спірні додаткові угоди вчинені з порушенням Закону України «Про публічні закупівлі»;

- доводи прокурора щодо відсутності підстав для внесення змін до Договору в частині збільшення ціни є безпідставними.

- вимоги прокурора про стягнення з відповідача 220 702,22 грн. є необґрунтованими;

Крім того, відповідач вказує, що як вбачається зі змісту позову, додаткові угоди до договору оскаржуються прокурором лише в частині умов щодо збільшення ціни за одиницю товару. При цьому, вказані додаткові угоди містять і інші умови Договору, щодо зміни яких сторони дійшли згоди, та які не є предметом оскарження в межах даної справи.

Позивач - Південний офіс держаудитслужби не висловився щодо підтримки або заперечення позову та зазначив у письмових поясненнях, що зверненню з цією позовною заявою передувало направлення прокуратурою запиту на інформацію до органу державного фінансового контролю. Південним офісом Держаудитслужби отримано лист Ізмаїльської окружної прокуратури від 12.08.2022 № 59-3545ВИХ-22 (вх. від 15.08.2022 № 52-22) про надання інформації щодо вжитих заходів при проведення моніторингу процедур закупівель, усунення порушень вимог законодавства у судовому порядку по проведеній виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області процедурі відкритих торгів за предметом закупівлі: ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія». Південним офісом Держаудитслужби у листі від 17.08.2022 № 151531-17/2196-2022 відповідний орган прокуратури проінформовано, серед іншого, що договір, укладений за результатами закупівлі за ідентифікатором UА-2019-12-05-000528-с закінчився 31.12.2021, відтак, відсутні правові підстави для проведення моніторингу процедури закупівлі. 07 жовтня 2022 Ізмаїльською окружною прокуратурою на адресу Південного офісу Держаудитслужби направлено лист № 59-4617ВИХ-22, скерований листом Одеської обласної прокуратури від 19.10.2022 № 15/25/1-965ВИХ-22 (вх. від 25.10.2022 № 40-22) про надання інформації щодо планування проведення заходів державного фінансового контролю в виконавчому комітеті Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області. На вказаний вище запит Південним офісом Держаудитслужби надано лист-відповідь від 31.10.2022 № 151525-17/3212-2022, яким повідомлено, що відповідно до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2022 року, проведення заходів державного фінансового контролю в виконавчому комітеті Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області не передбачено.

Позивач - Виконавчий комітет Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області у письмових поясненнях просить суд у задоволені позову відмовити, не погодившись із правовою позицією Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області. При цьому, вказаний Позивач зазначає, що відповідачем - ТОВ "ООЕК" було виконано умови укладеного договору та умови додаткових угод, була поставлена електрична енергії в обсягах, визначених договором, а Виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області були виконані умови договору та додаткових угод, були сплачені відповідні кошти на користь ТОВ «ООЕК».

У відповіді на відзив Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області спростовує доводи відповідача та наполягає на задоволені позову.

Відповідач у запереченнях не погоджується із позицією Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області та просить суд в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перш за все, до розгляду заявлених вимог по суті, суд вважає за доцільне надати оцінку правовій позиції Відповідача щодо наявності чи відсутності у Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області правових підстав для звернення до суду за захистом інтересів держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, в особі Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, в особі Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Крім того, суд має оцінити доводи Відповідача щодо неналежності виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області як позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру).

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст.. 23 Закону України Про прокуратуру дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).

У пункті 55 постанови від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону № 1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Абзац третій частини третьої цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновки, викладені у пункті 9 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, про те, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи. Разом з цим слід враховувати, що у контексті засадничого положення частини другої статті 19 Конституції України відсутність у Законі № 1697-VII інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

При цьому, відповідно до ст. 7 Закону "Про публічні закупівлі" регулювання та державний контроль у сфері закупівель здійснюють:

- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері б закупівель (Міністерство економіки України);

- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування (Державне казначейство);

- Банки (під час оплати за договорами про закупівлю);

- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (Державна аудиторська служба України);

- Антимонопольний комітет України;

- Рахункова палата.

Відповідно до ст. 7-1 Закону "Про публічні закупівлі" Держаудитслужба здійснює моніторинг закупівлі протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору та його виконання. За результатами моніторингу закупівлі складається висновок, в якому має міститься опис порушення та зобов`язання щодо усунення порушення.

Закупівлі також перевіряються органом державного фінансового контролю під час проведення інспектування, а також під час державного фінансового аудиту. Перевірки закупівель проводяться за письмовим рішенням керівника органу державного фінансового контролю або його заступника за наявності однієї з таких підстав: 1) виникнення потреби у документальній та фактичній перевірці питань, які не можуть бути перевірені під час моніторингу процедури закупівлі, а саме: стану виконання умов договору, внесення змін до нього, в тому числі вимог щодо якості, кількості (обсягів) предмета закупівлі, ціни договору.

У п. 8 ч. 1 ст. 10 Закону "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону "Про місцеві державні адміністрації" державні адміністрації (обласна, районна) вирішують питання бюджету, фінансів та обліку; управління майном. У ст. 16 Закону передбачено, що вони здійснюють на відповідних територіях державний контроль за збереженням і раціональним використанням державного майна; станом фінансової дисципліни, обліку та звітності, виконанням державних контрактів і зобов`язань перед бюджетом, належним і своєчасним відшкодуванням шкоди, заподіяної державі.

Для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України (п. 5 ч. 1 ст. 28 Закону "Про місцеві державні адміністрації").

Таким чином, місцеві державні адміністрації також можуть здійснювати контроль щодо законності закупівель за бюджетні кошти і звертатися до суду.

Водночас, Верховний Суд неодноразово наголошував, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

У постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах.

Так, як встановлено судом, у цій справі Південним офісом Держаудитслужби було отримано лист Ізмаїльської окружної прокуратури від 12.08.2022 № 59-3545ВИХ-22 (вх. від 15.08.2022 № 52-22) про надання інформації щодо вжитих заходів при проведення моніторингу процедур закупівель, усунення порушень вимог законодавства у судовому порядку по проведеній виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області процедурі відкритих торгів за предметом закупівлі: ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія». Південним офісом Держаудитслужби у листі від 17.08.2022 № 151531-17/2196-2022 відповідний орган прокуратури проінформовано, серед іншого, що договір, укладений за результатами закупівлі за ідентифікатором UА-2019-12-05-000528-с закінчився 31.12.2021, відтак, відсутні правові підстави для проведення моніторингу процедури закупівлі.

07.10.2022 року Ізмаїльською окружною прокуратурою на адресу Південного офісу Держаудитслужби направлено лист № 59-4617ВИХ-22, скерований листом Одеської обласної прокуратури від 19.10.2022 № 15/25/1-965ВИХ-22 (вх. від 25.10.2022 № 40-22) про надання інформації щодо планування проведення заходів державного фінансового контролю в виконавчому комітеті Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області. На вказаний вище запит Південним офісом Держаудитслужби надано лист-відповідь від 31.10.2022 № 151525-17/3212-2022, яким повідомлено, що відповідно до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2022 року, проведення заходів державного фінансового контролю в виконавчому комітеті Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області не передбачено.

Отже, з листів Держаудитслужби дійсно випливає, що цей орган навіть після отримання інформації від прокурора про можливі порушення законодавства про публічні закупівлі не планував проводити перевірку і не збирався звертатися до суду, що дійсно може бути кваліфіковано як бездіяльність органу, та, відповідно, бути підставою для звернення для звернення Прокурора з цим позовом до суду.

Крім того, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною другою статті 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону № 280/97-ВР).

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини перша, четверта та восьма статті 60 Закону № 280/97-ВР).

Частинами другою та четвертою статті 61 Закону № 280/97-ВР передбачено, що районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

За висновками КГС ВС, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Так, на території Ізмаїльського району Одеської області таким органом місцевого самоврядування є Кілійська міська рада. При цьому, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно, Кілійська міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).

Також, суд вважає, що прокурор правильно визначив, в якості позивача у цій справі виконавчий комітет Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, адже Комітет є стороною спірних правочинів, юридичною особою, яка може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки, яка є розпорядником бюджетних коштів, яка здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно з законодавством України. Порушення інтересів держави обґрунтовано укладенням Комітетом оспорюваних додаткових угод всупереч вимог чинного законодавства і інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу поставки.

Отже, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Комітету щодо захисту порушених інтересів держави, яка має місце і при розгляді цієї справи в суді, чому буде надано оцінку нижче.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи Відповідача щодо відсутності у Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області правових підстав для звернення до суду за захистом інтересів держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, в особі Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, в особі Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Крім того, суд вважає, що прокурором було правильно зазначено виконавчий комітет Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області як позивача.

Щодо розгляду заявлених вимог по суті суд зазначає наступне.

В даному випадку, при оцінці численних аргументів сторін, суд вважає за доцільне звернути увагу на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів. Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду. І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Така позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року по справі № 918/519/17.

Загальні засади цивільного законодавства встановлено статтею 3 ЦК. До цього переліку, зокрема, належить свобода договору.

За змістом положень ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України).

Предметом договору є дії (або утримання від дій), які повинна виконати (або утриматися від виконання) зобов`язана сторона.

Статтями 525, 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГК України.

Так, відносини, що склались між виконавчим комітетом Кілійської міської ради із TOB «ООЕК» базуються Договорі № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 про закупівлю електричної енергії у постачальника на суму 1 445 011,00 грн, предметом якого є: електрична енергія, ДК 021:2015 під кодом: 09310000-5 «електрична енергія», за ціною 1,68585 з ПДВ за 1 кВт*год., за обсяг електричної енергії: 857 142 кВт*год, укладеного за наслідкам розгляду тендерних пропозицій, згідно з протоколом засідання тендерного комітету виконавчого комітету Кілійської міської ради № 2 від 13.01.2019 яким переможцем визначено TOB "ООЕК" (Відповідач по справі, Постачальник) з остаточною ціновою пропозицією 1 445 011,00 грн. з ПДВ (Т. 1 а.с. 70-77).

Відповідно до п. 13.1 Договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії до 31.12.2020 (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за цим Договором.

Відповідно до п. 5.5. Договору умови цього договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема:

5.5.2. Зміни ціни в бік збільшення за одиницю електричної енергії не більше ніж на 10% у разі коливання ціни на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Згідно з п. 5.6. сторони домовитись, що ціна електричної енергії, розрахована відповідно до пункту 5.1. цього розділу, є обоє чековою для Сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість електричної енергії буде застосовуватись Сторонами при складанні актів приймання- передачі електричної енергії та розрахунках за товар згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. 5.8. Договору у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення. Постачальник має право письмово звернутись до Споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ, що підтверджує збільшення ціни за одиницю товару в тих межах, на які Постачальник пропонує змінити ціну товару. Документ, що підтверджує збільшення ціни товару, повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки (висновку), виданої торгово- промисловою палатою України, регіональною торгово-промисловою палатою, органами державної статистики, ДП «Держзовнішінформ», біржами та іншими уповноваженими органами та організаціями.

Згідно із ч. 6 ст. 67 Закону України «Про ринок електричної енергії», з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 № 3304-04/33869-06 «Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії», Сторони також можуть використовувати інформацію з веб-сайту ДП «Оператор ринку» для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку.

Водночас, перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни електричної енергії на ринку та перелік підтверджуючих документів не є вичерпним.

Загальна сума вартості Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання електричної енергії Споживачу (п. 5.11. Договору).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 5.18. Договору).

В подальшому до Договору № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 між Сторонами укладено ряд додаткових угод:

- Додаткова угода №1 від 03.06.2020, якою збільшено ціну за електричну енергію на 1 кВт*год. до 1,732476 грн. з ПДВ у зв`язку зі збільшенням тарифу на послуги з передачі електричної енергії на підставі постанови НКРЕКП від 10.12.2019 № 2668, а також обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 834 072 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 27.01 2020 (Т. 1 а.с. 83);

- Додаткова угода №2 від 16.06.2020, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію до 1,86794562 грн. за 1 кВт*год., обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 773 583 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 27.01.2020 (Т. 1 а.с. 87);

- Додаткова угода №3 від 23.06.2020, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію до 2,04 грн. за 1 кВт*год., обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 723 338 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 17.02.2020 (Т. 1 а.с. 93);

- Додаткова угода №4 від 19.08.2020, якою збільшено ціну за електричну енергію на 1 кВт*год. до 2,1 4 грн. з ПДВ у зв`язку зі збільшенням тарифу на послуги з передачі електричної енергії на підставі постанови НКРЕКП від 11.07.2020 № 1329, а також обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 708 055 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 01.08.2020 (Т. 1 а.с. 97);

- Додаткова угода №5 від 19.11.2020, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію до 2,2876872 грн. за 1 кВт*год., обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 683 347 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 1 7.08.2020 (Т. 1 а.с. 100);

- Додаткова угода №6 від 23.12.2020, якою збільшено ціну за електричну енергію на 1 кВт*год. до 2,3747232 грн. з ПДВ у зв`язку зі збільшенням тарифу на послуги з передачі електричної енергії на підставі постанови НКРЕКП від 04.11.2020 № 1998, а також обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 678 739 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 01.12.2020 (Т. 1 а.с. 107);

- Додаткова угода №7 від 24.12.2020, якою продовжено дію Договору до 31.01.2021 (Т. 1 а.с. 7);

- Додаткова угода №8 від 24.12.2020, якою установлено обсяг електричної енергії за договором в розмірі 595 602 кВт*год. та загальну вартість договору у сумі 1 250 440,39 грн. (Т. 1 а.с. 111);

- Додаткова угода №9 від 26.0l.202U якою установлено обсяг електричної енергії за договором в розмірі 700 914 кВт*год. та загальну вартість договору у сумі 1 250 440,39 грн. (Т. 1 а.с. 113);

- Додаткова угода №10 від 28.01.2021, якою зменшено ціну за електричну енергію на 1 кВт*год. до 2,3521272 грн. з ПДВ у зв`язку зі збільшенням тарифу на послуги з передачі електричної енергії на підставі постанови НКРЕКП від 09.12.2020 № 2353, а також установлено загальну вартість договору у сумі 1 498 147,61 грн. в розмірі 678 739 кВт*год. та установлено, що угода розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 01.01.2021 (Т. 1 а.с. 116);

- Додаткова угода №11 від 25.03.2021, якою зменшено загальну вартість обсягу поставки до 1 489 619,29 грн. та обсяг електричної енергії за договором 633 307 кВт*год. (Т. 1 а.с. 118)

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК, ст. 20 ГК визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 ст. 20 ГК серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом

Статтею 526 ЦК встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 525 ЦК встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так, правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до преамбули Закону України "Про публічні закупівлі" метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. Цей Закон також має на меті адаптувати законодавство України acquis Європейського Союзу на виконання Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Положеннями ст. 3 Закону визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 22 Закону тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Частиною 4 ст. 41 Закону визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Частиною 5 статті 41 вказаного Закону встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

- відбувається за згодою сторін;

- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);

- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);

- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Також і Верховний Суд неодноразово зазначав, що системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах від 09.06.2022 у справі №927/636/21 та від 07.12.2022 у справі №927/189/22).

При цьому, Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом.

Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що ч. 5 ст. 41 Закону дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18).

Отже, в даному випадку, шляхом підписання спірних додаткових угод, відбулась зміна істотних умов Договору, в частині збільшення ціни за одиницю товару із одночасним зменшенням загального обсягу закупівлі.

Так, на час підписання основного договору № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 TOB "ООЕК" підписало вищевказаний Договір, чим засвідчило, що має можливість та погоджується виконати домовленість, вказану у Договорі та додатках до нього, тобто добровільно взяло на себе зобов`язання поставити Споживачу електричну енергію обсягом 857142 кВт*год, загальною вартістю 1 445 011,00 грн.

В подальшому, підставами для укладання додаткових угод були експертні висновки Чернігівської регіональної торгово-промислової палати, які прокурор вважає неналежним доказом коливанні ціни.

Слід взяти до уваги, що доведення настання відповідних обставин, а саме, коливання цін на ринку, повинно доводитись стороною договору, яка ініціює внесення змін, належними доказами, які об`єктивно доводять таке коливання саме у період виконання зобов`язань за договором. Суд зауважує, що оскільки законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, як і не визначено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, то виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести і Чернігівську регіональну торгово-промислову палату.

При цьому, прокурор, не зазначив яке саме документальне підтвердження коливання цін є належним в даному випадку на противагу наявному в матеріалах справи, тобто в разі якщо прокурор не визнає такі довідки Чернігівської регіональної торгово-промислової палати, то він мав вказати які самі докази були б, на його думку, належними та допустимими.

Суд також враховує, що у позовній заяві прокурор не заперечував та не спростовував наявність у Чернігівської регіональної торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків для підтвердження коливання ціни товару на ринку, шляхом оформлення відповідних довідок.

Таким чином, суд приймає наявні в матеріалах справи експертні висновки Черніговської регіональної Торгово-промислової палати в якості належних доказів коливання ціни, при укладанні спірних додаткових угод.

Отже, як було вказано, спірні відносини, крім загальних норм права врегулюванні ще і спеціальним Законом Законом України «Про публічні закупівлі».

Як було зазначено, на підставі сталої судової практики, суд дійшов висновку, що вказаним Законом прямо передбачена імперативна вимога для зміни істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару), а саме:

- Ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%, тобто обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в первинному договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Будь яке інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів, та прямо суперечить взятим Україною міжнародним зобов`язанням щодо приведення національного законодавства у відповідність до стандартів Європейського Союзу, зокрема в частині протидії "ціновому демпінгу" в сфері публічних закупівель.

Таким чином, в межах цієї конкретної справи, суд надає оцінку дотримання Сторонами Договору № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 року вищенаведених вимог Закону України «Про публічні закупівлі», при укладанні спірних додаткових угод.

Так, предметом вказаного договору є: електрична енергія, ДК 021:2015 під кодом: 09310000-5 «електрична енергія», за ціною 1,68585 грн з ПДВ за 1 кВт*год., за обсяг електричної енергії: 857 142 кВт*год, укладеного за наслідкам розгляду тендерних пропозицій, згідно з протоколом засідання тендерного комітету виконавчого комітету Кілійської міської ради № 2 від 13.01.2019 яким переможцем визначено TOB "ООЕК" (Відповідач по справі, Постачальник) з остаточною ціновою пропозицією 1 445 011,00 грн. з ПДВ.

Відповідно, при укладанні додаткових угод, Сторони Договору мали враховувати, що загальна вартість Договору не може перевищувати 1 445 011,00 грн. з ПДВ, а вартість за одиницю Товару (1 кВт*год) не може перевищувати 1,854435 грн, відповідно до розрахунку: 1,68585 грн. х 110% = 1,854435 грн.

З огляду на викладене, щодо спірних додаткових угод суд зазначає, наступне:

- Додаткова угода № 2 від 16.06.2020, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію до 1,86794562 грн. за 1 кВт*год. не відповідає наведеним вимогам;

- Додаткова угода № 3 від 23.06.2020, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію до 2,04 грн. за 1 кВт*год. не відповідає наведеним вимогам;

- Додаткова угода № 4 від 19.08.2020, якою збільшено ціну за електричну енергію на 1 кВт*год. до 2,1 4 грн. не відповідає наведеним вимогам;

- Додаткова угода № 5 від 19.11.2020, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію до 2,2876872 грн. за 1 кВт*год. не відповідає наведеним вимогам;

- Додаткова угода № 6 від 23.12.2020, якою збільшено ціну за електричну енергію на 1 кВт*год. до 2,3747232 грн. не відповідає наведеним вимогам;

- Додаткова угода № 10 від 28.01.2021, якою зменшено ціну за електричну енергію на 1 кВт*год. до 2,3521272 грн. не відповідає наведеним вимогам.

Суд вважає, що обидві сторони оскаржуваних правочинів не могли не розуміти особливостей функціонування ринку електричної енергії, а тому перемога у тендері та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення більш ніж на 10 % шляхом так званого "каскадного" укладення спірних додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.

Стала позиція Верховного Суду по цьому питанню полягає в тому, що покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. При цьому, така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір.

Саме з метою запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника, законодавець вказав у статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" можливість сторін договору змінити його умови шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10%, враховуючи при цьому і інтереси покупця та запобігаючи безпідставному та необґрунтованому збільшенню ціни товару.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Приймаючи участь у відкритих торгах, пропонуючи найнижчу ціну, уклавши Договір, Відповідач діяв самостійно, ініціативно та на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд виходить з того, що, укладаючи договір поставки товару на певний строк, Товариство (відповідач) як продавець фактично гарантує можливість продати товар за узгодженою ціною та несе ризики зміни такої ціни.

Численні посилання відповідача на практику ЄСПЛ є необґрунтованими, оскільки рішення ЄСПЛ, на які посилається Відповідач стосуються "якості закону", однак у даній справі предметом дослідження є спір про визнання недійсним додаткових угод, які були укладені з прямим порушенням Закону України "Про публічні закупівлі".

Приписи Закону України "Про публічні закупівлі" є зрозумілими та Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, зокрема стосовно пункту 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону.

Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом України "Про публічні закупівлі".

Аналогічні висновки наведені у постановах від 09.06.2022 у справі №927/636/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22 та від 22.06.2023 у справі № 916/2536/22, від 12.09.2019 у справі №915/1868/18.

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ст. 669 ЦК визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України у випадку, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Як встановлено судом, Прокурором коректно розраховано суму переплати, враховуючи те, що Додаткові угоди № 2, 3, 4, 5, 6, 10 укладено без достатніх на те підстав, тобто зобов`язання сторін регулюються Договором № 23-81-ВЦ та додатковою угодою № 1.

Оскільки правові підстави для зміни ціни одиниці товарів за договором у відповідності до укладених додаткових угод відсутні, додаткові угоди № 2 від 16.06.2020, № 3 від 23.06.2020, № 4 від 19.08.2020, № 5 від 19.11.2020, № 6 від 23.12.2020, № 10 від 28.01.2021 є такими, що суперечать наведеним вище приписам законодавства, а тому визнаються судом недійсними на підставі у положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України, а надміру сплачені кошти підлягають поверненню, відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 915/1868/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, Постанові № 927/491/19 від 18.06.2021.

На підставі викладеного позов підлягає задоволенню.

Розглядаючи заяву Відповідача про розстрочення виконання Рішення суду (Т. 2 а.с. 137-140), суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Так, Відповідач просить суд у випадку задоволення позову Ізмаїльської окружної прокуратури в частині стягнення з відповідача 220 702,22 грн. (або іншої суми, яка буде визначена судом), розстрочити виконання рішення суду в цій частині строком на один рік рівними щомісячними платежами.

Заява обґрунтована тим, що Відповідач - ТОВ «ООЕК» є єдиним постачальником універсальних послуг на території Одеської області, від якого залежить надійне та якісне забезпечення електричною енергію населення всього регіону. Крім того, у зв`язку з військовою агресією рф проти України та введенням воєнного стану, згідно наказу Міністерства енергетики України № 148 від 13.14.2022р., тимчасово, на період дії воєнного стану, споживачі, яким припиняється постачання електричної енергії поточним постачальником, внаслідок набуття ним статусу «дефолтний», переводяться до постачальника універсальних послуг на закріпленій території. Отже, ТОВ «ООЕК», крім виконання функцій постачальника універсальних послуг на території Одеської області, частково виконує функцію постачальника «останньої надії» у відповідності до наказу № 148 від 13.14.2022 р. Таким чином, виконуючи функції постачальника електричної енергії, ТОВ «ООЕК» забезпечує стабільне постачання електричної енергії не лише населенню, а також органам державної влади та місцевого самоврядування, комунальним установам, закладам освіти, дитячим будинкам, лікарням, пологовим будинкам, військовим формуванням, правоохоронним органам, судам та іншим підприємствам, установам та організаціями, які мають стратегічне значення для всього регіону.

В даному випадку, на думку суду, значна тривалість розстрочки виконання рішення суду буде порушувати права стягувача, що мати наслідком недотримання основних засад судочинства про рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, встановлених статтею 129 Конституції України та ст. 2 ГПК України, а тому суд вважає за доцільне задовольнити заяву частково, а саме надати розстрочку виконання рішення суду по цій справі в частині стягнення заявленої в позові суми надмірно сплачених бюджетних коштів, встановивши графік погашення загальною тривалістю у шість місяців.

Щодо розподілу судових витрат, суд погоджується із позицією Відповідача, що даний спір виник в результаті неправильних дій обох сторін Договору, в тому числі і Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, який підписав спірні додаткові угоди та не вчинив в подальшому жодних дій на захист інтересів держави.

Крім того, суд не може ігнорувати той факт, що навіть під час розгляду справи в суді виконавчий комітет Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області свідомо та цілеспрямовано ухилявся від захисту інтересів держави, оскільки наполягав на відмові у задоволені позову, фактично виступаючи в інтересах Відповідача, а ні в інтересах Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Відповідно, ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, у випадках, визначених, зокрема, положеннями ч. 9 ст. 129 цього кодексу.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне при вирішенні питання про розподіл судових витрат по цій справі застосувати положення ч. 9 ст. 129 ГПК України та покласти витрати по оплаті судового збору на відповідача та виконавчий комітет Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 16.06.2020 року до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 року укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (код - 42114410) та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (код - 04057020).

3. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 23.06.2020 року до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 року укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (код - 42114410) та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (код - 04057020).

4. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 19.08.2020 року до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 року укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (код - 42114410) та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (код - 04057020).

5. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 19.11.2020 року до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 року укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (код - 42114410) та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (код - 04057020).

6. Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 23.12.2020 року до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 року укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (код - 42114410) та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (код - 04057020).

7. Визнати недійсною додаткову угоду № 10 від 28.01.2021 року до Договору про закупівлю електричної енергії № 23-81-ВЦ від 27.01.2020 року укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (код - 42114410) та виконавчим комітетом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (код - 04057020).

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (код 42114410; вул. Мала Арнаутська, 88, м. Одеса, 65007) на користь Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (код 04057020; вул. Миру, 57, м. Кілія, Ізмаїльський район, Одеська обл., 68300): надмірно сплачені кошти в сумі 220 702 гривень 22 коп.

9. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (код 42114410; вул. Мала Арнаутська, 88, м. Одеса, 65007) розстрочку виконання рішення суду по цій справі в частині стягнення надмірно сплачених коштів в сумі 220 702 гривень 22 коп., здійснюючи стягнення наступним чином:

- до 24.11.2023 року 36 783 гривні 70 коп.

- до 24.12.2023 року 36 783 гривні 70 коп.

- до 24.01.2024 року 36 783 гривні 70 коп.

- до 24.02.2024 року 36 783 гривні 70 коп.

- до 24.03.2024 року 36 783 гривні 70 коп.

- до 24.04.2024 року 36 783 гривні 72 коп.

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (код 42114410; вул. Мала Арнаутська, 88, м. Одеса, 65007) витрати на сплату судового збору у сумі 9707 гривень 27 коп. на користь Одеської обласної прокуратури та перерахувати його на номер рахунку: UA0000564 в ДКСУ м. Київ МФО 820172 (юридична та поштова адреса Одеської обласної прокуратури: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, тел. 7319800).

11. Стягнути з Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (код 04057020; вул. Миру, 57, м. Кілія, Ізмаїльський район, Одеська обл., 68300) витрати на сплату судового збору у сумі 9707 гривень 27 коп. на користь Одеської обласної прокуратури та перерахувати його на номер рахунку: UA0000564 в ДКСУ м. Київ МФО 820172 (юридична та поштова адреса Одеської обласної прокуратури: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, тел. 7319800).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України

та може бути оскаржено в порядку ст.ст.253-259 ГПК України

Повне рішення складено 15.11.2023р.

Суддя О.А. Демешин

15 листопада 2023 р.