ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2023 р. м. Житомир Справа № 906/709/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

за участі секретаря судового засідання: Васильєвої Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (м.Київ)

до Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (м.Житомир)

про стягнення 140299,19грн.

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" заборгованості у розмірі 140299,19грн, яка виникла на підставі договору поставки №38 від 10.07.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №38 від 10.07.2018 в частині сплати коштів за повернутий товар.

Ухвалою суду від 05.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.07.2023.

Ухвалою суду від 17.07.2023 продовжено строк розгляду справи по суті, застосувавши ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відкладено розгляд справи по суті на 11.09.2023.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги визнає частково та зазначає, що за даними бухгалтерського обліку ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" по договору поставки 338 від 10.07.2018 обліковується несплачена заборгованість перед ДП "УКРСПИРТ" за повернутий товар на загальну суму 21903,42грн (а.с.73).

Ухвалою господарського суду від 11.09.2023 відкладено розгляд справи по суті на 09.10.2023.

18.09.2023 позивачем подано додаткові пояснення по справі (а.с.108-109).

У відповіді на відзив позивачем зазначено, що у бухгалтерському обліку відповідача відображено повернення 20.11.2019 позивачем товару лише на суму 21 903,42грн. Факт повернення товару відповідно до накладних №989 від 20.10.2019, №993 від 16.11.2019, №994 від 16.11.2019, 995 від 16.11.2019, №996 від 16.11.2019, №998 від 16.11.2019, №999 від 16.11.2019 не відображені в бухгалтерському обліку ДП "ЖЛГЗ". Разом з тим, невідображення в бухгалтерському обліку відповідача повернення товару за наявності у позивача первинної документації не виключає зобов`язань ДП "ЖЛГЗ" сплатити вартість повернутого товару (а.с.169-170).

У запереченні на відповідь на відзив від 04.ю10.2023 №05/366 відповідач вказав, що накладні на повернення товару, на які посилається позивач, до бухгалтерії ДП "ЖЛГЗ" для взяття на належний облік не надходили. Крім того, ДП "УКСПИРТ" не надано товарно-транспортні документи, які підтверджують транспортне супроводження товару до пункту призначення. Також відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с.177-178, 181-182).

06.10.2023 від позивача надійшло пояснення, у якому зазначено, що ДП "УКРСПИРТ" звернувся до суду з позовом у межах строку позовної давності (а.с.187-188).

Ухвалою суду від 09.10.2023 відкладено розгляд справи по суті на 08.11.2023.

10.10.2023 на адресу суду від ДП "УКРСПИРТ" надійшли додаткові пояснення (а.с.189-191).

Сторони повноважних представників у судове засідання 08.11.2023 не направили.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.07.2019 між Державним підприємством "Житомирський лікеро-горілчаний завод (постачальник/відповідач) та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "УКРСПИРТ" (покупець / позивач) укладено договір поставки №38 (а.с.4-5), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцю, а покупець-прийняти й оплатити алкогольні напої (надалі - товар) на умовах та в порядку, визначених цим договором (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.4. договору, загальна сума договору визначається загальною вартістю товару, поставленого протягом дії договору згідно накладних, що підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що моментом здійснення поставки товарів постачальнику є їх фактичне отримання покупцем, що підтверджується підписом відповідальної особи покупця на видатковій (та/або товарно-транспортній) накладній, що супроводжує товар.

Розрахунки за поставлену постачальником партію товару здійснюються протягом 14 банківських днів з моменту поставки товару (п.5.2. договору).

На виконання умов договору поставки в період з 12.07.2018 по 24.08.2019 відповідачем здійснено поставку позивачу на загальну суму 758 952,76грн, що підтверджується видатковими накладними №7713 від 12.07.2018 на суму 52 539,78грн, №8731 від 06.08.2018 на суму 27 097,28грн, №9218 від 16.08.2018 на суму 21 901,82грн, №9459 від 21.08.2019 на суму 26 123,80грн, №9897 від 31.08.2018 на суму 1021,00грн, №10164 від 07.09.2018 на суму 9 682,72грн, №11032 від 27.09.2018 на суму 75 120,40грн, №11894 від 20.10.2018 на суму 16 005,60грн, №12435 від 31.10.2018 на суму 22 470,00грн, №13309 від 22.11.2018 на суму 30 709,20грн, №13645 від 29.11.2018 на суму 30 480,60грн, №14423 від 18.12.2018 на суму 72 109,56грн, №944 від 26.01.2019 на суму 24 368,40грн, №1752 від 13.02.2019 на суму 99 764,68грн, №4256 від 19.04.2019 на суму 101 835,92грн, №6465 від 17.06.2019 на суму 92 202,20грн, №8606 від 24.08.2019 на суму 55 519,80грн та товарно-транспортними накладними (а.с.111-168).

Позивач, в свою чергу, сплатив на користь відповідача 703 432,96грн, про що свідчать платіжні доручення №922 від 15.01.2019, №1157 від 17.01.2019, №2384 від 04.02.2019, №7479 від 01.04.2019, №13955 від 07.06.2019, №17606 від 18.07.2019, №8022 від 02.08.2018, №845 від 23.08.2018, №443 від 03.09.2018, №866 від 14.08.2018, №1273 від 25.08.2018, №9 від 02.11.2018, №35 від 02.11.2018, №1578 від 18.10.2018, №5318 від 22.11.2018, №7207 від 12.12.2018, №7807 від 19.12.2018, №107 від 15.04.2019, №86 від 01.04.2019, №23 від 13.03.2019 (а.с.8-21).

Крім того, в період з 20.10.2019 по 20.11.2019 покупець здіснив повернення постачальнику нереалізованого товару на суму 195 819,01грн, що підтверджується наступними накладними:

- №989 від 20.10.2019 на суму 55 519,80грн;

- №993 від 16.11.2019 на суму 16 600,54грн;

- №994 від 16.11.2019 на суму 21 634,88грн;

- №995 від 16.11.2019 на суму 6 267,20грн;

- №996 від 16.11.2019 на суму 30 982,98грн;

- №998 від 16.11.2019 на суму 20 479,82грн;

- №999 від 16.11.2019 на суму 22 430,37грн;

- №992 від 20.11.2019 на суму 21903,42грн (а.с.22-29).

Вказані накладні містять підписи та печатки позивача та відповідача.

Позивач вказує, що у нього утворилась переплата в сумі 140 299,19грн, оскільки вартість фактично поставленого позивачем товару склала 563 133,75грн (758 952,76грн (поставка товару) - 195 819,01 (повернення товару)), а позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 703 432,96грн

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача вимогу від 02.05.2023 про сплату заборгованості за договором поставки №38 від 10.07.2018 у розмірі 140 299,19грн (а.с.33-36).

У відповіді на вимогу від 18.05.2023 №05/214 ДП "ЖЛГЗ" повідомило, що за даними бухгалтерського обліку підприємства за договором поставки №38 від 10.07.2018 обліковується несплачена заборгованість перед ДП "УКРСПИРТ" за повернутий товар на загальну суму 21 903,42грн; після розблокування рахунків заборгованість буде перерахована на розрахунковий рахунок.

Невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення переплати у розмірі 140 299,19грн за повернутий постачальнику товар стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості у розмірі 140 299,19грн, яка виникла внаслідок повернення відповідачу товару, оплаченого позивачем.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Слід зазначити, що умовами договору поставки №38 від 10.07.2018 передбачено право покупця здійснити повернення відповідного товару постачальнику, у разі, якщо такий товар не реалізований (п.6.4.2. договору).

Первинними документами бухгалтерського обліку, підтверджено факт поставки відповідачем товару на суму 758 952,76грн та часткове повернення товару постачальнику на суму 195 819,01грн. Таким чином, сума фактично поставлено позивачу товару склала 563962,76грн.

Відповідно до платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, позивач на виконання умов договору поставки №38 від 10.07.2018 сплатив кошти у загальному розмірі 703 432,96грн.

Отже, внаслідок повернення відповідачу частини нереалізованого товару за останнім утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 140 298,21грн.

Доказів повернення коштів у сумі 140 298,21грн відповідач не надав, натомість зазначив, що за даними бухгалтерського обліку ДП "ЖЛГЗ" обліковується несплачена заборгованість перед ДП "УКРСПИРТ" за повернутий товар (накладна №992 від 20.11.2019) на загальну суму 21 903,42грн. Факт повернення позивачем товару відповідно до накладних №989 від 20.10.2019 на суму 55 519,80грн, №993 від 16.11.2019 на суму 16 600,54грн, №994 від 16.11.2019 на суму 21 634,88грн; №995 від 16.11.2019 на суму 6 267,20грн, №996 від 16.11.2019 на суму 30 982,98грн, №998 від 16.11.2019 на суму 20 479,82грн, №999 від 16.11.2019 на суму 22 430,37грн не відображений в бухгалтерському обліку відповідача, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення заявленої позивачем суми.

Однак суд відхиляє вищезазначені заперечення відповідача та зазначає наступне.

Суд встановив факт повернення позивачем товару на загальну суму 140 299,19грн за договором поставки №38 від 10.07.2018, про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані обома сторонами та скріплені їхніми печатками накладні, які відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у них відсутні, відтак суд приймає зазначені накладні як належний доказ на підтвердження повернення товару позивачем та його прийняття відповідачем.

Разом з тим, не відображення по бухгалтерському обліку ДП "ЖЛГЗ" операцій з повернення товарів від позивача, свідчить виключно про порушення відповідачем правил ведення бухгалтерського та складського обліку та не може бути підставою для звільнення від обов`язку повернути сплачені позивачем кошти на виконання умов договору поставки №38 від 10.07.2018.

Щодо заперечень відповідача про відсутність товарно-транспортних накладних на підтвердження транспортного супроводження товару до пункту призначення слід зазначити, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами (абз. 27 гл. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні в редакції Наказу Міністерства інфраструктури № 413 від 03.06.2019).

Суд зазначає, що документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Так, товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів та може бути одним із додаткових доказів здійснення господарської операції з поставки (повернення) товарів.

Разом з тим, обов`язку складання товарно-транспортної накладної у разі виконання договору поставки нормами чинного законодавства України не передбачено.

З огляду на викладене, вищевказані доводи відповідача не підтверджені жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, і спростовуються в сукупності як наявними у справі доказами, так встановленими судом обставинами.

На підставі зазначеного, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази погашення заборгованості у розмірі 140 299,19грн, яка виникла внаслідок повернення позивачем частини оплаченого товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Стосовно заяви відповідача від 04.10.2023 №05/365 про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.

Позивачем подано позовну заяву до Господарського суду Житомирської області 23.05.2023, про що свідчить відтиск штемпелю вхідної кореспонденції суду (а.с.1).

За приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

За умовами положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 ст.261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Як встановлено судом повернення товару за видатковими накладними №989 №993, №994, №995, №996, №998 та №999 відбулось в період з 20.10.2019 по 22.11.2019.

При цьому суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. установлено на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 установлено з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"

Постановою Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 1 серпня до 19 грудня 2020 р. на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 1 жовтня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину.

Надалі, шляхом внесення змін і доповнень до постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 карантин на території України неодноразово продовжувався, останній раз постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 383 карантин продовжено до 30.06.2023.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину." Закон України №540-IX від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020.

Враховуючи наведені вище обставини, суд доходить висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, при зверненні до суду із позовною заявою, а тому в задоволені заяви відповідача про застосування строків позовної давності від 04.10.2023 №05/365 слід відмовити.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в розмірі 140 299,19грн.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (вул.Святослава Ріхтера, 38, м.Житомир, 10008, ) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (вул.Гагаріна, 16, м.Бровари, Київська область, 07400, )

- 140299,19грн заборгованості;

- 2147,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 15.11.23

Суддя Соловей Л.А.

1 прим. у справу;

сторонам через систему "Електронний суд"