ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
13.11.2023м. ДніпроСправа № 916/825/23
За позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі", м. Одеса
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12", м. Дніпро
про стягнення заборгованості в сумі 98 359 грн 80 коп. за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 07.02.2020
Суддя Рудь І.А.
Без повідомлення (виклику) учасників справи.
Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою від 20.02.2023 № 115, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" заборгованість за послуги розподілу електричної енергії, надані у період з серпня по грудень 2021, в сумі 98 359 грн 80 коп.
Витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2 684 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу, розмір якої відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку складає 39 394 грн 00 коп., просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг.
17.05.2023 через систему "Електронний суд" позивач подав клопотання в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України про стягнення судових витрат, в якому зазначив, що попередній розмір витрат позивача на правничу допомогу становить 10 000 грн 00 коп., докази понесення яких будуть надані позивачем до суду протягом 5 днів після ухвалення судового рішення.
Рішенням господарського суду від 11.10.2023 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" 98 359 грн 80 коп. основного боргу, 2 684 грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

16.10.2023 на електронну адресу суду надійшла заява позивача щодо обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу від 16.10.2023 № 688, в якій просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп. та надав докази понесення вказаних витрат.

Ухвалою господарського суду від 30.10.2023 вирішено розгляд заяви позивача про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи; запропоновано відповідачу у строк до 07.11.2023 надати письмові заперечення на заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

10.11.2023 на адресу суду повернувся конверт з копією ухвали від 30.10.2023, що направлялася на адресу відповідача, з відміткою відділення поштового зв`язку: "Повертається. Адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, господарським судом врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, господарський суд вважає за можливе розглянути заяву позивача за наявними матеріалами справи, оскільки відповідач не скористався правом на надання письмових заперечень на заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

Як встановлено судом, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі позивачем до матеріалів справи надано копії: договору про надання правової допомоги від 25.09.2020 № 137-ОЕМ; додаткової угоди до нього від 01.07.2021 № 9; додаткової угоди до нього від 30.12.2021 № 2224-ООЕ/12; додаткової угоди до нього від 28.12.2022 № б/н; акту надання послуг від 16.10.2023 № 287; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 20.05.2020 серія ОД № 004179; довіреності від 16.03.2022 № 93/2022.

Так, 25.09.2020 між Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Перший радник" (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги № 137-ОЕМ (надалі - договір).

01.07.2021 сторони уклали додаткову угоду № 9 до вказаного договору, якою виклали договір у новій редакції (надалі - текст договору в редакції додаткової угоди від 01.07.2021 № 9).

Відповідно до п. 1.1. договору в рамках даного договору виконавець зобов`язується надавати клієнтові правову допомогу (надалі - послуги) за окремими письмовими або усним дорученнями останнього.

Для цілей цього договору видами правової допомоги, що може надаватись виконавцем є, зокрема, але не виключно: надання консультацій і роз`яснень клієнту з правових питань; збір доказів по судовій справі, визначення засобів доказування; ознайомлення з матеріалами судової справи; складання процесуальних та інших документів правового характеру (позовів, відзивів, заперечень, пояснень, заяв, клопотань, скарг, запитів, звернень тощо); інші види правової допомоги, що не передбачені цим договором, однак є необхідними для його виконання та захисту інтересів клієнта (п. 1.2. договору).

У п. 1.3. договору сторони узгодили, що зміст, обсяг, вартість послуг, номер судової справи, в межах якої надається правова допомога, та судова інстанція відображається сторонами в акті наданих послуг.

Згідно з п. 3.1. договору приймання-передача послуг за цим договором здійснюється сторонами за актами наданих послуг, що є підтвердженням надання правової допомоги за цим договором

Акт наданих послуг складається та підписується виконавцем за результатом надання послуг. Такий акт наданих послуг невідкладно (в день його складання) направляється виконавцем клієнту. Враховуючи складність справи, значення справи для клієнта, часу витраченого адвокатом на надання послуг, сторони відображають в акті наданих послуг опис наданих послуг, та їх загальну вартість (розмір гонорару) (п.п. 3.2., 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору клієнт зобов`язаний протягом 1 (одного) календарного дня з моменту отримання акту наданих послуг прийняти надані виконавцем за цим договором послуги шляхом підписання отриманого акту наданих послуг або направити мотивовану відмову від приймання наданих послуг у разі невідповідності наданих послуг умовами цього договору з переліком виявлених недоліків і строком їх усунення.

За умовами п. 4.1. договору ціна цього договору становить 500 000,00 грн, (п`ятсот тисяч грн.) без ПДВ.

Розмір гонорару, який має сплатити клієнт, визначається згідно з актом наданих послуг, в якому зазначається номер справи та судова інстанція, в межах якої надавалась правова допомога. Розмір гонорару може бути змінено за взаємною домовленістю сторін. Вартість наданих послуг (розмір гонорару) у кожній судовій справі може визначатись погодинно, або у фіксованому розмірі. Вартість наданих послуг може визначатись окремо у кожній справі та кожній судовій інстанції (в якій розглядалась справа), про що складається відповідний акт наданих послуг (п.п. 4.2-4.4. договору).

Згідно п. 4.6. договору оплата послуг здійснюється клієнтом за фактом їх надання на підставі погоджених та підписаних сторонами актів наданих послуг впродовж 15 календарних днів з моменту вступу рішення у справі, в межах якої надавалась правова допомога, в законну силу.

Відповідно до п. 5.1. договору цей договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 20-21 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Додатковими угодами від 30.12.2021 № 2224-ООЕ/12 та від 28.12.2022 № б/н строк дії договору продовжувався сторонами до 30.12.2022 та 31.12.2023 відповідно.

16.10.2023 сторони підписали акт надання послуг № 287 за договором про надання правової допомоги №137-ОЕМ від 25.09.2020, в якому визначили, що відповідно до договору та на замовлення клієнта виконавцем надано професійну правничу допомогу о рамках судової справи № 916/825/23, яка розглядається Господарським судом Дніпротетровської області за позовом АТ "ДТЄК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" до ТОВ "КВІНТІС ПРОМ 12" про стягнення заборгованості за розподіл, а саме:

- вивчення нормативно - правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних спорів (витрати часу адвоката - 2,5 години; загальна вартість - 2 500,00 грн);

- розробка загальної стратегії дій щодо захисту інтересів клієнта, підготовка та систематизація, збір доказової бази (витрати часу адвоката - 2,5 години; загальна вартість - 2 500,00 грн);

- підготовка та подання процесуальних та інших документів правового характеру (позовна заява) (витрати часу адвоката - 4 години; загальна вартість - 4 000,00 грн);

- здійснення моніторінгу за надходженням процесуальних документів та винесенням рішення (витрати часу адвоката - 1 година; загальна вартість - 1 000,00 грн).

Фінансова вартість наданих адвокатом виконавця послуг (розмір гонорару) в суді складає 10 000 грн. 00 коп. (без ПДВ) (а.с. 85).

Доказів оплати позивачем послуг, наданих йому виконавцем у межах договору про надання правової допомоги від 25.09.2020 № 137-ОЕМ, на момент розгляду справи суду не надано. Втім, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України). Такий правовий висновок викладено об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

За змістом ст. 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.

Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

За змістом положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п. п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

У постанові Верховного Суду від 11.06.2021 у справі № 34-16/17-3683-2011 викладено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Водночас, оцінюючи надані позивачем докази на предмет обґрунтованості розміру заявлених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд з урахуванням критеріїв, визначених ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, доходить висновку про неприйнятність заявленого до стягнення розміру витрат позивача на правничу допомогу у сумі 10 000 грн 00 коп. з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України за своєю категорією ця справа є малозначною за критерієм незначної складності, що розглядалася в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання, тому не вимагала від адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію, значних професійних зусиль для належного представництва інтересів позивача у справі.

Підготовка позовної заяви у спорі, що виник між сторонами, не потребує тривалого часу для аналізу договору, первинних документів: заборгованість відповідача стосується неналежного виконання зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг розподілу електричної енергії; спір є типовим, розрахунки штрафних санкцій позивачем не здійснювалися; позовні вимоги судом задоволені, не є складним, оскільки унормовані чинним законодавством та визначені усталеною судовою практикою й не потребує виняткових професійних знань. Таким чином, витрата адвокатом 5 годин часу на вивчення нормативно - правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних спорів, а також розробку загальної стратегії дій щодо захисту інтересів клієнта, підготовку та систематизацію, збір доказової бази - на думку суду не є співмірною до складності спору та, відповідно, нарахована адвокатом вартість таких послуг не може бути судом обґрунтованою та пропорційною до предмета спору.

Отже, з урахуванням характеру, предмета та складності спору (спір є стандартним-типовим, витікає з договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії), кількості його учасників (два учасника), обсягом матеріалів справи (не великий обсяг первинних документів), господарський суд не може стверджувати, що спір у даній справі вимагав від адвоката аналізу значного обсягу джерел права, судової практики та значних затрат часу на його врегулювання.

За вказаних обставин, суд, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, зважаючи на відсутність заперечень відповідача стосовно розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною буде сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 00 коп.

З огляду на задоволення позовних вимог, відповідно до норм ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн. 00 коп. покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 221, 232, 233, 236-238, 240, 241, 244, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" щодо обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу від 16.10.2023 № 688 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" (49031, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, буд. 59, ) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, буд. 28Б, ) 6 000 грн 00 коп. (шість тисяч грн 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

У решті заяви відмовити.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено - 13.11.2023

Суддя І.А. Рудь