ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" листопада 2023 р. м. Одеса Справа № 916/3368/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Гутниковій О.С.

розглянувши справу №916/3368/23

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія (65014, м. Одеса, вул. Жуковського, 2; )

До відповідача: Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, буд. 4; )

Про визнання відсутнім права та стягнення 1926000,00 грн.

Представники:

Від позивача: Жук Ю.В., ордер

Від відповідача: Жильцов В.В., самопредставництво

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту), у якій просить суд: визнати відсутнім право вимоги у Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України і кореспондуючого обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія, що діє як морський агент, щодо оплати послуг з використання понтонів для стоянки суден земкаравану у складі: PILGRIM (ІМО 7397593), IRS (ІМО 8832045), LIBERTY (ІМО 8728842), ALFATTAN (ІМО 8724547), OASIS за договором №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 року про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, укладеним шляхом заповнення та подання декларації про приєднання №336 від 20.08.2020 року, а також стягнути безпідставно одержані грошові кошти в сумі 1926000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.08.2023р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3368/23. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "11" вересня 2023 р. о 10:20. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 11.09.2023р. о 10:20.

25.08.2023р. до суду відповідачем було надано відзив.

11.09.2023р. до суду позивачем було надано відповідь на відзив.

11.09.2023р. у судовому засіданні було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 02.10.2023р. о 13:45. Встановлено строк відповідачу на оформлення письмових заперечень на відповідь на відзив до 25.09.2023р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.09.2023р. повідомлено відповідача по справі 916/3368/23 Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) про судове засідання, яке відбудеться "02" жовтня 2023 р. о 13:45.

26.09.2023р. до суду відповідачем були надані заперечення.

02.10.2023р. до суду позивачем були надані додаткові пояснення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.10.2023р. закрито підготовче провадження у справі №916/3368/23. Призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на "23" жовтня 2023 р. о 12:15. Резеврна дата судового засідання по розгляду справи по суті - 30.10.2023р. о 12:40. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 23.10.2023р. о 12:15.

23.10.2023р. судом було оголошено перерву по розгляду справи по суті до 30.10.2023р. о 12:40.

30.10.2023р. судове засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.10.2023р. судове засідання по розгляду справи по суті призначено на "01" листопада 2023 р. о 10:00. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 01.11.2023р. о 10:00.

01.11.2023р. судове засідання не відбулось у зв`язку з тим, що у період з 10 год. 00 хв. до 10 год. 20 хв. відбувся збій у роботі мережевого обладнання ТОВ Мірател, у зв`язку в чим в господарському суді Одеської області був відсутній доступ до мережі інтернет, про що складено відповідний Акт.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.11.2023р. судове засідання по розгляду справи по суті призначено на "08" листопада 2023 р. о 12:30. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 08.11.2023р. о 12:30.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем заперечував проти заявлених позовних вимог позивача.

У судовому засіданні 08.11.2023 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 15.11.2023р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, суд встановив.

03.12.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія та Державним підприємством Адміністрація морських портів України було укладено договір №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 року про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, шляхом заповнення та подання декларації про приєднання.

Відповідно до п. 2.1. Договору, даний договір врегульовує взаємовідносини Адміністрації та Морського агента під час агентування суден у морських портах, зокрема, щодо порядку нарахування та оплати за заявками Морського агента портових зборів, спеціалізованої послуги та інших послуг (робіт), що надаються у морських портах України, перелік яких розміщений на веб-сайті Адміністрації.

Згідно до п. 1.2. Договору, всі права та обов`язки Адміністрації (в тому числі, прийняття, узгодження та виконання заявок Морського агента, ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів, тощо), які передбачені цим Договором (крім розділу 9 цього Договору), виконуються відповідною філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», перелік яких визначений у Додатку №3 до цього Договору.

Позивачем було зазначено суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія є морським агентом судновласника, компанії WHITEFORM CONTRACTS LTD (далі Судновласник), на підставі Договору агентування №01/2020-А від 28.10.2020р.

Як пояснював позивач, між Компанією WHITEFORM CONTRACTS LTD, як Судновласником та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», як Фрахтувальником, було укладено договір про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020 року (далі Договір тайм-чартеру), згідно якого Судновласник зобов`язується у 2020 - 2023 роках надати Фрахтувальнику послуги за кодом ДК 021:20-9 Прокат водного транспортного устаткування з екіпажем (послуги з фрахтування земкаравану (на умовах тайм-чартеру)).

Відповідно до п. 7 Технічних вимог Додатку №1 до Договору тайм-чартеру, призначенням тайм-чартеру є: днопоглиблювальні роботи на внутрішніх водних шляхах України.

Позивач зазначав суду, що відповідно до умов Договору тайм-чартеру, 31.03.2023 року Судновласником та Відповідачем укладено акт тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру), після чого з 01.04.2023 року по 16.07.2023 року судна земкаравану судновласника, компанії WHITEFORM CONTRACTS LTD, у складі суден: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), та «OASIS» , знаходились в акваторії Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» на причальній стоянці, використовуючи надані Відповідачем понтони.

Позивачем було зазначено суду, що листом вих. №624/14-02-03/Вих від 19.05.2023 року відповідач зазначив, що судна пришвартовані біля понтонів морського вокзалу, у зв`язку з чим за фактичний час стоянки вищезазначених суден нараховується плата за послугу з використання понтонів для стоянки суден відповідно до умов Договору, згідно з затвердженою наказом Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» вільною ціною (тарифом) у розмірі 3000,00 грн./судно/понтон/доба.

Пізніше на адресу Позивача надійшла вимога Відповідача вих. №745/14-01-04/Вих від 22.06.2023 року про сплату заборгованості за надання послуг стоянки за квітень місяць 2023 року на загальну суму 540000,00 грн. (а.с. 30, т.1).

Позивач вказав суду, що на дану вимогу він надав відповідь вих. №29/06-001 від 29.06.2023 року (а.с. 29, т.1), згідно якої, посилаючись на те, що судна є технічними, що звільняє позивача від сплати причального збору відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 року «Про портові збори», яким затверджено Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 за № 930/23462 (далі Порядок), просив відповідача утриматись від нарахування заборгованості з причального збору та неустойки за несплату такого збору, а також просив відповідача погодити вихід каравану з порту Ізмаїл, що заплановано на 01 липня 2023 року.

У відповідь на дане звернення позивача, відповідач 30 червня 2023 року надав лист вих. №767/14-02-00/Вих від 30.06.2023 року (а.с. 63, т.1), в якому повідомив, що вимога Адміністрації оплатити послуги з використання понтонів для стоянки флоту має іншу правову природу та визначена на підставі ч. 3 ст. 21 Закону України «Про морські порти України» та розділу 4 Договору, як «інша послуга». Позивачем було зазначено суду, що відповідач в цьому листі послався на наказ №91/14 від 13.12.2022 року «Про введення в дію вільних цін (тарифів) на послуги користування об`єктами інфраструктури ІФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльского морського порту), а саме п. 1 ч. 1 Наказу з 01.01.2023 року встановлена вільна ціна (тариф) за використання понтонів П-1, П-2, П-3, П-5, П-7, П-8, П-9, П-10, П-11, П-12, П-13, П-14, П-15, П-16 та ПРП-52 для стоянки суден у розмірі 3000,00 грн/судно/понтон/доба.

Також позивач зазначав, що цим листом відповідач відмовив у виході суден позивача з порту Ізмаїл, пославшись на відсутність правових підстав для надання дозволу на вихід каравану до моменту повної сплати послуг. Одночасно відповідач, не визнаючи позиції Позивача щодо користування послугами причалів та віднесення таких послуг до причального збору, від якого позивач звільнений в силу Порядку, виставив Позивачу рахунки на оплату послуг з використання понтонів для стоянки суден разом з актами виконаних робіт (наданих послуг) за період з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року на суму 540000,00 грн. та за період з 01.05.2023 року по 31.05.2023 року на суму 558 000,00 грн.

Позивач пояснював суду, що згодом відповідачем було виставлено позивачу рахунки за період з 01.06.2023 року по 30.06.2023 року на суму 540000,00 грн. та з 01.07.2023 року по 16.07.2023 року на суму 288000,00 грн. Всього відповідачем виставлено рахунків за використання понтонів для стоянки суден за період з 01.04.2023 року по 16.07.2023 року на загальну суму 1926000,00 грн. та як зазначав позивач, вказані рахунки було сплачено ним 30.06.2023 року, 14.07.2023 року та 17.07.2023 року, однак, судновласник відмовився компенсувати позивачу здійсненні оплати по вище зазначеним рахункам за використання понтонів для стоянки суден у зв`язку з тим, що вказані послуги входять до причального збору і не є іншою додатковою послугою.

Надаючи ґрунтування позовних вимог в частині користування понтонами та причального збору, позивачем було зазначено суду, що після тимчасового повернення всіх суден з тайм-чартеру та відсутністю наряд- завдань відповідача для виконання днопоглиблювальних робіт, у період з 01.04.2023 року по 16.07.2023 року, всі судна Судновласника, не виконуючи жодних комерційних операцій, знаходились в акваторії Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» на причальній стоянці та очікували відновлення роботи за тайм-чартером згідно Договору тайм-чартеру.

Відповідач 30 червня 2023 року листом за вих. №767/14-02-00/Вих повідомив позивача, що вимога Адміністрації оплатити послуги з використання понтонів для стоянки флоту визначена на підставі ч. 3 ст. 21 Закону України «Про морські порти України» та розділу 4 Договору, як «інша послуга» та відповідач в цьому листі послався на наказ №91/14 від 13.12.2022 року «Про введення в дію вільних цін (тарифів) на послуги користування об`єктами інфраструктури ІФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту), а саме п. 1 ч. 1 Наказу з 01.01.2023 року встановлена вільна ціна (тариф) за використання понтонів П-1, П-2, П-3, П-5, П-7, П-8, П-9, П-10, П-11, П-12, П-13, П-14, П-15, П-16 та ПРП-52 для стоянки суден у розмірі 3000,00 грн/судно/понтон/доба.

Пункт 4.4. Договору зазначає, що розмір зборів, тарифів на Послуги, що надаються Адміністрацією, та які не підлягають державному регулюванню, визначаються згідно з вільними цінами (тарифами) Адміністрації, що діють на момент надання відповідних послуг.

Також позивач посилався на п. ст. 21, ст. 22 Закону України «Про морські порти України» та зазначав, що користування понтонами для стоянки суден земкаравану належить до послуг, що оплачуються у складі причального збору.

Позивач вказував суду, що відповідно до п. 5.1. Порядку, причальний збір справляється із суден, що стоять біля причалу.

Також, посилаючись на п. 12 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України», ст. 1 Водного кодексу України, було зазначено суду, що відповідно до свідоцтв про право власності на судно, кожному понтону №П-14, №П-15 та №П-16 присвоєно «Призначення та тип»: стоянкове, понтон-причал. Матеріалом, з якого виготовлені всі понтони, є метал. Крім того, відповідно до всіх наданих відповідачем копій класифікаційних свідоцтв на понтони №П-14, №П-15 та №П-16, виданих на підставі Правил класифікації та побудови суден Регістра судноплавства України, у графі «Тип» встановлено також: стоянкове, плавпричал. Відповідно до наведеного «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» є причалами в розумінні положень Закону України «Про морські порти України», Водного кодексу України та Наказу Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 року «Про портові збори».

Позивачем було зазначено суду, що згідно преамбули Наказу Міністерства інфраструктури №316 від 27.05.2013 року, Порядок було прийнято та затверджено Міністерством інфраструктури відповідно до статті 22 Закону України «Про морські порти України», підпунктів 4.3.1, 4.3.3 підпункту 4.3 пункту 4 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого Указом Президента України від 12 травня 2011 року (далі Положення).

За посиланням позивача, послуги, які оплачуються у складі портових зборів, врегульовані на державному рівні, у зв`язку з чим неможливо застосувати пункт 4.4. Договору, на якому наполягає відповідач (лист вих. №767/14-02-00/Вих від 30.06.2023 року) як на підставі нарахування тарифу за користування плавпричалом (понтоном) за вільними цінами, оскільки послуги зі стоянки на причалі підлягають державному регулюванню та включені до складу причального збору.

Позивач вважає, що послуги з використання понтонів для стоянки суден, які по суті є послугами з користування причалом, не мають іншої правової природи ніж послуги, за які сплачується причальний збір, тому що склад даних цивільних правовідносин, будь це використання понтонів для стоянки суден або послуги стоянки на причалі, є однаковим.

Посилаючись на п. 5.3. Порядку та Додаток №1 до Порядку, позивач зазначав, що судна «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS», відповідно до додатку 1 до Порядку та пункту 5.3. Порядку, є технічними суднами, що підтверджується класифікаційними свідоцтвами, а саме: Класифікаційне свідоцтво №031122 від 14.11.2022 року посвідчує, що судно «PILGRIM» (ІМО 7397593) є днопоглиблювальним судном, льодовий клас Е3; Класифікаційне свідоцтво №261122 від 15.11.2022 року посвідчує, що судно «IRS» (ІМО 8832045) є грунтовідвізною баржою, льодовий клас Е3; Класифікаційне свідоцтво №141122 від 14.11.2022 року посвідчує, що судно «LIBERTY» (ІМО 8728842) є грунтовідвізною баржою, льодовий клас Е3; Класифікаційне свідоцтво №381122 від 16.11.2022 року посвідчує, що судно «ALFATTAN» (ІМО 8724547) є грунтовідвізною баржою, льодовий клас Е3; Класифікаційне свідоцтво №501122 від 16.11.2022 року посвідчує, що судно «OASIS» (ІМО 8724547) є буксиром.

Вищенаведені класифікаційні свідоцтва видані Міжнародним морським бюро (International Maritime Bureau), та надавались Відповідачу під час знаходження суден в акваторії Ізмаїльської філії ДП «АМПУ». Міжнародне морське бюро, поряд з Регістром судноплавства України, є класифікаційним товариством, яке уповноважене, зокрема, здійснювати в установленому порядку технічний нагляд за морськими суднами та проводити класифікацію морських суден за міжнародними стандартами. Додатково, довідкою Міжнародного морського бюро (International Maritime Bureau) вих. №IMB/115/GS/23 від 30.06.2023 року підтверджується наступне: «судна «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS» являються технічними суднами та призначені для виконання днопоглиблювальних робіт.

Таким чином, за посиланням позивача, згідно додатку 1 до наказу Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 року «Про портові збори», дані судна відповідають категорії: технічні судна групи «Е».

Щодо обґрунтування позовних вимог в частині вимушеності оплати виставлених рахунків, позивачем було зазначено суду, що позивач листом від 29.06.2023 року просив відповідача утриматись від нарахування заборгованості з причального збору та неустойки за несплату такого збору, а також просив відповідача погодити вихід каравану з порту Ізмаїл, запланований на 01 липня 2023 року. Проте, відповідач відмовив у виході суден позивача з порту Ізмаїл, пославшись на відсутність правових підстав для надання дозволу на вихід каравану до моменту повної сплати послуг. При цьому відповідач виставив Позивачу рахунки на оплату послуг з використання понтонів для стоянки суден за період з 01.04.2023 року по 16.07.2023 року на загальну суму 1926000,00 грн.

Позивач зазначав суду, що 26 червня 2023 року Судновласником та компанією GENOA MARINE LIMITED (Підрядник) укладені контракти на судноремонт, відповідно до яких Судновласник зобов`язався здійснити доставку суден «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547) та «OASIS» на верф Підрядника для проведення судноремонтних робіт у строк до 09 липня 2023 року (пункт 8 Частини 1 контрактів на судноремонт). У свою чергу, пунктом 18 частини 2 контрактів на судноремонт передбачена відповідальність Судновласника за порушення терміну своєчасної доставки суден до верфі Підрядника, який передбачений пунктом 8 Частини 1 контрактів на судноремонт.

За поясненнями позивача, за порушення терміну доставки судна «PILGRIM» (ІМО 7397593) передбачена відповідальність Судновласника у вигляді сплати заздалегідь оцінених збитків за кожний день прострочення за порушення термінів доставки суден. Таким чином, зважаючи на значні суми неустойки за порушення терміну доставки суден до верфі Підрядника, які нараховуються щоденно, було прийнято вимушене рішення про оплату рахунків відповідача.

Щодо відсутності права вимоги відповідача і кореспондуючого обов`язку позивача, було зазначено суду, з посиланням на ст. 15, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, що з наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як вже було зазначено, що між сторонами було укладено договір №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України. Вищевказаний Договір є двостороннім та укладений від власного імені між Морським агентом та Адміністрацією. Під час виконання Договору Морський агент не надає Адміністрації будь-яких довіреностей, що підтверджують його статус виключно як представника. Отже, у правовідносинах з ДП «АМПУ» позивач є самостійною стороною, діє за укладеним з ДП «АМПУ» Договором про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України від власного імені та не є представником третіх осіб в рамках правовідносин за цим Договором. Саме за цим договором, який є правовою підставою позову у даній справі, позивач зобов`язався особисто своєчасно здійснювати усі розрахунки з ДП «АМПУ» за надані суднам і Морському агенту послуги (п.3.2.2 договору). Безвідносно до того, чиїм представником є позивач за договорами із третіми особами, він є зобов`язаним перед відповідачем саме по договору №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 року. Більш того, оплата портових зборів та послуг за Договором здійснюється саме з банківського рахунку Морського агента. Зокрема, у платіжних дорученнях в графі «Платник» зазначений саме позивач.

Крім того, як зазначав позивач, саме морські агенти несуть персональну фінансову відповідальність перед ДП «АМПУ» за оплату відповідних платежів.

Відповідно до п. 5.2. Договору, у випадку несвоєчасної сплати послуг Адміністрація має право вимагати від Морського агента сплати на користь Адміністрації пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення. У випадку затримання сплати рахунків в іноземній валюті більш, ніж на строк, передбачений чинним законодавством України з моменту надання послуги, Адміністрація має право вимагати від Морського агента компенсації штрафних санкцій, сплачених Адміністрацією.

За умовами договору №367-П-АМПУ-18 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України від 03.12.2018 року, а саме пункту 2.1. Договору, даний договір врегульовує взаємовідносини Адміністрації та Морського агента під час агентування суден у морських портах, зокрема, щодо порядку нарахування та оплати за заявками Морського агента портових зборів, спеціалізованої послуги та інших послуг (робіт), що надаються у морських портах України, перелік яких розміщений на веб-сайті Адміністрації.

Згідно пункту 3.1.2. Договору, Адміністрація виконує заявки Морського агента, які пов`язані з обслуговуванням суден, у відповідності до Правил, а згідно пункту 3.1.3. Договору Адміністрація зобов`язується надавати Морському агенту рахунки (у тому числі, попередні рахунки по портових зборах) після отримання від Морського агента заявки на надання послуг, до якої додаються інформація про основні розміри судна та інші необхідні документи у відповідності до Правил.

Також згідно пункту 3.4.1. Договору, Морський агент має право своєчасно та в повному обсязі отримувати послуги згідно з заявками та умовами цього Договору.

В той же час, як було зазначено суду, позивач не надавав заявок відповідачу щодо надання йому інших додаткових послуг за вільними цінами з використання понтонів для стоянки суден земкаравану у складі: « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS».

Стоянка суден земкаравану біля понтонів №П-14, №П-15 та №П-16, які є плавпричалами, відбувалась за волею та рішенням відповідача, який самостійно поставив судна земкаравану біля вказаних плавпричалів під час використання суден згідно умов договору про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020 року, згідно пункту 1.1. якого, як вже зазначалось, Судновласником надаються відповідачу послуги за кодом ДК 021:20-9 Прокат водного транспортного устаткування з екіпажем (послуги з фрахтування земкаравану (на умовах тайм- чартеру)).

Позивачем було зазначено суду, що передача відповідачем Судновласнику суден земкаравану, яка відбулась згідно акту тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру) від 31.03.2023 року, відбулась біля вище вказаних плавпричалів, де вказані судна і перебували на стоянці.

Як вказував позивач, оскільки умовами Договору чітко зазначено обов`язковою передумовою надання будь-яких послуг відповідачем позивачу подання відповідної заявки позивачем, то в силу її не надання відповідач не мав права надання будь-яких послуг на власний розсуд, а крім того, відповідач фактично і не надав позивачу жодних додаткових послуг, які б не охоплювались причальним збором.

За посиланням позивача, ДП «АМПУ» під виглядом надання послуг з використання понтонів для стоянки суден фактично отримало кошти за ті дії, які ДП «АМПУ» повинно виконувати за своїм функціональним призначенням, і виконання яких фінансується у рамках сплати причального збору, який для того і справляється, щоб забезпечити виконання ДП «АМПУ» дій по утриманню причалів та надання їх для стоянки суден, але від сплати якого звільнено судна технічного флоту. Отже, позивач вважає, що відповідач самовільно зарахував послуги, що оплачуються у складі причального збору, в послуги, що надаються за вільними цінами. В той же час, користування понтонами для стоянки суден земкаравану відбувалось в рамках причального збору.

На думку позивач, виставляючи рахунки на оплату послуг з використання понтонів для стоянки суден земкаравану та вимагаючи їх оплату, відповідач порушує саме права Позивача. При цьому Відповідач порушує принципи державного регулювання тарифу на послуги, які оплачуються у складі портових зборів, та, як наслідок, порушує порядок розподілення коштів, які надходять та спрямовуються згідно з відповідним цільовим призначенням (санкція передбачена ч. 6 ст. 22 Закону України «Про морські порти України»), а крім того, позбавляє права позивача скористатись послугою причалу, від сплати збору щодо якої він звільнений згідно чинного законодавства (наказ Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 року «Про портові збори»).

Щодо безпідставно отриманих коштів, позивачем було зазначено суду, що виставляючи рахунки та надсилаючи вимогу на оплату послуг з користування баржами для стоянки суден земкаравану, відповідач посилався на ч. 3 ст. 21 Закону України «Про морські порти України» умови пункту 4.4. Договору. У той же час, як вже зазначалось, дія частини 3 статті 21 Закону України «Про морські порти України» та умови пункту 4.4. Договору, не розповсюджується на виниклі правовідносини щодо користування причалами, оскільки послуги з користування причалами входять до причального збору та не можуть бути підставою для встановлення додаткового тарифу за послуги стоянки на причалі. Таким чином, як зазначає позивач, отримання відповідачем коштів за послуги з використання понтонів- плавпричалів для стоянки суден земкаравану є безпідставним і, хоч відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов.

Надаючи відзив на позовну заяву, відповідачем було зазначено суду, що взаємовідносини позивача та відповідача врегульовані Договором № 367-П-АМПУ-18 в редакції від 27.11.2019 року, який був укладено шляхом заповнення та подання декларації про приєднання.

Наказом № 91/14 від 13.12.2022 року «Про введення в дію вільних цін (тарифів) на послуги користування об`єктами інфраструктури ІФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльського МП), а саме п. 1 ч. 1 Наказу з 01.01.2023 передбачено ціна (тариф) за використання понтонів П-1, П-3, П-5, П-7, П-8, П-9, П-10, П-11, П-12, П-13, П-14, П-15, П-16 та ПРП-52 для стоянки суден у розмірі 3000,00 грн/судно/понтон/доба.

Відповідачем було зазначено суду, що між WHITEFORM CONTRACTS LTD, яка є власником земкаравану (надалі Судновласник) у складі «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS» (ІМО 8832045) (надалі Земкараван) та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (надалі Фрахтувальник) укладено договір про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020 року, згідно якого Судновласник зобов`язується у 2020 - 2023 роках надати Фрахтувальнику послуги за кодом ДК 021:20-9 «Прокат водного транспортного устаткування з екіпажем» (послуги з фрахтування земкаравану (на умовах тайм-чартеру)). Відповідно до п. 7 Технічних вимог Додатку №1 до Договору тайм-чартеру, призначенням тайм-чартеру є: днопоглиблювальні роботи на внутрішніх водних шляхах України.

Також відповідачем зазначалось суду, що відповідно до умов Договору тайм-чартеру, 31.03.2023 року Судновласником та Фрахтувальником укладено акт тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру), про що позивачем самим заявлено у позовній заяві, після чого з 01.04.2023 року по 16.07.2023 року судна земкаравану судновласника, компанії WHITEFORM CONTRACTS LTD, у складі суден: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), та «OASIS», знаходились в акваторії Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» використовуючи для стоянки понтони № 14, 15, 16.

За посиланням відповідача, позивач помилково посилається на положення п. 5.3. Порядку справляння та розміру ставок портових зборів затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 (надалі Порядок), а саме, що судна груп Е (крім спортивних суден, приватних яхт, парусних суден та риболовних суден, що заходять у морські порти без виконання вантажних операцій, а також суден портового флоту, що не належать або не орендуються власником(ами) (балансоутримувачами) причалів) і Д (військові судна ВМС ЗС України) звільняються від сплати причального збору.

Додатком 1 до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів (пункт 1.3 розділу І) «Групи суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами та з яких справляються портові збори», а саме групою Е передбачено, які саме судна мають пільгу щодо сплати причального збору, а саме: що інші судна (судна судноремонтного заводу, аварійно-рятувальні, підводно-технічні, технічні, госпітальні, гідрографічні, судна портового флоту, криголами, які належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними, спортивні судна, приватні яхти, парусні судна, судна, які проходять ходові випробування, риболовні судна, що заходять без виконання вантажних операцій).

За твердженням відповідача, виходячи з положень п. 5.3. Порядку та Додатку 1 до Порядку (судна групи Е), Позивач з 31.03.2023 р., втратив право на звільнення від сплати причального збору, так як між Судновласником та Фрахтувальником було укладено акт тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру), тобто з 01.04.2023 року Земкараван не відноситься до суден які виконують в межах морського порту будь-яку діяльність.

За посиланням відповідача, також позивачем помилково трактується вид платежів, який він здійснив за стоянку суден Земкаравану біля понтонів № 14, 15, 16, оскілкьи він зазначає, що сплачував за стоянку земкаравану причальний збір, але дане твердження не відповідає дійсності, так як, відповідно до п. 5.1. Порядку, причальний збір справляється із суден, що стоять біля причалу.

Усі причали, що знаходяться у господарському віданні відповідача внесені до Реєстру гідротехнічних споруд України, який перебуває у вільному доступі та розміщено у мережі інтернет.

Відповідачем було звернуто увагу суду та вказано, що понтони, біля яких був пришвартований Земкараван, згідно до виданих на них Свідоцтв про право власності на судно є стоянковим судном (понтон-причал), але в будь-якому випадку понтон належить до суден, а не гідротехнічних споруд. Тому при стоянці біля понтону не застосовуються положення розділу V Порядку «Причальний збір», а плата за таку стоянку стягується на підставі вільних тарифів передбачених Договором, про які позивач був повідомлений й до умов яких приєднався підписавши Декларацію.

Надаючи відповідь на відзив, позивачем було зазначено суду, що перебування суден земкаравану у причалів Ізмаїльського морського порту обумовлено виконанням умов договору про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020 року укладеного між Судновласником та Відповідачем (Фрахтувальник) (далі Договір тайм-чартеру), згідно якого Судновласник зобов`язується у 2020 2023 роках надати Фрахтувальнику послуги за кодом ДК 021:20-9 Прокат водного транспортного устаткування з екіпажем (послуги з фрахтування земкаравану (на умовах тайм-чартеру)) та відповідно до п. 7 Технічних вимог Додатку №1 до Договору тайм-чартеру, призначенням тайм-чартеру є: днопоглиблювальні роботи на внутрішніх водних шляхах України.

Відповідно до умов Договору тайм-чартеру 31.03.2023 року, Судновласником та відповідачем укладено акт тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру), після чого з 01.04.2023 року по 19.07.2023 року судна земкаравану судновласника, компанії WHITEFORM CONTRACTS LTD, у складі суден: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), та «OASIS», знаходились на причальній стоянці, використовуючи надані відповідачем понтони, а з 19.07.2023 року судна знову були повернуті в чартер. Стоянка суден земкаравану біля понтонів №П-14, №П-15 та №П-16, які є плавпричалами, відбувалась за волею та рішенням відповідача який самостійно поставив судна земкаравану біля вказаних плавпричалів під-час використання суден згідно умов Договору тайм-чартеру.

Тобто, як вказує позивач, єдиною метою перебування суден земкаравану у Ізмаїльському морському порту було їх використання при виконанні умов договору про закупівлю послуг №52- В-ФДФ-20 від 13.10.2020 року, а від так, вказані судна є звільненими від сплати причального збору.

Також позивачем було у Додатку №1 до Обов`язкових постанов по морському порту Ізмаїл, затверджених Наказом Державного підприємства Адміністрація морських портів України №255 від 19.07.2016 року та зареєстрованих у Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 12.08.2016 року за №100/1413, наведено перелік причалів та інших гідротехнічних споруд Ізмаїльського морського порту. Серед вказаних причалів зазначені і плавпричали №1 - №2 та №3, що знаходяться у м.Ізмаїл по вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4. (Набережна морського вокзалу) та зауважено, що вказані плавпричали №1-№2 та №3 складаються з вище вказаних понтонів «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16», що пришвартовані до набережної морського вокзалу у м.Ізмаїл по вул. Набережна Лукі

Капікраяна, 4.

Крім того, у п. 8.2.4.1 та 8.2.5.2. Обов`язкових постанов по морському порту Ізмаїл містяться інструкції щодо швартування та стоянки суден біля причалів і у тому числі плавпричалів про що чітко зазначено у вказаних пунктах.

За таких обставин, позивач вважає, що «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» є плавпричалами за стоянку біля яких відповідно до положень Порядку справляння та розміри ставок портових зборів затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 року «Про портові збори» із суден справляється причальний збір.

Надаючи заперечення, відповідачем було зазначено суду, що до позивача з 01.04.2023 р., не може бути застосовано звільнення від сплати причального збору, так як між Судновласником та Фрахтувальником було складено акт тимчасової передачі земкаравану з чартеру (тимчасове повернення з тайм-чартеру) від 31.03.2023, тобто з 01.04.2023 року Земкараван не відноситься до суден які виконують в межах морського порту будь-яку діяльність.

Стосовно посилання позивача на ст. 1 Закону України «Про внутрішній водний транспорт», а саме наведення у відповіді на відзив визначення поняття «судно технічного флоту», відповідачем було зазначено суду, що він жодним чином не оспорює той факт, що судна Земкаравану за своїми технічними характеристиками є судами технічного флоту, звільняються від сплати причального збору ті судна технічного флоту, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними, тому, як вказує відповідач, з моменту повернення суден Земкаравну з тайм-чартеру, до них не може застосовуватись положення п. 5.3. Порядку та Додатку 1 до Порядку.

Відповідач зазначав, що за період з 01.04.2023 р., по 19.07.2023 р., судна Земкаравну не можуть бути віднесені до жодної з груп суден встановленої Додатком 1 до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів (пункт 1.3 розділу І) «Групи суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами та з яких справляються портові збори», в зв`язку з тим, що за своїми характеристиками та/або ціллю знаходження в акваторії морського порту Ізмаїл не відповідають жодній з груп суден наведених у зазначеному додатку.

За твердженням відповідача, хоча відповідно до свідоцтва про право власності на судно, по кожному понтону: «ПОНТОН П-14», «ПОНТОН П-15», «ПОНТОН П- 16» зазначено, що «призначення та тип» судна є стоянкове, понтон-причал, зазначені понтони є суднами, а не гідротехнічними спорудами у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України».

Також було зауважено, що усі причали, що знаходяться у господарському віданні відповідача внесені до Реєстру гідротехнічних споруд України, та вищевказані понтони відсутні у Реєстрі гідротехнічних споруд України, а також за своїми характеристиками та цільовим призначенням вони не відповідають визначенню «причал» у розумінні п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України», з чого можна виснувати, що за стоянку біля

понтонів (плавпричал, стоянкове судно) Адміністрацією Ізмаїльського морського порту в повній мірі правомірно стягувалась плата за вільними тарифами встановлених Наказом №91/14 від 13.12.2022 року «Про введення в дію вільних цін (тарифів) на послуги користування об`єктами інфраструктури ІФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльського МП).

Надаючи додаткові пояснення, позивачем було зазначено суду, що відповідач стверджує, що технічні судна відносяться до «Групи Е» лише у тому разі якщо вони належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними. Дане твердження не відповідає дійсності. Умова віднесення суден до «Групи Е» у разі якщо вони належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними відноситься лише до криголамів і до жодного іншого судна з наведеного переліку у «Групі Е» не відноситься. За посиланням позивача, таке твердження підтверджується тією обставиною, що криголами, що не належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, які здійснюють господарську діяльність у межах морського порту, та не орендовані ними згідно Додатку 1 до Порядку, відносяться до суден «Групи Б».

Також позивачем було зауважено та вказано, що в супереч твердженням відповідача, що судна земкаравану не належать жодній з груп визначених у Додатку 1 до Порядку, судна в обов`язковому порядку повинні належати до якоїсь з груп суден встановлених у Додатку 1 до Порядку. І судна земкаравану «PILGRIM», «IRS», «LIBERTY», «ALFATTAN», «OASIS» відповідно до Додатку 1 до Порядку відносяться до «Групи Е».

Твердження відповідача, що відсутність плавпричалів у Реєстрі гідротехнічних споруд є свідченням того, що плавпричали не є причалами не відповідає дійсності, оскільки норми чинного законодавства не містять таких обмежень та обов`язкових вимог для визначення споруди причалом.

Позивач зазначав, що плавпричали №1 - №2 та №3, що складаються з понтонів «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» приєднані до вказаної набережної і безпосередньо забезпечують швартування та стоянку суден біля Набережної морського вокзалу, без вказаних причалів морський вокзал не може виконувати свою функцію оскільки інших причалів немає і судна не можуть швартуватися біля вокзалу без понтонів «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» тобто плавпричали №1 - №2 та №3, що складаються з понтонів «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» є складовою частиною Набережної морського вокзалу яка міститься у Реєстрі гідротехнічних споруд з порядковим номером ГТС - UAIZM030. За таких обставин «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» є плавпричалами та гідротехнічними спорудами.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача за час розгляду справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зважаючи на викладене, охоронюваний законом інтерес характеризується такими ознаками: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає відповідача.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Тобто інтерес позивачів має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним позивачем в позовній заяві, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія та Державним підприємством Адміністрація морських портів України 03.12.2018р. було укладено договір №367-П-АМПУ-18 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, шляхом заповнення та подання декларації про приєднання, який врегульовує взаємовідносини Адміністрації та Морського агента під час агентування суден у морських портах, зокрема, щодо порядку нарахування та оплати за заявками Морського агента портових зборів, спеціалізованої послуги та інших послуг (робіт), що надаються у морських портах України, перелік яких розміщений на веб-сайті Адміністрації.

Судом встановлено, що на підставі Договору агентування №01/2020-А від 28.10.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія є морським агентом судновласника, компанії WHITEFORM CONTRACTS LTD.

Також, між Компанією WHITEFORM CONTRACTS LTD, як Судновласником та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», як Фрахтувальником, було укладено договір про закупівлю послуг №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020 року, за умовами якого Судновласник зобов`язується у 2020 - 2023 роках надати Фрахтувальнику послуги за кодом ДК 021:20-9 Прокат водного транспортного устаткування з екіпажем (послуги з фрахтування земкаравану (на умовах тайм-чартеру)) та відповідно до до п. 7 Технічних вимог Додатку №1 до Договору тайм-чартеру, призначенням тайм- чартеру є: днопоглиблювальні роботи на внутрішніх водних шляхах України.

Також матеріали справи містять акт тимчасової передачі земкаравану з чартеру від 31.03.2023р., який було укладено відповідно до умов Договору №52-В-ФДФ-20 від 13.10.2020р. та з 01.04.2023 року по 16.07.2023 року судна земкаравану судновласника, компанії WHITEFORM CONTRACTS LTD, у складі суден: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), та «OASIS» , знаходились в акваторії Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» на причальній стоянці, використовуючи надані Відповідачем понтони.

Також судом з`ясовано, що відповідачем було виставлено позивачу рахунки за використання понтонів для стоянки суден за період з 01.04.2023 року по 16.07.2023 року на загальну суму 1926000,00 грн. та, вказані рахунки було сплачено позивачем та у подальшому судновласником на було здійснено компенсування позивачу вартість здійсненої оплати з посиланням на те, що вказані послуги входять до причального збору і не є іншою додатковою послугою.

Отже, з урахуванням наведеного, судом з`ясовано, що відповідачем було виставлено рахунки позивачу за послуги з використання понтонів для стоянки суден, відповідно до умов Договору №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018р. про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, згідно з затвердженою наказом Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» вільною ціною (тарифом).

Закон України «Про морські порти України» визначає правові, економічні та організаційні основи діяльності в морських портах України.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про морські порти України», тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Відповідно до п. 4.4. Договору визначено, що розмір зборів, тарифів на Послуги, що надаються Адміністрацією, та які не підлягають державному регулюванню, визначаються згідно з вільними цінами (тарифами) Адміністрації, що діють на момент надання відповідних послуг.

Згідно до ст. 22 Закону України «Про морські порти України», у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний з урахуванням особливостей справляння, встановлених Законом України "Про внутрішній водний транспорт". Використання коштів від портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням. Фінансування утримання гідротехнічних споруд в об`ємах, необхідних для підтримання їх паспортних характеристик, здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються у морських портах, де розташовані такі гідротехнічні споруди.

Розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору з урахуванням особливостей використання, встановлених Кодексом торговельного мореплавства України, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту. Кошти від адміністративного збору використовуються відповідно до закону.

Портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом. Санітарний збір не справляється в морських портах, які не мають технічних засобів для прийняття з суден всіх видів забруднень (крім баластних вод), а також не справляється з окремих категорій суден відповідно до Порядку справляння, обліку та використання коштів від портових зборів. Якщо з судна не справляється санітарний збір, таке судно здійснює оплату за фактично надані йому послуги з прийняття забруднень.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України», причал - гідротехнічна споруда, яка має швартовні та відбійні пристрої і призначена для стоянки та обслуговування суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для їх посадки на судна і висадки з суден, проведення вантажно-розвантажувальних робіт.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України», гідротехнічні споруди морських портів (гідротехнічні споруди) - інженерно-технічні споруди (портова акваторія, причали, пірси, інші види причальних споруд, моли, дамби, хвилеломи, інші берегозахисні споруди, підводні споруди штучного та природного походження, у тому числі канали, операційні акваторії причалів, якірні стоянки), розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, маневрування та стоянки суден.

Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, завтерджений Наказ Міністерства інфраструктури України 27.05.2013 № 316 визначає процедуру справляння портових зборів та встановлює розміри ставок портових зборів (надалі Порядок)

Порядок справляння та розміри ставок портових зборів прийнято відповідно до статті 22 Закону України «Про морські порти України», підпунктів 4.3.1, 4.3.3 підпункту 4.3 пункту 4 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого Указом Президента України від 12 травня 2011 року.

Відповідно до п. 5.1. Порядку, причальний збір справляється із суден, що стоять біля причалу.

Відповідно до наявних в матеріалах справи свідоцтв про право власності на судно, щодо понтонів №П-14, №П-15 та №П-16 вбачається судом, що кожному понтону присвоєно призначення: стоянкове, понтон-причал.

З урахуванням зазначеного , суд приходить до висновку, що «Понтон П-14», «Понтон П-15» та «Понтон П-16» є причалами, відповідно до приписів Закону України «Про морські порти України, Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, затверджений Наказ Міністерства інфраструктури України 27.05.2013 № 316 та Водного кодексу України, яким ст. 1 визначено, що гідротехнічні споруди морських портів (гідротехнічні споруди) - інженерно-технічні споруди (портова акваторія, причали, пірси, інші види причальних споруд, моли, дамби, хвилеломи, інші берегозахисні споруди, підводні споруди штучного та природного походження, у тому числі канали, операційні акваторії причалів, якірні стоянки), розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, маневрування та стоянки суден.

В свою чергу, положеннями п. 5.3. Порядку визначено, що судна груп Е (крім спортивних суден, приватних яхт, парусних суден та риболовних суден, що заходять у морські порти без виконання вантажних операцій, а також суден портового флоту, що не належать або не орендуються власником(ами) (балансоутримувачами) причалів) і Д (військові судна ВМС ЗС України) звільняються від сплати причального збору.

Додатком №1 до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, визначено групи суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами та з яких справляються портові збори та визначено, що до суден групи Е належать: інші судна (судна судноремонтного заводу, аварійно-рятувальні, підводно-технічні, технічні, госпітальні, гідрографічні, судна портового флоту, криголами, які належать суб`єктам господарювання всіх форм власності, що здійснюють діяльність у межах морського порту, а також орендовані ними, спортивні судна, приватні яхти, парусні судна, судна, які проходять ходові випробування, риболовні судна, що заходять без виконання вантажних операцій).

Судом з`ясовано, що судно «PILGRIM» (ІМО 7397593) є днопоглиблювальним судном, льодовий клас Е3, відповідно до класифікаційного свідоцтва №031122 від 14.11.2022р., судно «IRS» (ІМО 8832045) є грунтовідвізною баржою, льодовий клас Е3, відповідно до класифікаційного свідоцтва №261122 від 15.11.2022р., судно «LIBERTY» (ІМО 8728842) є грунтовідвізною баржою, льодовий клас Е3, відповідно до класифікаційне свідоцтво №141122 від 14.11.2022р., судно «ALFATTAN» (ІМО 8724547) є грунтовідвізною баржою, льодовий клас Е3, відповідно до класифікаційного свідоцтва №381122 від 16.11.2022р., судно «OASIS» (ІМО 8724547) є буксиром, відповідно до класифікаційного свідоцтва №501122 від 16.11.2022р.

Також довідкою Міжнародного морського бюро від 30.06.2023р., яка міститься в матеріалах справи, було засвідчено, що судна « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ІМО 7397593), « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ІМО 8832045), « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ІМО 8728842), судно «ALFATTAN» (ІМО 8724547) та « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (ІМО 8724547) згідно додатку №1 до наказу Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013р. «Про портові збори», відповідають категорії: технічні судна групи Е.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що судна «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), судно «ALFATTAN» (ІМО 8724547) та «OASIS» (ІМО 8724547) відносяться до груп Е, та враховуючи, відповідно до п. 5.3. Порядку справляння та розміру ставок портових зборів, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України 27.05.2013 № 316 визначено, що судна груп Е (крім спортивних суден, приватних яхт, парусних суден та риболовних суден, що заходять у морські порти без виконання вантажних операцій, а також суден портового флоту, що не належать або не орендуються власником(ами) (балансоутримувачами) причалів) і Д (військові судна ВМС ЗС України) - звільняються від сплати причального збору, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для оплати послуг стоянки на понтонному причалі у позивача.

Надаючи оцінки доводам позивача в частині позовни вимог позивача щодо визнання відсутнім права вимог, суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у справі №916/1415/19 та зазначає таке.

Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно із частинами першою, другою статті 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У даній справі позивачем обрано спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання відсутнім права вимоги у відповідача і кореспондуючого обов`язку у позивача щодо оплати послуг з використання понтонів для стоянки судень землекаравану, які було визначено судом вище за текстом даного рішення, за Договором №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 року про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, укладеним шляхом заповнення та подання декларації про приєднання №336 від 20.08.2020 року, між сторонами.

Натомість відповідно до норм статей 16 ЦК України та 20 ГК України, права та законні інтереси захищаються, у тому числі, шляхом визнання наявності або відсутності прав. За висновками Верховного Суду України, сформульованими в постанові від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12, згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність. Велика Палата Верховного Суду погоджується з такими висновками і вважає, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду знов звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Отже, звертатися з позовом може не будь-яка, а лише заінтересована особа.

Отже, як вже встановлено судом, судна «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), судно «ALFATTAN» (ІМО 8724547) та «OASIS» (ІМО 8724547) відносяться до груп Е, п. 5.3. Порядку справляння та розміру ставок портових зборів, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України 27.05.2013 №316 - звільняються від сплати причального збору.

З урахуванням наведеного та зазначеного, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав у позивача для оплати спірних послуг відповідачу та, відповідно, відсутності у відповідача права вимагати такі сплати від позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в частині визнання відсутнім права вимоги у Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) і кореспондуючого обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія, що діє як морський агент, щодо оплати послуг з використання понтонів для стоянки суден земкаравану у складі: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS» за договором №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 року про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, укладеним шляхом заповнення та подання декларації про приєднання №336 від 20.08.2020 року є, на думку суду, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення безпідставно одержаних коштів у розмірі 1926000,00 грн., суд назначає таке.

Згідно з частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У той самий час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 лютого 2021 року у справі № 912/2601/19.

Судом установлено, що між сторонами у справі 03.12.2018р. було укладено договір №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 року про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, шляхом заповнення та подання декларації про приєднання.

Поряд з цим, на підставі наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій судом з`ясовано, що відповідачем було отримано грошові кошти у розмірі 1926000,00 грн., як оплату послуг, з урахуванням встановленого судом факту, що послуги з користування причалами входять до причального збору, від сплати якого, як вже встановлено судом позивач звільнений.

Згідно зі статтею 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Отже, на думку суду, наявні всі обов`язкові умови для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою); відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню, у зв`язку з чим позовні вимог про стягнення безпідставно одержаних коштів у розмірі 1926000,00 грн. підлягають задоволенню судом.

На спростування доводів відповідача, в частині того, що позивач втратив право на звільнення від сплати причального збору, так як судновласником і фрахтувальником було укладено акт тимчасової передачі земкаравану з чартеру та земкараван не відноситься до суден, які виконують в межах порту будь-яку діяльність, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено судом, відповідно до п. 5.3. Порядку справляння та розміру ставок портових зборів, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України 27.05.2013 №316 визначено, зокрема, що судна груп Е звільняються від сплати причального збору.

Також Додатком №1 до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, визначено групи суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами та з яких справляються портові збори визначено, зокрема, що до суден групи Е належать: технічні судна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про внутрішній водний транспорт України», судно технічного флоту - судно, побудоване та обладнане для проведення шляхових робіт (днопоглиблювальна землечерпалка або землесос, земснаряд, ґрунтовідвізна шаланда, понтонна баржа, понтон, блокоукладальник, плавучий кран та інші).

Судом враховано, що п. 7 Технічних вимог Додатку №1 до Договору тайм-чартеру, укладеного між Компанією WHITEFORM CONTRACTS LTD та Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», призначенням тайм- чартеру є: днопоглиблювальні роботи на внутрішніх водних шляхах України.

Отже, аналізуючи дані обставини суд зазначає, що відбувалось здійснення використання земкаравану відповідно до умов Договору, укладеного між відповідачем та Компанією WHITEFORM CONTRACTS LTD.

Щодо посилань відповідача, що потони, біля яких був пришвартований земкараван, не є гідротехнічними спорудами, суд зазначає, що такі доводи відповідача спростовуються свідоцтвами про право власність на судно, за якими визначено тип та призначення стоянкове, понтон-причал, а також інформацією визначеною у Обов`язкових постанов по морському порту Ізмаїл, затверджених Наказом Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» від 19.07.2016р. №255 та зареєстрованих в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києва 12.08.2016р. №100/1413 та відомостями Регістру гідротехнічних споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 31574,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія задовольнити повністю.

2.Визнати відсутнім право вимоги у Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) (68600, Одеська обл., м.Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, буд. 4; ) і кореспондуючого обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія (65014, м. Одеса, вул. Жуковського, 2; ), що діє як морський агент, щодо оплати послуг з використання понтонів для стоянки суден земкаравану у складі: «PILGRIM» (ІМО 7397593), «IRS» (ІМО 8832045), «LIBERTY» (ІМО 8728842), «ALFATTAN» (ІМО 8724547), «OASIS» за договором №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 року про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, укладеним шляхом заповнення та подання декларації про приєднання №336 від 20.08.2020 року.

3.Стягнути з Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, буд. 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Морська днопоглиблювальна компанія (65014, м. Одеса, вул. Жуковського, 2; ) безпідставно одержані кошти у розмірі 1926000 (один мільйон дев`ятсот двадцять шість тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 31574 (тридцять одну тисячу п`ятсот сімдесят чотири) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 15 листопада 2023р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко