ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року

м. Київ

cправа № 904/3734/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.08.2023

та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2023

у справі № 904/3734/20

за позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

про стягнення 99 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Страхова компанія "Інго" (далі - АТ «СК «Інго», стягувач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою, в якій просило суд визнати дії приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича незаконними та зобов`язати приватного виконавця, Журида Сергія Миколайовича (посвідчення № 523), повернути невикористані кошти авансового внеску: в сумі 2506,90 грн, сплачені відповідно до платіжного доручення №17565 від 03.11.2020; в сумі 2022,04 грн, сплачені відповідно до платіжного доручення №16247 від 12.10.2020; в сумі 3501,35 грн, сплачені відповідно до платіжного доручення №18130 від 12.11.2020 на рахунок стягувача АТ "Страхова компанія "Інго", після повернення без виконання наказу Товариства з додатковою відповідальністю (ТДВ) "Страхове товариство "Домінанта" на користь АТ "Страхова компанія "Інго" боргу в розмірі 99 000,00грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2102,00грн.

В обґрунтування скаржник посилається на те, що виконавчий документ було повернуто стягувачу без прийняття до виконання, виконавчі дії приватним виконавцем не проводились, отже сплачені стягувачем авансові внески підлягають поверненню. Приватним виконавцем Журид С.М. в порушення вимоги 4 Закону України "Про виконавче провадження" авансові внески не повернуті стягувачу.

Приватний виконавець проти задоволення скарги заперечував з посиланням на те, що скарга на дії та бездіяльність приватного виконавця подана з пропуском строку для звернення до суду зі скаргою. На підставі цього приватним виконавцем подано клопотання про залишення скарги без розгляду.

Крім того зазначав, що на виконання вимог частини восьмої статті 34 "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" з АТ "СК "Інго" було укладено усну угоду про сплату додаткової винагороди в розмірі 8% від суми стягнення за виконавчим документом. За домовленістю з приватним виконавцем винагороду стягувачем було перераховано трьома платежами (2022,04 грн, 3501,35 грн, 2504,90 грн).

Оскільки вказані суми є додатковою винагородою виконавця, вони були перераховані стягувачем на рахунок приватного виконавця, відкритий виключно для зарахування винагороди, що підтверджується платіжними дорученнями та виписками по рахунку. Чинним законодавством не передбачено укладання угоди між приватним виконавцем та стягувачем про додаткову винагороду в письмовій формі. Також в платіжних вимогах в призначенні платежу не сказано, що це сплачувався авансовий внесок. Перераховані суми є виключно додатковою винагородою, повернення якої не передбачено чинним законодавством, у разі, якщо повертається виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Обставини справи, встановлені судами

У липні 2020 року АТ "СК "Інго" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до ТОВ «Страхове товариство "Домінанта" про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 90000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2020 позовні вимоги АТ "СК "Інго" до ТОВ "Страхове товариство "Домінанта" про стягнення 99000,00 грн задоволено повністю; стягнуто з ТОВ "Страхове товариство "Домінанта" на користь АТ "Страхова компанія "Інго" 99 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору розмірі в розмірі 2 102,00 грн.

20.10.2020 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2020, яке набрало законної сили 20.10.2020, видано наказ №904/3734/20.

Наказ господарського суду з відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження, було направлено на виконання до приватного виконавця Журида С.М.

АТ "СК "Інго" сплачено авансовий внесок в сумі 8 030,29 грн згідно платіжних інструкції: № 1 7565 від 03.11.2020 на суму 2 506,90 грн; № 16247 від 12.10.2020 на суму 2 022,04 грн; № 18130 від 12.11.2020 на суму 3 501,35 грн. В платіжних інструкціях № 18130 від 12.11.2020 та № 17565 від 03.11.2020 зазначено призначення платежу: «виконання наказу №904/3734/20 від 20.10.2020 Господарського суду про стягнення з СК Домінанта на користь СК Інго боргу». В платіжній інструкції № 16247 від 12.10.2020 зазначено призначення платежу: «виконання наказу № 904/3734/20 від 28.09.2020 Господарського суду про стягнення з СК Домінанта на користь СК Інго боргу».

01.12.2020 приватний виконавець Журид С.М. повернув виконавчий документ - наказ господарського суду № 904/3734/20 від 28.09.2020, стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" (відмітка на зворотному боці наказу, а.с. 103). Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

30.11.2021 АТ "СК "Інго" звернулося до приватного виконавця Журида С.М. із заявою про повернення авансових платежів, які сплачені згідно вищевказаних платіжних інструкцій.

Відповіді на заяву приватним виконавцем не надано, авансові платежі не повернуто.

Відтак, АТ «СК "Інго" оскаржує бездіяльність приватного виконавця, яка полягає у тому, що з грудня 2020 року (з дати повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання) приватний виконавець до цього часу не вчинив будь-яких дій щодо повернення авансових внесків стягувачу. Така бездіяльність триває і на час подачі скарги. Тобто порушення приватним виконавцем вимог законодавства є триваючим.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2023 у справі №904/3734/20 скаргу АТ "СК "Інго" на дії та бездіяльність приватного виконавця Журида С.М. задоволено. Визнано дії приватного виконавця Журида С.М. незаконними та зобов`язано приватного виконавця Журида С.М. (посвідчення №523), повернути невикористані кошти авансового внеску: в сумі 2 506,90 грн, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 17565 від 03.11.2020; в сумі 2 022,04 грн, сплачені відповідно до платіжної інструкції №16247 від 12.10.2020; в сумі 3501,35 грн, сплачені відповідно до платіжної інструкції № 18130 від 12.11.2020 на рахунок стягувача АТ "СК "Інго", після повернення без виконання наказу про стягнення з ТОВ "Страхове товариство "Домінанта" на користь АТ "СК "Інго" боргу в розмірі 99 000,00 грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.08.2023 ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2023 у справі №904/3734/20 залишено без змін.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем порушено вимоги статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок, що не було зроблено приватним виконавцем.

За висновком суду, оскільки наведені норми законодавства пов`язують виплату основної винагороди приватного виконавця одночасно із задоволенням вимог стягувача, то відповідно і право вимоги приватного виконавця виникає у момент фактичного виконання боржником виконавчого документа.

З огляду на вищезазначене, доводи приватного виконавця про те, що сплачена стягувачем сума є частиною винагороди, судом визнані неспроможними.

Суд апеляційної інстанції встановивши порушення приватним виконавцем вимог статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої при поверненні стягувану виконавчого документа без прийняття до виконання, стягувану повертається сплачений ним авансовий внесок, що не було зроблено приватним виконавцем, погодився з висновком суду першої інстанції про порушення прав стягувана та задоволення його скарги.

Доводи апеляційної скарги про пропуск АТ «СК «Інго» строку звернення зі скаргою до суду апеляційний суд визнав безпідставними з посиланням на те, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області № 904/3734/20 дійсний для пред`явлення до 21.10.2023, а тому АТ «СК «Інго» оскаржує бездіяльність приватного виконавця щодо неповернення коштів авансового внеску, яка триває.

Короткий зміст касаційної скарги

Приватний виконавець Журид С. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.08.2023 у справі № 904/3734/20 скасувати, ухвалити нове рішення, яким скаргу АТ "СК "Інго" залишити без розгляду.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що:

- судом першої інстанції в порушення вимог статті 207 ГПК України залишилось не розглянутим клопотання приватного виконавця про залишення без розгляду скарги АТ «Страхова компанія «Інго» на бездіяльність виконавця, яка, на його думку, подана з пропуском строку, визначеним статтею 341 ГПК України;

- суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, не зазначивши в постанові мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, та висновків за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд;

- апеляційним судом не враховано висновок Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 12.01.2023 у справі № 904/1169/17(904/1486/20), що встановлення господарським судом факту пропуску процесуального строку на подання скарги на дії виконавця та відсутність клопотання про поновлення такого строку уже після прийняття до розгляду такої скарги також матиме правовим наслідком залишення скарги без розгляду;

- апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки вказавши про триваюче невчинення особою певних дій (бездіяльності), суд послався на норми, що визначають строки пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

АТ "СК "Інго" подало відзив на касаційну скаргу приватного виконавця, в якому заперечує проти її вимог, вважає, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2023 про задоволення його скарги та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 23.08.2023, прийняті з урахування норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, та врахуванням всіх обставин справи, з дослідженням наданих доказів всіма учасниками справи.

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права

Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга повинна бути частково задоволена з огляду на таке.

Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Приписами статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначені права та обов`язки виконавців, закріплена обов`язковість вимог виконавців.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Пунктом 10 частинами 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок (частина 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження").

Забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців є однією із засад виконавчого провадження, встановлених статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", статтею 36 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом (стаття 37 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Норми ГПК України, зокрема стаття 339 ГПК України, також передбачають право сторони виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі статтею 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За змістом скарги стягувача АТ «СК «Інго» щодо дій та бездіяльності приватного виконавця Журида С.М., поданої на підставі статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», вбачається, що предметом спору у цій справі є визнання незаконними дій приватного виконавця та зобов`язання приватного виконавця повернути невикористані кошти авансового внеску згідно доданих до скарги платіжних доручень, на рахунок стягувача, після повернення без виконання наказу № 904/3734/20 від 20.10.2020.

Задовольняючи скаргу АТ «СК «Інго», господарський суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем порушено вимоги статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки частиною 4 цієї статті унормовано, що при поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок, що не було зроблено приватним виконавцем.

Апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції по суті розгляду скарги на дії приватного виконавця щодо порушення майнових прав стягувача неповерненням приватним виконавцем авансового внеску при поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, що свідчить про наявність підстав для задоволення скарги АТ «СК "Інго" на дії та бездіяльність приватного виконавця Журида С. М.

Водночас, як зазначає скаржник у касаційній скарзі, що підтверджується матеріалами справи, судом першої інстанції залишилось не розглянутим подане приватним виконавцем клопотання про залишення скарги АТ «СК «Інго» на бездіяльність приватного виконавця без розгляду (а.с. 123 т. 1), обґрунтоване порушенням скаржником строку для звернення із скаргою, визначеного частиною 1 пункт а) статті 341 ГПК України, в якій закріплено, що скаргу може бути подано до суду в десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

За приписами статті 207 ГПК України, розглядаючи справу по суті, в судовому засіданні головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Верховний Суд звертає увагу на те, що хоча поняття "обґрунтованого" рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, проте суд у будь-якому випадку, навіть без відображення окремих аргументів у своєму рішенні (якщо він вважає їх такими, що не впливають на правильне рішення спору або такими, що не відносяться до суті справи), повинен, під час розгляду справи, надати оцінку всім аргументам учасників справи в силу імперативних приписів статті 236 ГПК України.

Водночас, як свідчить зміст оскарженої ухвали, суд першої інстанції не розглянувши клопотання приватного виконавця про залишення скарги АТ «СК» Інго» без розгляду у зв`язку з пропуском строку для її звернення, не надав оцінки тій обставині, що виконавець ставить під сумнів звернення стягувача із скаргою на дії та бездіяльність виконавця у визначений законодавством строк, що є порушенням наведених вище приписів ГПК.

Суд першої інстанції не встановлював ні початок перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріплений у частині першій статті 341 ГПК України, ні дату звернення стягувача з відповідною скаргою з дослідженням поведінки скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав. При цьому розглянув по суті подану скаргу, дійшовши висновку щодо незаконність дій приватного виконавця.

Приватний виконавець, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, за змістом якої вказував на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, обґрунтоване тим, що подане ним клопотання суд першої інстанції не розглянув та проігнорував без відповідного обґрунтування та мотивів, не перевіривши дотримання стягувачем строку звернення до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта.

Водночас, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції всупереч положенням підпункту «в» пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, відповідно до якого постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, не містить висновків щодо нерозглянутого судом першої інстанції клопотання приватного виконавця про залишення без розгляду скарги АТ «СК «Інго» у зв`язку з пропуском строку на звернення з відповідною скаргою. Тобто, аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права залишилися поза увагою апеляційного господарського суду.

Як свідчить зміст оскаржуваної постанови, апеляційний суд лише вказав про безпідставність доводів апеляційної скарги приватного виконавця щодо пропуску АТ «СК «Інго» строку звернення зі скаргою до суду, зазначивши при цьому, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області № 904/3734/20 дійсний для пред`явлення до 21.10.2023, а тому АТ СК «Інго» оскаржує бездіяльність приватного виконавця щодо неповернення коштів авансового внеску, яка триває.

Водночас, ні аналізу аргументів заявленої приватним виконавцем апеляційної скарги щодо пропуску стягувачем строку для звернення зі скаргою, ні мотивів про їх необґрунтованість, ні посилання на норми матеріального чи процесуального права, які це визначають або регулюють, з обґрунтуванням пов`язаності строку на звернення до суду із скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця та строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, постанова апеляційного суду не містить.

Тобто, апеляційний суд порушив норми процесуального права, не зазначивши в постанові мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, та висновків за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, що є порушенням наведених вище приписів ГПК України.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений частиною першою статті 341 ГПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин.

Адже, під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відсутність в оскаржуваних судових рішеннях достеменного встановлення істотних обставин щодо початку та закінчення перебігу процесуального строку для звернення із скаргою до суду, факту дотримання стягувачем цього строку, може свідчити про передчасність висновків судів прийняття до розгляду скарги та не можуть зумовити обов`язок суду щодо її розгляду скарги по суті в порядку статті 343 ГПК України, оскільки нормами ГПК України імперативно визначено, що пропущений процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлено за відповідних обставин судом виключно за клопотанням особи, що подає скаргу.

Протилежні дії суду порушуватимуть права інших учасників спору (зокрема виконавця, дії якого оскаржуються) та загальні засади господарського судочинства, а саме його диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін.

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Оскаржувані судові рішення таким вимогам не відповідають, враховуючи неповноту дослідження та оцінки судами зібраних у справі доказів та обставин, що входять до предмета доказування у цьому спорі, безпідставне залишення без розгляду судом першої інстанції клопотання виконавця про залишення скарги на дії приватного виконавця без розгляду у зв`язку з пропуском строку для звернення із скаргою, та не виправлення вказаного процесуального порушення судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на наведене у його сукупності, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи скаржника щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права в цій частині. У той же час виявлені процесуальні порушення не можуть бути виправлені Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 ГПК України).

Вказане зумовлює скасування ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Зважаючи на допущені судами порушення норм процесуального права щодо неповного дослідження зазначених вище обставин та доказів у справі, а також враховуючи часткову обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень з направленням матеріалів цієї справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене у цій постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, і, в залежності від встановленого та вимог закону, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Судові витрати

З огляду на скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд до місцевого господарського суду, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.08.2023 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2023 у справі № 904/3734/20 скасувати.

3. Справу № 904/3734/20 в скасованій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Судді Жуков С.В.

Картере В.І.