ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2023 р. Справа№ 911/94/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників:

від позивача - Кулик С.А.

від відповідача - Ревенко О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Держвуглепостач"

на рішення Господарського суду Київської області від 10.05.2023 р. (повне рішення складено 15.06.2023 р.)

у справі № 911/94/23 (суддя - Христенко О.О.)

за позовом Державного підприємства "Держвуглепостач"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про визнання недійсним одностороннього правочину

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року Державне підприємство "Держвуглепостач" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчиненого Публічним акціонерним товариством "Центренерго" за заявою № 08/3435 від 28.10.2021 р.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що односторонній правочин Публічного акціонерного товариства "Центренерго", оформлений заявою № 08/3435 від 28.10.2021 р., не відповідає вимогам безспірності та відсутності спору між сторонами щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, з огляду на що підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.05.2023 р. у справі № 911/94/23 у задоволенні позову Державного підприємства "Держвуглепостач" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Держвуглепостач" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про задоволення позову.

Також у тексті апеляційної скарги заявником викладено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що умовами п. 9.7 укладених договорів поставки вугілля визначено, що жодна із сторін не може передавати свої права і/або обов`язки за договором третій особі, а також здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог без попередньої письмової згоди іншої сторони та відповідного рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Центренерго» у відповідності до статуту Публічного акціонерного товариства «Центренерго». Оскільки позивач не надав письмової згоди на зарахування зустрічних однорідних вимог, тому односторонній правочин відповідача за заявою № 08/3435 від 28.10.2021 р. про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог вчинений з порушенням норм чинного законодавства та всупереч умовам укладених договорів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 911/94/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Державного підприємства "Держвуглепостач" на рішення Господарського суду Київської області від 10.05.2023 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/94/23.

До суду 20.07.2023 р. надійшли матеріали справи № 911/94/23

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Держвуглепостач", зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 10.05.2023 р. у справі № 911/94/23 та призначено справу № 911/94/23 до розгляду на 11.10.2023 р.

У судовому засіданні представники сторін надали усні пояснення по суті апеляційної скарги, після чого у судовому засіданні було оголошено перерву до 18.10.2023 р.

У судовому засіданні 18.10.2023 р. представники сторін надали додаткові усні пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

18.06.2019 р. між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (далі - покупець) та Державним підприємством «Держвуглепостач» (далі - постачальник) укладено договір поставки вугілля № 111/25 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки постачальник поставить (передасть) у власність покупця, а покупець прийме і оплатить вугільну продукцію (далі - вугілля) на зазначених у договорі умовах.

Згідно з п. 1.2 договору поставки необхідні для виконання договору відомості вказуються в специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною договору (далі - специфікація).

Як передбачено п. 2.1 договору, поставка вугілля по договору здійснюється залізничним транспортом на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з «Інкотермс 2010. Правила ICC з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі», з урахуванням передбачених договором особливостей.

У відповідності до п. 2.4 договору вугілля поставляється виключно при наявності та на підставі відповідних підписаних сторонами специфікацій. Відвантажене вугілля, яке не відповідає умовам відповідних специфікацій, до обсягів поставленого по договору вугілля не зараховується.

За п. 2.5 договору право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання сторонами акту приймання-передачі вугілля згідно з умовами договору.

Пунктом 6.6 договору сторони погодили, що вартість доставки вугілля до залізничної станції призначення вважається транспортно-заготівельними витратами покупця. Вартість оплати перевізнику оплачує постачальник або третя особа за дорученням постачальника. Покупець відшкодовує постачальнику вказану в залізничних накладних вартість доставки виключно по території України.

Відповідно до п. 7.1.1 договору постачальник зобов`язаний поставити (передати) покупцеві на умовах договору вугілля у строк (термін), обсягах, асортименті та по реквізитах, вказаних в специфікаціях.

Згідно з п. п. 7.3.1, 7.3.2 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснити оплату вугілля на умовах договору, прийняти вугілля, поставлене на умовах договору, згідно з актом приймання-передачі вугілля.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та отримання сторонами всіх погоджень/затверджень відповідно до вимог чинного законодавства та внутрішніх документів сторін, необхідних для укладення цього договору, і діє по 31.07.2019 р., а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1 договору).

Додатковою угодою № 1 до договору від 15.07.2019 р., сторони змінили п. 2 специфікації № 06/19-В-Т від 18.06.2019 р., відповідно до якого строк (термін) поставки (передачі) вугілля: 18 червня 2019 року - 30 липня 2019 року.

Також на виконання умов договору між сторонами укладено специфікацію № 06/19-В-Т від 18.06.2019 р., за умовами якої постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити вугілля в обсязі 100 тисяч тонн (+/- 5%) у строк з 18 червня 2019 року по 15 липня 2019 року.

Так, за період з червня - липня 2019 року Державне підприємство «Держвуглепостач» здійснило поставку Публічному акціонерному товариству «Центренерго» 1004700,590 тонн вугілля загальною вартість 287905419,60 грн з урахування вартості доставки такого вугілля, що підтверджувалось підписаними між сторонами актами.

Також факт поставки вугілля Державним підприємством «Держвуглепостач» був встановлений Господарським судом міста Києва у справі № 910/16418/19 при зверненні з позовом Державного підприємства «Держвуглепостач» до Публічного акціонерного товариства «Центренерго».

При цьому, у рішенні суду у справі № 910/16418/19 було встановлено, що на момент звернення до суду відповідач здійснив часткову оплату поставленого вугілля у розмірі 52000000,03 грн, а також під час розгляду справи здійснено часткове погашення в розмірі 4000000,00 грн.

Отже, при розгляді справи № 910/16418/19 судом був визнаний факт неналежного та несвоєчасного виконання умов договору поставки вугілля № 111/25 від 18.06.2019 р. в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Разом з цим, 11.07.2019 р. між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (далі - покупець) та Державним підприємством «Держвуглепостач» (далі - продавець) було укладено договір поставки вугілля № 111/31 (далі - договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки продавець зобов`язується поставити вугільну продукцію, а покупець - прийняти і оплатити цю продукцію на зазначених у даній угоді умовах.

Згідно з п. 2.1 договору поставка вугілля здійснюється залізничним транспортом на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з "Інкотермс 2010. Правила ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі", з урахуванням передбачених цим правочином особливостей.

Як передбачено п. 2.2 договору поставки, узгоджений сторонами у відповідній специфікації обсяг вугілля постачається окремими партіями.

За п. 2.5 договору поставки право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання сторонами акту приймання-передачі вугілля.

Відповідності до п. 4.1 договору поставки кількість (маса) поставленого вугілля може відхилятись (бути більшою або меншою) від вказаної у відповідних специфікаціях не більше ніж на 5%, але в будь-якому випадку - у межах загальної суми цієї угоди.

За умовами п. 6.1 договору поставки його загальна сума складається з визначеної фактичної вартості поставленого вугілля, вартості доставки вугілля до залізничної станції призначення, ПДВ (у випадку його нарахування) та не може перевищувати 450000000,00 грн.

Сторони погодили, що базова ціна вугілля погоджується сторонами у специфікаціях до цього договору та означає ціну однієї тонни вугілля при вказаних у пункті 5.1 договору базових показниках. Враховуючи положення пункту 45 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України щодо тимчасового звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення, базова ціна вугілля становить 2500,00 грн без ПДВ (п. 6.2 договору постави).

У відповідності до п. 6.6.1 договору поставки, у разі необхідності, покупець має право вимагати, а постачальник зобов`язаний надати додаткові документи, які підтверджують понесені постачальником витрати на доставку вугілля (завірені належним чином копії накопичувальних карток, зведених відомостей, договору/доручення, згідно з яким оплату вартості доставки перевізнику здійснювала в інтересах постачальника третя особа, письмове підтвердження третьої особи - платника вартості доставки вугілля, щодо оплачених постачальником витрат чи набутих постачальником зобов`язань по оплаті вартості доставки вугілля до залізничної станції призначення тощо).

За п. 6.7 договору поставки оплата вартості вугілля та відшкодування вартості його доставки здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі вугілля та актів відшкодування вартості доставки в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 40 календарних днів з моменту підписання відповідних актів.

Як передбачено п. 7.1.1 договору поставки, постачальник зобов`язаний поставити (передати) покупцеві вугілля в строк (термін), обсягах, асортименті та по реквізитах, вказаних у специфікації.

Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 30 вересня 2019 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1 договору поставки).

11.07.2019 р. між сторонами було підписано специфікацію № 07/19-В-Т-З, в якій погодили марку товару, його обсяг - 150,0 тон (+/- 5%) тис. тон, та строк поставки вугілля - з 12 липня 2019 року по 31 серпня 2019 року.

На виконання умов договору поставки Державне підприємство «Держвуглепостач» здійснило поставку вугілля позивачу в обсязі 36352,510 тон, що підтверджуються актами приймання-передачі вугільної продукції, а саме: від 23.07. 2019 р. № 91-ДВП в кількості 281,050 тонн, від 23.07.2019 р. № 92-ДВП в кількості 1260,100 тонн, від 26.07.2019 р. № 1-ДП/31 в кількості 3 469,382 тонн, від 26.07.2019 р. № 2-ДП/31 в кількості 6436,944 тонн, від 26.07.2019 р. № 3-ДП/31 в кількості 1041,614 тонн, від 31.07.2019 р. № 96-ДВП в кількості 3456,726 тонн, від 31.07.2019 р. № 101-ДВП в кількості 813,337 тонн, від 14.08.2019 р. № 104-ДВП в кількості 679,139 тонн, від 14.08.2019 р. № 105-ДВП в кількості 960,052 тонн, від 14.08.2019 р. № 106-ДВП в кількості 672,630 тонн, від 14.08.2019 р. № 107-ДВП в кількості 142,400 тонн, від 16.08.2019 р. № 108-ДВП в кількості 416,076 тонн, від 14.08.2019 р. № 109-ДВП в кількості 351,000 тонн, від 14.08.2019 р. № 110-ДВП в кількості 278,850 тонн, від 14.08.2019 р. № 111-ДВП в кількості 3322,030 тонн, від 14.08.2019 р. № 114-ДВП в кількості 281,700 тонн, від 15.08.2019 р. № 115-ДВП в кількості 2115,700 тонн, від 15.08.2019 р. № 116-ДВП в кількості 783,450 тонн, від 15.08.2019 р. № 117-ДВП в кількості 425,350 тонн, від 16.08.2019 р. № 118-ДВП в кількості 140,350 тонн, від 16.08.2019 р. № 119-ДВП в кількості 71,250 тонн, від 21.08.2019 р. № 122-ДВП в кількості 4717,467 тонн, від 21.08.2019 р. № 123-ДВП в кількості 827,107 тонн, від 21.08.2019 р. № 124-ДВП в кількості 204,467 тонн, від 28.08.2019 р. № 125-ДВП в кількості 536,445 тонн, від 28.08.2019 р. № 126-ДВП в кількості 1619,021 тонн, від 31.08.2019 р. № 127-ДВП в кількості 339,060 тонн, від 31.08.2019 р. № 128-ДВП в кількості 340,244 тонн, від 27.09.2019 р. № 129-ДВП в кількості 342,569 тонн.

Вказані акти приймання-передачі вугільної продукції підписані представниками обох сторін без зауважень і скріплені їх печатками.

Однак, у визначений специфікацією до договору строк товар у кількості 113647,490 тонн, вартістю 284118725,00 грн, відповідачем не було поставлено.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 р. у справі № 910/13278/20 був визнаний факт неналежного виконання умов договору поставки вугілля № 111/31 від 11.07.2019 р. щодо вчасної поставки товару, у зв`язку з чим було стягнуто з Державного підприємства «Держвуглепостач» на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» 517096079,50 грн пені.

Разом з цим, між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» та Державним підприємством «Держвуглепостач» були укладені також договір поставки вугілля № 111/23 від 12.06.2019 р. та договір поставки вугілля № 111/33 від 17.06.2019 р., за умовами яких постачальник поставляє (передає) у власність покупця, а покупець прийме і оплачує вугільну продукцію на зазначених у договорах умовах.

При цьому, під час виконання договорів поставки вугілля № 111/23 від 12.06.2019 р. та № 111/33 від 17.06.2019 р. у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, а саме: за договором поставки вугілля № 111/23 від 12.06.2019 р. в сумі 128693828,50 грн та за договором поставки вугілля № 111/33 від 17.06.2019 р. в сумі 18377118,05 грн.

28.10.2021 р. Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулось до Державного підприємства «Держвуглепостач» із заявою № 08/3435 про зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 487038948,60 грн, які включають в себе:

- зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Центренерго» перед Державним підприємством «Держвуглепостач» по виконанню грошового зобов`язання у розмірі 487038948,60 грн: 249110985,21 грн, згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 р. у справі № 910/16418/19; 128693282,50 грн заборгованість за договором поставки вугілля № 111/23 від 12.06.2019 р.; 90857562,84 грн заборгованість за договором поставки вугілля № 111/31 від 11.07.2019 р.; 18377118,05 грн за заборгованість за договором поставки вугілля № 111/33 від 17.06.2019 р.

- зобов`язання Державного підприємства «Держвуглепостач» перед Публічним акціонерним товариством «Центренерго» по виконанню грошового зобов`язання у розмірі 487038948,60 грн згідно з рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/13278/20 від 08.04.2021 р. про стягнення з Державного підприємства Держвуглепостач» на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» 517096079,50 грн пені за договором поставки вугілля № 111/31 від 11.07.2019 р. та 735700,00 грн витрати по сплаті судового збору (залишок заборгованості Державного підприємства «Держвуглепостач» перед Публічним акціонерним товариством «Центренерго» становить 30792830,90 грн).

Отже відповідач вчинив односторонній правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме заявив про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних зобов`язань, що виникли на підставі рішень Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 р. у справі № 910/13278/20, від 16.03.2021 р. у справі № 910/13278/20 та на підставі договорів поставки вугілля № 111/23 від 12.06.2019 р., № 111/31 від 11.07.2019 р., № 111/33 від 17.06.2019 р.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, позивач заперечує проти зарахування зустрічних однорідних вимог у зв`язку з тим, що зміст оспорюваного одностороннього правочину суперечить положенням ст. 601 ЦК України, оскільки вказане не відповідає умовам договору, а цивільно-правові вимоги про оплату поставлених товарів, виконаних робіт з одного боку і про стягнення неустойки за неналежне виконання зобов`язань є юридично неоднорідними вимогами та не можуть бути зараховані, як зустрічні однорідні зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд дійшов висновку про те, що односторонній правочин № 08/343 від 28.10.2021 р. відповідає вимогам статей 601, 602 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України, оскільки грошові зобов`язання сторін є безспірними, а відтак правочин щодо припинення взаємних зобов`язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є правомірним.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, зобов`язання, яке існувало на момент дії договору, однак лишилося невиконаним, підлягає виконанню незалежно від того, що термін дії договору закінчився.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 р. у справі № 927/333/17.

Отже на зобов`язання, що виникли між сторонами під час дії господарського договору, поширюються умови укладеного договору, навіть якщо строк дії договору закінчився, а зобов`язання не було виконане в порядку та на умовах встановлених договором.

Оскільки зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Центренерго» з оплати за поставлену вугільну продукцію виникло з договорів, тому після закінчення їх дії, порядок припинення зобов`язання повинен відбуватись у спосіб та порядок, який був передбачений договорами, на підставі яких таке зобов`язання виникло.

Сторони не мають права після закінчення строку дії договору на власний розсуд змінювати порядок та умови виконання зобов`язання, якщо це прямо не визначено договором або домовленістю між сторонами. Після закінчення дії договору не може бути змінений в односторонньому порядку розмір зобов`язання, порядок розрахунків, порядок припинення зобов`язання або обмеження, які були встановлені договором щодо його припинення.

У відповідності до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

З огляду на положення чинного законодавства зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку має на меті оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, що становлять предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Водночас, однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи невідповідність будь-якій із наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.

Таким чином, для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.07.2020 р. у справі № 910/10471/19, від 24.01.2018 р. у справі № 908/3039/16, від 05.04.2018 р. у справі № 910/13205/17 та від 13.11.2018 р. у справі № 914/163/14.

Згідно зі ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема, у випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 9.7 укладених договорів сторони погодили, що жодна із сторін не може передавати свої права і/або обов`язки за договором третій особі, а також здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог без попередньої письмової згоди іншої сторони та відповідного рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Центренерго».

Враховуючи те, що зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Центренерго» з оплати за поставлену вугільну продукцію виникло на підставі укладених договорів, якими сторони визначили порядок його припинення виключно за письмовою згодою іншої сторони, тому після спливу строку дії укладених договорів, таке зобов`язання могло бути припинено зарахуванням зустрічних однорідних вимог виключно за письмовою згодою іншої сторони та не могло бути припиненим в інший спосіб.

Однак, в матеріалах справи відсутня письмова згода позивача на зарахування зустрічних однорідних вимог.

Так, після отримання від відповідача заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, позивач направив останньому заперечення № 0166/01 від 16.11.2021 р., в яких вказав, що не надавав згоду на зарахування зустрічних однорідних вимог та заперечує проти них.

Також, 14.11.2022 р. позивач направив на адресу відповідача лист № 00053/01, в якому вказав на неможливість зустрічного зарахування та просив прийняти міри щодо погашення наявної дебіторської заборгованості відповідача.

Отже зарахування зустрічних вимог за заявою № 08/3435 від 28.10.2021 р. вчинено відповідачем в порушення умов укладених договорів поставки вугілля.

Наявність в договорі умови, яка встановлює порядок припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних умов (письмова згода іншої сторони) та не дотримання такого порядку однією із сторін є передбаченою ст. 602 ЦК України обставиною, яка виключає законність та правомірність такого зарахування.

Отже суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність порушення вимог ст. ст. 601, 602 ЦК України, оскільки п. 9.7 укладених між сторонами договорів на поставку вугілля врегульовано порядок припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог виключно за попередньою письмовою згодою іншої сторони та відповідного рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Центренерго».

Крім цього, як було встановлено вище, у Публічного акціонерного товариства «Центренерго» виникло зобов`язання перед Державним підприємством «Держвуглепостач» щодо погашення основної заборгованості за договором поставки вугілля № 111/23 від 12.06.2019 р., договором поставки вугілля № 111/31 від 11.07.2019 р. та договором поставки вугілля № 111/33 від 17.06.2019 р.

У свою чергу у Державного підприємства «Держвуглепостач» виникло зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством «Центренерго» щодо погашення заборгованості зі сплати пені за договором поставки вугілля № 111/31 від 11.07.2019 р.

Так, вимоги про сплату пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, й відтак не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку ст. 601 ЦК України (п. 1.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Цивільно-правові вимоги про оплату поставлених товарів, виконаних робіт з одного боку, і про стягнення пені за неналежне виконання зобов`язань є юридично неоднорідними вимогами та не можуть бути зараховані, як зустрічні однорідні зобов`язання.

Помилковими також є висновки суду першої інстанції щодо безспірності вимог, оскільки взаємозалік зустрічних однорідних вимог передбачає наявність документально підтвердженого боргу однієї сторони перед іншою. Якщо наявність боргу не буде підтверджена належними доказами (тобто такі вимоги не є безспірними), це свідчить про відсутність підстав для проведення взаємозаліку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлене заявою № 08/3435 від 28.10.2021 р., здійснене за відсутності безспірності вимог, оскільки заборгованість за договорами № 111/23 від 12.06.2019 р., № 111/31 від 11.07.2019 р., № 111/33 від 17.06.2019 р. не була узгодженою та не носила безспірний характер.

Як передбачено ст. ст. 202, 203 ГК України, зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

За своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформлюється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи те, що заява Публічного акціонерного товариства "Центренерго" № 08/3435 про зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 487038948,60 грн, суперечить вимогам чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимога позивача про визнання недійсним зазначеного одностороннього правочину є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому рішення Господарського суду Київської області від 10.05.2023 р. у справі № 911/94/23 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позову Державного підприємства "Держвуглепостач".

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Держвуглепостач" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.05.2023 р. у справі № 911/94/23 скасувати повністю та прийняти нове рішення.

3. Позов Державного підприємства "Держвуглепостач" задовольнити повністю.

4. Визнати недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог між Публічним акціонерним товариством "Центренерго" та Державним підприємством "Держвуглепостач" на суму 487038948,60 грн, вчинений Публічним акціонерним товариством "Центренерго" за заявою № 08/3435 від 28.10.2021 р.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська обл., Обухівський район, смт. Козин, вул. Рудиківська, 49, код 22927045) на користь Державного підприємства "Держвуглепостач" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 4, код 40225511) 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири),00 грн судового збору за подання позову та 4026 (чотири тисячі двадцять шість),00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ на виконання даної постанови суду.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 13.11.2023 року.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко