УХВАЛА

м. Київ

09.11.2023Справа № 910/8114/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Атаманенко А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський "Райагробуд" до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зуєва Наталія Василівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , - про визнання протиправним та скасування наказу,

за участю представників:

Товариства: Кикіш С.-М.Р.;

Міністерства: Бахур А.С.;

ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 : Рівного Є.Д.;

Нотаріуса: Коротюка М.Г.;

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Міністерство) про визнання протиправним та скасування наказу від 10 травня 2023 року № 1758/5, прийнятого відповідачем на підставі висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції № 1434-33.1.2-23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8114/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22 червня 2023 року.

19 червня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду Міністерство подало клопотання від цієї ж дати про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням його представника в іншому судовому засіданні.

20 червня 2023 року на адресу суду від Міністерства надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість, а в частині вимог про скасування пунктів 3, 6 оспорюваного позивачем наказу - просив закрити провадження, оскільки спір у цій частині, на його думку, не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства. Разом із відзивом на позовну заяву Міністерство подало заяву від 12 червня 2023 року про залучення до участі у даній справі ОСОБА_1 , як третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

22 червня 2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву від 16 червня 2023 року. Цього ж дня через систему "Електронний суд" надійшли пояснення від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєвої Наталії Василівни.

22 червня 2023 року, до початку призначеного засідання, через загальний відділ канцелярії суду Товариство подало заяву від 19 травня 2023 року про залучення до участі у даній справі: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєвої Наталії Василівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , - як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, а також ОСОБА_1 , як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 червня 2023 року заяву Міністерства від 12 червня 2023 року про залучення до участі у справі № 910/8114/23 третьої особи задоволено, залучено до участі у справі ОСОБА_1 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, та відкладено підготовче засідання на 27 липня 2023 року.

26 червня 2023 року на електронну адресу суду від Товариства надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати.

28 червня 2023 року на електронну адресу суду від Товариства надійшло повідомлення від цієї ж дати про виконання ним вимог ухвали суду від 22 червня 2023 року щодо направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів третій особі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 липня 2023 року заяву Товариства від 19 травня 2023 року про залучення до участі у даній справі третіх осіб задоволено, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєву Наталію Василівну, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі на 7 вересня 2023 року.

8 серпня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду від Товариства надійшло повідомлення від 7 серпня 2023 року про виконання ним вимог ухвали суду від 27 липня 2023 року щодо направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів третім особам.

16 серпня 2023 року на адресу суду від Міністерства надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направленням ним відзиву на позовну заяву на адресу третіх осіб, залучених до участі у даній справі ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 липня 2023 року.

23 серпня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду від представника третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 надійшли їх письмові пояснення щодо позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

13 вересня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду від представника третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_2, ОСОБА_4 надійшло клопотання від 8 вересня 2023 року про долучення до матеріалів справи письмових пояснень вказаних осіб щодо позову від 23 серпня 2023 року.

У судовому засіданні 28 вересня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 26 жовтня 2023 року.

20 жовтня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду від представника третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, - надійшла заява від 19 жовтня 2023 року про його участь у призначеному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року вказану заяву задоволено.

Однак, призначене судове засідання не відбулося в зв`язку з перебуванням судді Павленка Є.В. у період з 23 жовтня 2023 року по 27 жовтня 2023 року на навчанні в Національній школі суддів України.

У зв`язку з цим, ухвалами Господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року судове засідання у даній справі було призначено на 9 листопада 2023 року.

1 листопада 2023 року на адресу суду від Міністерства надійшли пояснення по справі, у яких відповідач вказував, що спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки Міністерство є єдиним відповідачем у даній справі, однак воно не є стороною корпоративного спору з позивачем. Крім того, між позивачем та відповідачем у даній справі взагалі відсутній спір про право, що виключає розгляд цього спору господарським судом.

8 листопада 2023 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшли додаткові пояснення від цієї ж дати, у яких останнє вказало, що перелік спорів, визначений статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не є вичерпним і спір за його позовною заявою є найбільш наближеним до спорів, що виникають з корпоративних відносин та пов`язані з управлінням позивача, як юридичної особи. У зв`язку з цим даний спір підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства. У свою чергу, заперечення щодо можливості розгляду даного спору господарським судом були висловлені відповідачем лише під час розгляду даної справи по суті та не були викладені у відзиві на позовну заяву. Відтак, на думку Товариства, Міністерство позбавлене права заперечувати проти господарської юрисдикції даного спору.

У судовому засіданні 9 листопада 2023 року представники Товариства та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Представник Міністерства у цьому судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Також, представник відповідача у своїх усних поясненнях вказав, що, виходячи з суб`єктного складу даного позову, змісту позовних вимог та предмету позову, цей спір є публічно-правовим, а відтак непідсудний господарському суду, у зв`язку з чим просив суд закрити провадження у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд закриває провадження по справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ГПК України).

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Тобто, подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи, у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, у тому числі справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини 1 вказаної статті ГПК України), а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункт 13 частини 1 даної статті ГПК України).

Визначений статтею 20 ГПК України перелік спорів, які підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. В інакшому випадку будь-який спір може бути розглянути судом без визначення його спеціалізації, що суперечить самій природі розмежування предметної юрисдикційності спорів.

Разом із цим, спір у даній справі не підпадає під ознаки жодного із спорів, які визначені статтею 20 ГПК України.

Під час визначення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії необхідно керуватися саме поняттям корпоративних прав, визначеним частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно з частиною 3 статті 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною 1 статті 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Зважаючи на положення статті 167 ГК України, корпоративні права характеризуються ознаками, згідно з якими особа має: частку в статутному капіталі господарської організації; права на участь в управлінні господарською організацією; право на отримання певної частини прибутку (дивідендів) господарської організації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 23 січня 2018 року в справі № 925/1321/16.

Разом із цим, як вбачається із матеріалів справи, вказаний позов до Міністерства пред`явлено саме Товариством, який носієм корпоративних прав, у розумінні статті 167 ГК України, не є і між вказаними особами відсутні будь-які корпоративні відносини.

Так само, у даній справі відсутній спір між особами, вичерпний перелік яких передбачених приписами пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України, у цьому спорі як сторона не бере участь учасник (засновник) Товариства.

У свою чергу, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду, від 4 лютого 2020 року в справі № 910/7781/19.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.

Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 23 травня 2018 року в справі № 914/2006/17, від 30 січня 2020 року в справі № 826/5968/17, від 26 лютого 2020 року в справі № 287/167/18-ц та від 26 лютого 2020 року в справі № 826/15133/17.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Якщо ж в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Суд зазначає, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстав позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Зазначене тлумачення вказаних термінів відповідає актуальній правовій позиції Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеній в постанові від 1 листопада 2022 року в справі № 925/1152/21.

Позивачем заявлено позовну вимогу про скасування наказу Міністерства, виданого на підставі висновку Центральної колегії Міністерства з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства № 1434-33.1.2-23.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує виключно правомірністю дій державного реєстратора під час здійснення ним реєстраційних дій стосовно внесення відомостей до про підписанта юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, порушенням колегією Міністерства встановленої чинним законодавством України процедури розгляду скарги ОСОБА_1 та відсутністю порушеного у скаржника права.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що предметом спору у даній справі є наказ Міністерства № 1434-33.1.2-23 від 10 травня 2023 року або ж дії вказаного суб`єкта владних повноважень, за наслідком яких був виданий цей наказ.

Підставами виникнення спірних правовідносин стало скасування спірним наказом Міністерства реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 4 квітня 2023 року № 030000022 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу", проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зуєвою Наталією Василівною щодо внесення до вказаного реєстру відомостей про фінансового директора Товариства, як повноважного представника даної юридичної особи.

У свою чергу відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон № 755-IV).

Згідно зі статтею 5 цього Закону систему державної реєстрації становлять: Міністерство та інші суб`єкти державної реєстрації.

Частиною 2 вказаної статті Закону № 755-IV передбачено повноваження Міністерства у сфері державної реєстрації, до яких також належить: розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації визначено статтею 34 Закону № 755-IV, відповідно до якої рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства, його територіальних органів або до суду. Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства можуть бути оскаржені до Міністерства або до суду. Рішення, дії або бездіяльність Міністерства можуть бути оскаржені до суду.

За приписами частини 2 статті 34 Закону № 755-IV саме Міністерству надано право на розгляд скарг, зокрема, на рішення та дії суб`єкта державної реєстрації та прийняття за їх результатами розгляду відповідного рішення на підставі частини 6 вказаної норми Закону.

Згідно з пунктом 2 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року № 1150) (далі - Порядок № 1128), розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.

При цьому, згідно наведених приписів при розгляді таких скарг Міністерство лише перевіряє законність рішень та дій суб`єкта державної реєстрації.

Суд зазначає, під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, в яких виник спір.

Відтак, наказ, прийнятий Міністерством за наслідками перевірки законності дій Реєстратора, як суб`єкта державної реєстрації, є таким, що винесений внаслідок реалізації відповідачем своїх владно-управлінських функцій у сфері нагляду та контролю за законністю рішень, дій та бездіяльності державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації, які делеговані Міністерству державою.

Такі висновки суду кореспондуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 910/8424/17.

Із наведених позивачем обставин та обґрунтувань вбачається, що спір у цій справі стосується виключно дотримання Міністерством (як суб`єктом владних повноважень) вимог законодавства при розгляді скарги на рішення та дії суб`єкта реєстрації.

Судом встановлено, що між Міністерством та Товариством відсутній спір про право, у тому числі про майнові права позивача чи про корпоративні права учасників Товариства, про що представник останнього зазначав під час судового розгляду даної справи.

У той же час, розгляд подібних спорів в господарській юрисдикції без вирішення по суті спору про право, а лише шляхом здійснення перевірки дотримання адміністративних процедур з розгляду скарг Міністерством, є помилковим, оскільки такий спір між заявником та Міністерством сам по собі не може вважатись спором про право. Це пов`язано з тим, що скасування чи нескасування реєстраційної дії або визнання недійсним вказаного наказу Міністерства не вирішує сам спір про право (у разі його наявності). Адже у такому випадку не визнається недійсною сама підстава проведення реєстраційної дії - рішення, договір чи, як у даному випадку, наказ про призначення фінансового директора, як повноважного представника юридичної особи. Вирішення саме господарським судом питання щодо реєстрації права можливо, якщо така вимога одночасно заявлена з позовною вимогою про належність такого права тій чи іншій особі, виходячи зі змісту пунктів 13 частини 1 статті 20 ГПК України. Зробити це у спорі, де відповідачем є лише Міністерство неможливо. Міністерство не є відповідачем у спорі про цивільне право, а може виступати лише співвідповідачем (до якого заявлено похідні вимоги).

Разом із цим, у даній справі Товариством не заявлено жодної вимоги, спрямованої на захист його майна та майнових прав, як це передбачено пунктом 13 частини 1 статті 20 ГПК України. Що стосується корпоративних прав, то такі у Товариства взагалі відсутні.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Аналогічна норма міститься в частині 4 статті 236 ГПК України.

Суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11 жовтня 2021 року в справі № 910/5971/20, на яку посилався позивач обґрунтовуючи необхідність розгляду даної спору за правилами господарського судочинства.

Однак, суд звертає увагу на те, що спір у даній справі не є тотожним до правовідносин у вищевказаній справі і відповідні висновки Верховного Суду зроблені з урахуванням того, що той спір стосувався здійснення реєстраційних дій стосовно частки у статутному капіталі юридичної особи, а не внесення запису про посадову особу Товариства.

Крім того, у чинному процесуальному законодавстві відсутнє поняття "найбільш наближені правовідносини", про які зазначав представник Товариства у своїх поясненнях щодо необхідності розгляду даного спору за правилами господарського судочинства.

Крім того, Товариство у своєму позові у даній справі просило повністю скасувати спірний наказ Міністерства. Однак позивач взагалі не обґрунтував можливість розгляду даного спору господарським судом у частині скасування пункту 3 зазначеного наказу щодо тимчасового блокування приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Зуєвій Н.В. доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців строком на 2 (два) місяці.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що даний спір має виключно публічно-правовий характер, у зв`язку з чим останній підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки спір у даній справі не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, провадження у справі № 910/8114/23 підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 231 ГПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання положень зазначеної норми суд роз`яснює позивачу, що пред`явлення вищевказаних позовних вимог до Міністерства має здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

Суд також звертає увагу сторін на те, що відповідно до частини 3 статті 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно з частиною 4 статті 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така вимога визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Разом із тим, за змістом частини 1 статті 7 наведеного Закону сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи на час постановлення даної ухвали клопотань Товариства про повернення йому сплаченої суми судового збору, суд на час постановлення даної ухвали позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті.

Керуючись статтями 231, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 910/8114/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський "Райагробуд" до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зуєва Наталія Василівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , - про визнання протиправним та скасування наказу закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254 - 257 ГПК України.

Дата складання повного тексту ухвали: 15 листопада 2023 року.

Суддя Є.В. Павленко