ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2023 р. м.Київ Справа№ 910/7048/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників

матеріали апеляційної скарги Фізичної - особи підприємця Дрич Анни Ігорівни

на ухвалу Господарського суду м. Києва

від 31.07.2023

у справі №910/7048/23 ( суддя Головіна К. І.)

за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк»

до Фізичної особи - підприємця Дрич Анни Ігорівни

про стягнення 64 516,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий опис руху справи

Акціонерне товариство "Мегабанк" (далі - АТ "Мегабанк", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної-особи підприємця Дрич Анни Ігорівни (далі - ФОП Дрич А. І., відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 64 516, 90 грн. за договором оренди № 2 від 21.08.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Цією ж ухвалою сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки, зокрема, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

13.07.2023 від представника відповідача (Фізичної-особи підприємця Дрич А.І.) надійшов зустрічний позов до Акціонерного товариства «Мегабанк» про стягнення збитків у сумі 411 646,62 грн., заподіяних внаслідок порушення умов договору оренди № 2 від 21.08.2015.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господасрького суду м. Києва від 31.07.2023 у задоволенні заяви Фізичної-особи підприємця Дрич Анни Ігорівни про поновлення процесуального строку для подачі зустрічного позову відмовлено. Повернуто без розгляду зустрічну позовну заяву Фізичної-особи підприємця Дрич Анни Ігорівни до Акціонерного товариства "Мегабанк" про стягнення 411 646,62 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зустрічна позовна заява ФОП Дрич А.І. і додані до неї документи підлягають поверненню заявнику без розгляду як такі, що подані з пропуском визначеного законом строку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, відповідач - Фізична особа - підприємць Дрич Анна Ігорівна (09.08.2023 згідно штемпеля поштової установи на конверті, в якому направлено апеляційну скаргу) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 31.07.2023 у справі № 910/7048/23 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник в апеляційній скарзі посилався на те що:

- суд першої інстанції не врахував те, що відповідач не є фаховим юристом або адвокатом і не може самостійно захищати свої права та інтереси в суді;

- дата подачі відзиву на позов та зустрічного позову зумовлені об`єктивними обставинами, на які вплинуло введення на території України воєнного стану, а саме те, що відповідач має маленьку дитину, та у зв`язку з небезпечною ситуацією в м. Києві зумовленою постійними ракетними обстрілами та атаками БПЛА, періодично виїжджають за межі м. Києва та України, також відповідач виїжджає у відрядження по роботі.

Скаржник стверджує, що вказані обставини вплинули на обізнаність про існування справи в суді, подальше звернення за надання правової допомоги, а також на швидкість комунікації та надання необхідних документів для підготовки заяв по справі.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Акціонерне товариство «Мегабанк» через канцелярію суду подав відзив на апеляційну скаргу, який прийнято до розгляду у відповідності до ст. 119, ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач просив залишити ухвалу Господарського суду м. Києва від 31.07.2023 у справі № 910/7048/23 без змін, а аапеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дрич Анни Ігорівни без задоволення.

В обґрунтування своїх заперечень щодо апеляційної скарги позивач зазначає, що:

- в матеріалах справи відсутнє клопотання про поновлення пропущеного строку на подання зустрічної позовної заяви, а з тексту самої зустрічної позовної заяви на стр. 6 вбачається, що відповідач просить визнати поважними причини пропуску і поновити строк для подання зустрічного позову в зв`язку з тим, що 28.06.2023 між АБ Олени Мартинюк та ФОН Дрич А.І. було укладено Договір про надання правової допомоги, згідно якого Бюро зобов`язується здійснити представництво в суді по справі № 910/7048/23, а 30.06.2023 представник відповідача ознайомилися з матеріалами справи; жодних інших підстав щодо поважності пропуску строку на вчинення процесуальної дії представником відповідача не вказано та підтверджуючих документів до суду першої інстанції не надано;

- надані відповідачем до апеляційного суду нові докази, які на його думку підтверджують поважність причин пропуску строку на подання зустрічної позовної заяви, не існували станом на момент розгляду справи господарським судом першої інстанції та постановления оскаржуваної ухвали (31.07.2023), що в силу вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України виключає можливість долучення таких доказів до матеріалів справи та надання їм правової оцінки судом апеляційної інстанції;

- ухвала Господарського суду м. Києва від 31.07.2023 у справі № 910/7048/23 прийнята у повній відповідності до норм діючого законодавства на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2023, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дрич Анни Ігорівни на ухвалу Господарського суду м. Києва від 31.07.2023 у справі № 910/7048/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2023 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/7048/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Дрич Анни Ігорівни на ухвалу Господарського суду м. Києва від 31.07.2023 у справі № 910/7048/23.

28.08.2023 на виконання ухвали до Півінічного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали оскарження по справі № 910/7048/23.

В свою чергу головуючий суддя Станік С.Р. 30.08.2023 по 01.09.2023 включно перебував у відпустці і вирішення питання стосовно апеляційної скарги здійснюється після виходу судді з відпустки.

У відповідності до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, розгляд оскаржуваної ухвали підлягає здійсненню без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7048/23 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Дрич Анни Ігорівни на ухвалу Господарського суду м. Києва від 31.07.2023. Закінчено проведення підготовчих дій. Розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Дрич Анни Ігорівни на ухвалу Господарського суду м. Києва від 31.07.2023 у справі № 910/7048/23 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд оскаржуваної ухвали підлягає здійсненню без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи, Акціонерне товариство "Мегабанк" (далі - АТ "Мегабанк", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної-особи підприємця Дрич Анни Ігорівни (далі - ФОП Дрич А. І., відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 64 516, 90 грн. за договором оренди № 2 від 21.08.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Цією ж ухвалою сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки, зокрема, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

13.07.2023 від представника відповідача (Фізичної-особи підприємця Дрич А.І.) надійшов зустрічний позов до Акціонерного товариства «Мегабанк» про стягнення збитків у сумі 411 646,62 грн., заподіяних внаслідок порушення умов договору оренди № 2 від 21.08.2015.

Ухвалою Господасрького суду м. Києва від 31.07.2023 у задоволенні заяви Фізичної-особи підприємця Дрич Анни Ігорівни про поновлення процесуального строку для подачі зустрічного позову відмовлено. Повернуто без розгляду зустрічну позовну заяву Фізичної-особи підприємця Дрич Анни Ігорівни до Акціонерного товариства "Мегабанк" про стягнення 411 646,62 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зустрічна позовна заява ФОП Дрич А.І. і додані до неї документи підлягають поверненню заявнику без розгляду як такі, що подані з пропуском визначеного законом строку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові).

У відповідності до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України, визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Як підтверджується матеріалами справи, Акціонерне товариство "Мегабанк" (далі - АТ "Мегабанк", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної-особи підприємця Дрич Анни Ігорівни (далі - ФОП Дрич А. І., відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 64 516, 90 грн. за договором оренди № 2 від 21.08.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Цією ж ухвалою сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки, зокрема, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

13.07.2023 від представника відповідача (Фізичної-особи підприємця Дрич А.І.) надійшов зустрічний позов до Акціонерного товариства «Мегабанк» про стягнення збитків у сумі 411 646,62 грн., заподіяних внаслідок порушення умов договору оренди № 2 від 21.08.2015.

Ухвалою Господасрького суду м. Києва від 31.07.2023 у задоволенні заяви Фізичної-особи підприємця Дрич Анни Ігорівни про поновлення процесуального строку для подачі зустрічного позову відмовлено. Повернуто без розгляду зустрічну позовну заяву Фізичної-особи підприємця Дрич Анни Ігорівни до Акціонерного товариства "Мегабанк" про стягнення 411 646,62 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зустрічна позовна заява ФОП Дрич А.І. і додані до неї документи підлягають поверненню заявнику без розгляду як такі, що подані з пропуском визначеного законом строку.

Згідно зі ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Пунктом 3 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відзив, відповідно до ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Отже, як правильно встановив суд першої інстанції, зустрічний позов подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, тобто у строк, передбачений для подання відзиву.

Як вбачається з пункту 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 про відкриття провадження у справі, відповідачу був встановлений строк для подачі відзиву - п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвала Господарського суду м. Києва від 11.05.2023 була направлена відповідачу 15.05.2023 за його юридичною адресою - 03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 37/1 кв. 2086, однак, була повернута 20.05.2023 органом поштового зв`язку до Господарського суду міста Києва 24.05.2023 з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова).

Окрім того, Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 01.06.2023 відповідачем (ФОП Дрич А.І.) було подане клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, а 02.06.2023 відповідач ознайомився зі справою, про що свідчить його наявна розписка.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач обізнаний про своє право та порядок подання зустрічного позову щонайменше з 02.06.2023, проте, відповідач звернувся із зустрічним позовом лише 13.07.2023, тобто з порушенням визначеного законом процесуального строку. При цьому, наведені відповідачем причини пропуску такого - є необгрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що відповідач мав право подати відзив на позовну заяву у строк до 17.06.2023 включно, а отже, і процесуальний строк на подання зустрічного позову встановлювався в силу приписів ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, до 17.06.2023 включно.

Натомість, як свідчать матеріали оскарження, відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою 13.07.2023, тобто з порушенням визначеного процесуальним законом процесуального строку (з пропуском строку майже місяць), що вірно встановив суд першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

В обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку заявник вказує, що позовної заяви та ухвали Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 про відкриття провадження у справі ФОП Дрич А.І. не отримувала, про існування справи їй стало відомо із застосунку «Дія» шляхом отримання повідомлення про призначення судового засідання на 08.06.2023. Також відповідач не є фаховим юристом чи адвокатом, тому звернулася до адвокатського бюро Олени Мартинюк з метою реалізації свого права на захист, однак, тільки 28.06.2023 між адвокатським бюро Олени Мартинюк та ФОП Дрич А.І. був укладений договір про надання правової допомоги. За таких обставин представник відповідача - адвокат Бойко Г.Є. ознайомилася з матеріалами справи лише 30.06.2023, у зв`язку із чим строк для звернення із зустрічним позовом, на думку відповідача, був пропущений з незалежних від нього причин.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі посилався на те, що Дрич А.І. має маленьку дитину, та у зв`язку з небезпечною ситуацією в м. Києві зумовленою постійними ракетними обстрілами, періодично виїжджають за межі м. Києва та України, крім того Дрич А.І. виїжджає у відрядження по роботі.

Скаржник зазначає, що вказані обставини вплинули на обізнаність про існування справи в суді, подальше звернення за надання правової допомоги, а також на швидкість комунікації та надання необхідних документів для підготовки заяв по справі.

Розглядаючи такі доводи заявника та вирішуючи питання щодо поновлення процесуального строку відповідачу, суд апеляційної інстанції враховує, що підстави пропуску цього строку можуть бути визнані поважними, а строк - поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання, заяви (скарги).

Отже тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо подачі зустрічного позову у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Разом з цим суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач протягом достатнього часу мала можливість реалізувати своє право на залучення адвоката, адже ознайомилася зі справою 02.06.2023, при цьому перебування відповідача у відрядженні та неможливість укладення договору про надання правової допомоги з 02.06.2023 по 28.06.2023 не свідчать про поважність причин пропуску строку на подання зустрічної позовної заяви, оскільки такі обставини залежали від суб`єктивної поведінки учасника справи, в той час, як у відповідача була можливість укласти угоду про надання правової допомоги дистанційно (в електронному вигляді) з урахуванням положень чинного законодавства. Крім того, відповідач був обізнаний про наявність судового спору, і відповідно, не був позбавлений права подати зустрічний позов у визначені процесуальним законом строки за допомогою як електронних засобів зв?язку, так і з допомогою системи «Електронний суд», і скаржником не наведено жодних обгрунтувань, що вчиненян таких дій не було можливим та перешкоджали цьому певні обставини.

Доводи ФОП Дрич А.І., викладені в апеляційній скарзі про те, що зв`язку з небезпечною ситуацією в м. Києві зумовленою постійними ракетними обстрілами, періодично виїжджають за межі м. Києва та України, крім того Дрич А.І. виїжджає у відрядження по роботі - судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки вказана обставина не була зазначена відповідачем, як така що не уможливлювала подання зустрічного позову у встановлені строки, окрім того не були надані підтверджуючі документи до суду першої інстанції.

Приписами ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що у постанові Верховного Суду в справі № 500/1912/22 від 29.09.2022 зазначано, що «причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона може вважатися відповідає одночасно усім таким умовам:

- це обставина або кілька обставин, що безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

- ця обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волді особи, яка пропустила строк;

- ця обставина виникла протягом строку, який пропущено;

- ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування».

Отже, згідно з положенням чинного законодавства України підстави для виникнення права на поновлення процесуальних строків ( у тому числі для подання позовних заяв) залишаються тими самими. З наведено випливає, що наслідки, пов`язані з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України, мають відповідати умовам поважності причин для поновлення таких строків.

Водночас згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Відповідно, з цієї постанови випливає, що є недостатнім посилання в клопотаннях про поновлення пропущених процесуальних строків всього лише на факт дії воєнного стану на території України, адже воєнний стан не є перешкодою для здійснення правосуддя, не є підставою для зупинення судового процесу. В разі неможливості здійснення правосуддя на окремих територіях України відповідні справи переходять під територіальну юрисдикцію інших судів. Відповідно, аргументів, що ґрунтуються винятково на факті наявності війни з російською федерацією та факті запровадження воєнного стану на території України, недостатньо - вони також мають бути підкріплені фактами щодо наслідків повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.

Одночасно суд приймає до уваги, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України), що мають на меті об`єктивний, всебічний та безсторонній розгляд справи.

Також суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" та Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 у справі № 2103/490/2012 згідно з якою сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та виконувати свої процесуальні обов`язки.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що наведені відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) обставини не є тими поважними причинами, які можуть бути підставою для поновлення строку для подання зустрічного позову, а його своєчасне подання залежало лише від волевиявлення самого відповідача.

Таким чином заява ФОП Дрич А.І. про поновлення пропущеного процесуального строку, який встановлено у частині першій статті 180 Господарського процесуального кодексу України, задоволенню не підлягає, оскільки наведені в ній підстави пропуску процесуального строку не вважаються судом поважними.

Відповідно до ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, оскільки зустрічний позов подано з пропуском встановленого строку для його подання, суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про повернення зустрічної позовної заяви ФОП Дрич А.І. на підставі ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ФОП Дрич А.І. не позбавлена права на звернення до суду за захистом порушеного права шляхом подання позовної заяви на загальних підставах, в порядку, обумовленому Господарським процесуальним кодексом України для подачі позову.

Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Усі інші доводи, посилання та обгрунтування скаржника судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній справі, з урахуванням меж апеляційного оскарження.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення Фізичній особі-підприємцю Дрич Анні Ігорівні зустрічної позовної заяви з посиланням на приписи статей 180 Господарського процесуального кодексу України, про що постановив оскаржувану ухвалу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України). Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, ухвала суду першої інстанції від 31.07.2023 у справі № 910/7048/23 постановлена з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, обумовлені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підстави для її скасування - відсутні за наведених скаржником доводів.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 255, 269, 271, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дрич Анни Ігорівни на ухвалу Господарського суду м. Києва від 31.07.2023 у справі № 910/7048/23 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 31.07.2023 у справі № 910/7048/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали оскарження № 910/7048/23 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко