ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2023 р. Справа№ 910/4413/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Гоцалюк М.О. (самопредставництво)

від відповідача: Коршун Т.О. (посвідчення адвоката 2204/10 від 27.03.2003)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023

у справі № 910/4413/23 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Державного підприємства "Антонов"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект"

про стягнення 288 043,98 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Антонов" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект" про стягнення суми 288 043,98 грн, яка складається із суми попередньої оплати - 172 974,96 грн, пені - 81 324,68 грн, штрафу - 33 445,78 грн та 3 % річних - 298,56 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект" на користь Державного підприємства "Антонов" попередню оплату - 92 052,00 грн, 3 % річних - 158,89 грн, пеню - 80 366,74 грн, штраф - 9706,38 грн та судовий збір - 2734,27 грн. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2023, яка є невід`ємною частиною рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 виправлено описку, допущену судом при підготовці рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/4413/23, зокрема вирішено:

- в мотивувальній частині рішення, а саме на 11 сторінці 5 абзац замість невірно зазначеної суми штрафу - "5270,83 грн", зазначити - "28 862,05 грн (412 314, 96 грн х 7%)";

- п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/4413/23 викласти наступним чином: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект" (вул. Герцена, 17-25, оф. 9, м. Київ, 04050; ідентифікаційний код 32830287) на користь Державного підприємства "Антонов" (вул. Академіка Туполєва, 1, м. Київ, 03062; ідентифікаційний код 14307529) попередню оплату - 92 052 (дев`яносто дві тисячі п`ятдесят дві) грн, 3 % річних - 158 (сто п`ятдесят вісім) грн 89 коп, пеню - 80 366 (вісімдесят тисяч триста шістдесят шість) грн 74 коп, штраф - 33 297 (тридцять три тисячі двісті дев`яносто сім) грн 61 коп. та судовий збір - 3088 (три тисячі вісімдесят вісім) грн 13 коп. "

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/4413/23 з урахуванням ухвали від 01.06.2023 в частині стягнення 3 % річних, пені та штрафу. Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача попередню оплату в розмірі 92 052,00 грн, в решті позовних вимог в частині стягнення 3 % річних, пені та штрафу відмовити.

Одночасно в апеляційній скарзі, відповідач просить суд апеляційної інстанції прийняти в якості доказу в даній справі лист АТ "Правекс Банк" від 15.06.2023 № 2569/06-БТ.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що суд першої інстанції:

- невірно встановив день виконання позивачем обов`язку зі сплатити попередньої оплати, що в свою чергу вплинуло на подальший розрахунок позивача та неправильне визначення розміру 3 % річних, пені та штрафу;

- безпідставно зробив висновок про правомірність вимоги позивача за № 126/1239-32 від 26.01.2023;

- не врахував вплив форс-мажору на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань та відсутність вини останнього за невиконання цих зобов`язань.

При цьому, відповідач наголошує на тому, прийняття Національним банком України постанови № 18 від 24.02.2022 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" стало тією причиною, внаслідок якої відповідач не зміг виконати свої договірні зобов`язання перед позивачем в частині поставки товару в повному обсязі.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.

Зокрема, позивач наголошує на тому, що будь-яких повідомлень, претензій щодо факту неотримання передоплати за продукцію на суму 236 340,00 грн від відповідача на адресу позивача не надходило. Відтак, після того, як банк прийняв платіжну інструкцію 06.01.2022 для позивача платіжна операція була завершена в той же день.

Окрім викладеного, позивач зазначає, що А. Пилипчука було уповноважено укладати та підписувати від імені підприємства договори (контракти, угоди) в межах вартості предмета закупівлі на суму 100 000,00 грн з ПДВ включно, а не як хибно стверджує відповідач у апеляційній скарзі підписувати вимоги на суму, яка перевищує 100 000,00 грн

Також на думку позивача, відповідачем не дотримано порядку повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин при виконанні умов відповідачем договору, що на переконання позивача свідчить про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності.

Короткий зміст письмової відповіді на відзив та узагальнення її доводів

Відповідач у відповіді на відзив повністю підтримує наведену ним правову позицію у апеляційній скарзі.

Короткий зміст письмових пояснень на письмову відповідь та узагальнення їх доводів

Заперечуючи проти доводів відповідача, викладених у апеляційній скарзі, та повторно вказаних у письмовій відповіді, позивач повністю підтримує свою правову позицію наведену ним у відзиві на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2023, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/4413/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/4413/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/4413/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 11.10.2023.

В судове засідання, яке відбулося 11.10.2023, з`явилися представники позивача та відповідача. Представник відповідача підтримав заявлене ним у апеляційній скарзі клопотання про прийняття в якості доказу в даній справі лист АТ "Правекс Банк" від 15.06.2023 № 2569/06-БТ. Представник позивача заперечував проти задоволення вищевказаного клопотання відповідача.

Розглянувши клопотання відповідача про прийняття в якості доказу в даній справі лист АТ "Правекс Банк" від 15.06.2023 № 2569/06-БТ, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні даного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, необхідна наявність таких критеріїв, як: "винятковість випадку", "причини, що об`єктивно не залежать від особи" та "наявність доказів неможливості подання додаткових доказів до суду першої інстанції", і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням. Близькою за змістом є правова позиція, викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14.

Суд касаційної інстанції також вказав, що відповідно до висновку щодо застування ст.ст. 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасність вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Колегія суддів констатує, що відповідач у своїй апеляційній скарзі не навів жодних правових підстав для долучення у якості доказу - листа АТ "Правекс Банк" від 15.06.2023 № 2569/06-БТ на стадії апеляційного розгляду справи, зокрема не довів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника.

Крім того, судова колегія зазначає, що вищевказаний доказ датований вже після прийняття оскаржуваного рішення, тобто не досліджувався судом першої інстанції.

За наведеного, колегія суддів не приймає до уваги долучений відповідачем до апеляційної скарги доказ.

В судовому засіданні представники позивача та відповідача підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

28.11.2021 між Державним підприємством "Антонов" (покупцем, позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект" (постачальником, відповідачем) було укладено договір № 10.1689.2021-К (надалі - договір), за змістом п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити муфти, код за ДК 021:2015 - 31340000-1 (приладдя до ізольованих кабелів), далі по тексту - продукція, на умовах, які визначені в даному договорі, згідно зі специфікацією № 1 (додаток № 1), що є невід`ємною частиною даного договору.

Загальна кількість продукції, що підлягає поставці, визначається згідно умов підписаної специфікації, на підставі якої постачальник формує рахунки на оплату продукції (п. 1.2 договору).

Загально сума договору згідно зі специфікацією № 1 (додаток № 1) складає: 472 680,00 грн, у тому числі ПДВ 20 %- 78 780,00 грн.

Додатком № 1 від 24.11.2021 сторонами затверджено специфікацію № 1 із зазначенням найменування продукції, кількості та ціни товару - 472 680 грн.

Оплата за продукцію здійснюється покупцем шляхом перерахунку 50 % попередньої оплати грошових коштів за продукцію (партію продукції) на розрахунковий рахунок продавця, впродовж 15 банківських днів з дня отримання рахунку від продавця, остаточний розрахунок у розмірі 50 % - впродовж 15 банківських днів після отримання продукції (партії продукції) та після отримання позитивного висновку вхідного контролю на продукції на підприємстві покупця (п. 3.2 договору).

Датою оплати продукції вважається дата надходження грошових коштів та розрахунковий рахунок постачальника (п. 3.3 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що строк поставки продукції у специфікації № 1 (додаток № 1) складає 190 календарних днів з дати отримання постачальником 50 % передоплати від покупця.

Відповідно до п. 4.8 договору датою поставки вважається дата, яка зазначена у видатковій накладній.

У разі порушення строків поставки, постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 0,1 % від вартості не своєчасно поставленої продукції за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості продукції (п. 7.1 договору).

Пунктом 8.1 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання обов`язків за договором у зв`язку з обставинами нездоланної сили, в тому числі, але не тільки: пожежа, повені, землетрус, військові дії, страйки, а також урядові розпорядження і таке інше, при умові, що дані обставини безпосередньо вплинули на виконання договору. У цьому випадку термін виконання договору буде подовжений на час дії цих обставин. Сторона, яка не має можливості виконати свої договірні зобов`язання, повідомляє другу сторону про початок дії вказаних обставин в строк 5 (п`ять) робочих днів, з моменту настання даних обставин, у письмовій формі. Момент настання форс-мажорних обставин підтверджується Торгово-промисловою палатою України.

Якщо дії форс-мажорних обставин будуть продовжуватись понад 60 (шістдесят) днів сторони мають право розірвати цей договір за взаємною згодою шляхом укладення додаткової угоди. У випадку передоплати постачальник повертає покупцеві грошові кошти, в частині не поставленої продукції, протягом п`яти банківських днів з дня розірвання договору (п. 8.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний вище договір не був розірваний.

Договір вступає в силу з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2022, а в частині гарантійних зобов`язань до повного їх виконання (п. 10.1 договору).

На виконання умов договору позивачем було здійснено авансовий платіж на підставі рахунку-фактури № 30889 від 06.12.2021 на суму 236 340,00 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням № 8 від 06.01.2022, в якому вказано те, що дана банківська операція проведена банком - 06.01.2022.

Згідно видаткової накладної № 30889 від 04.10.2022 відповідачем здійснено поставку товару позивачу на суму 63 365,04 грн (з ПДВ). Вказана видаткова накладна підписана представниками сторін, що відповідно підтверджує факт поставки товару відповідачем та прийняття такого товару позивачем.

Враховуючи те, що умовами договору не передбачено поставку товару партіями, а також керуючись тим, що товар у відповідності до п. 4.1 договору мав бути поставлений у строк до 15.07.2022 включно, позивач звернувся до відповідача з листом від 12.07.2022 № 469/5030-22, в якому просив відповідача повідомити про дату постачання проавансованої частини продукції, а у випадку неможливості допоставки товару повернути грошові кошти.

У відповідь на зазначений лист, відповідач листом № 78 від 19.07.2022 повідомив позивача про призупинення виробником виробництва комплектуючих виробів (продукції) з огляду на військову агресію російської федерації на території України та поновлення роботи 30.05.2022 після отримання відповіді позивача на лист № 59 від 10.05.2022.

Крім того вищевикладеного, відповідач просив позивача врахувати обставини настання форс-мажорних обставин, які підтверджуються листом Торгово-промисловою палатою України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 та які впливають на виконання відповідачем умов договору.

В подальшому, позивач звернувся до відповідача із вимогою в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України від 26.01.2023 № 126/1239-23, в якій просив відповідача повернути кошти за непоставлений товар - 172 974,96 грн, а також у зв`язку з простроченням термінів поставки сплатити пеню - 80 383,14 грн та штрафу - 33 087,58 грн.

У відповідь на вимогу позивача, відповідачем надано відповідь за вих. № 8 від 09.02.2023, в якій повідомлено те, що: надана довіреність від 13.01.2023 № 420/16-д на ім`я А.С. Пилипчука не визначає повноваження останнього на підписання та надсилання вимог про сплату грошових коштів; викладений у вимозі розрахунок штрафних санкцій не узгоджується з нормами чинного законодавства України; не виконання зобов`язання Відповідачем впливають на форс-мажорні обставини, які зумовлені військовою агресією російської федерації проти України та підтверджуються листом Торгово-промисловою палатою України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач у повному обсязі не поставив продукцію позивачеві та в добровільному порядку не повернув суму передоплати, внаслідок чого, позивач звернувся із даним позовом до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект" на користь Державного підприємства "Антонов" попередню оплату - 92 052,00 грн, 3 % річних - 158,89 грн, пеню - 80 366,74 грн, штраф - 9706,38 грн та судовий збір - 2734,27 грн. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2023, яка є невід`ємною частиною рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 виправлено описку, допущену судом при підготовці рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/4413/23, зокрема вирішено:

- в мотивувальній частині рішення, а саме на 11 сторінці 5 абзац замість невірно зазначеної суми штрафу - "5270,83 грн", вказано - "28 862,05 грн (412 314, 96 грн х 7%)";

- п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/4413/23 викладено наступним чином: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект" (вул. Герцена, 17-25, оф. 9, м. Київ, 04050; ідентифікаційний код 32830287) на користь Державного підприємства "Антонов" (вул. Академіка Туполєва, 1, м. Київ, 03062; ідентифікаційний код 14307529) попередню оплату - 92 052 (дев`яносто дві тисячі п`ятдесят дві) грн, 3 % річних - 158 (сто п`ятдесят вісім) грн 89 коп, пеню - 80 366 (вісімдесят тисяч триста шістдесят шість) грн 74 коп, штраф - 33 297 (тридцять три тисячі двісті дев`яносто сім) грн 61 коп. та судовий збір - 3088 (три тисячі вісімдесят вісім) грн 13 коп. "

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву позивача на неї, заперечень на відзив, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Крім того, ухвала Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 про виправлення описки, яка є невід`ємною частиною рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023, колегією суддів не переглядається, оскільки відповідач її у даній апеляційній скарзі не оскаржує, що також було підтверджено представником відповідача в судовому засіданні 11.10.2023.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є наявність або відсутність підстав стягнення 3 % річних, пені та штрафу на суму попередньої оплати в розмірі непоставленого товару.

Судова колегія зазначає, що наявність обов`язку відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати у розмірі 92 052, 84 грн підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не оспорюється в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно з положеннями ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем здійснено нарахування на суму 172 974,96 грн, тобто без урахування здійсненої 07.02.2023 поставки на суму 80 922,12 грн, а відтак правомірним є нарахування 3 % річних на суму 92 052,84 за період з 14.02.2023 по 06.03.2023, що відповідно складає 158, 89 грн.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу на суму невчасно поставленого товару 63 365, 04 грн за період з 16.07.2022 по 03.10.2022 місцевий господарський суд дійшов вірних висновків про те, що такий розрахунок є правомірним та арифметично вірним, а саме стягненню з відповідача підлягає пеня - 5 069, 20 грн та штраф - 4 435, 55 грн.

Що стосується наданого позивачем розрахунку пені та штрафу за період з 16.07.2022 по 15.01.2023 на іншу частину непоставленого товару, судом встановлено, що такі розрахунки здійснено окремо по кожному виду непоставленого товару, що в загальному розмірі становить 414 432,00 грн.

Однак, додавши суму 414 432,00 грн та суму поставленого товару станом на 15.01.2023 (враховуючи межі заявлених вимог) - 63 365,04 грн, загальна ціна товару (продукції) складає 477 797,04 грн, що відповідно є більшим ніж визначена пунктом 2.2 договору та специфікацією ціна - 472 680,00 грн, з якої і вираховувався розмір попередньої оплати та яка міститься у виставленому Відповідачем рахунку - фактурі № 30889 від 06.12.2021.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку щодо нарахування позивачем пені та штрафу на залишкову вартість непоставленого товару, сума якого утворилась як різниця між визначеними в рахунку - фактурі № 30889 від 06.12.2021 цінами і кількістю товару та поставленого товару згідно видаткової накладної № 30889 від 04.10.2022.

З огляду на зазначені розрахунки, на переконання суду апеляційної інстанції, правомірною та арифметично вірною сумою нарахування пені в даній частині є 75 297,54 грн та штраф - 5270, 83 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про те, що вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог в частині стягнення 3 % річних, пені та штрафу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Колегією суддів відхиляються твердження відповідача про те, що суд першої інстанції невірно встановив день виконання позивачем обов`язку зі сплатити попередньої оплати, оскільки як зазначає суд апеляційної інстанції позивачем з урахуванням п. 3.3. договору було здійснено авансовий платіж на підставі рахунку-фактури № 30889 від 06.12.2021 на суму 236 340,00 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням № 8 від 06.01.2022, в якому вказано те, що дана банківська операція проведена банком - 06.01.2022.

Доводи відповідача стосовно того, що місцевий господарський суд безпідставно зробив висновок про правомірність вимоги позивача за № 126/1239-32 від 26.01.2023, судовою колегією до уваги не приймається так, як долученою до вимоги позивача за № 126/1239-32 від 26.01.2023 довіреністю від 13.01.2023 № 420/16-д Пилипчука А.С уповноважено укладати та підписувати від імені позивача договори (в тому числі зовнішньоекономічні) про закупівлю товарів, робіт та послуг для матеріально-технічного забезпечення діяльності підприємства та з питань інформаційних технологій, засобів зв`язку, телекомунікацій позивача в межах вартості предмета закупівлі на суму до 100 000,00 грн з ПДВ включно, що відповідно за своєю суттю перевищує значення досудової вимоги.

Посилання відповідача щодо неможливості виконання ним договірних зобов`язань через форс-мажорні обставини, які полягають у введенні на території України воєнного стану та запровадження у зв`язку з цим постановою Національного банку України від 24.02.2022 № 18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" заборони здійснювати банкам видаткові операції юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти російської федерації, колегією суддів оцінюються критично, оскільки зазначені обставини чинним законодавством України та умовами договору не передбачено підставами для звільнення відповідача від обов`язку виконати договірне зобов`язання.

Крім того, судова колегія зауважує на тому, що обставина введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору, оскільки вказана обставина не має преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру, необхідною умовою звільнення від відповідальності є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили, тобто їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, в той час як відповідач не довів об`єктивної неможливості виконання умов договору у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.

Також матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє вищевказані посилання відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до переоцінки обставин, правильно встановлених судом першої інстанції.

В свою чергу, вказані позивачем у відзиві на апеляційну скаргу та письмових пояснення доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех-Проект" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/4413/23 - без змін.

Матеріали справи № 910/4413/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.11.2023.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко