ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2023 р. Справа № 918/1065/23

Господарський суд Рівненської області у складі: суддя Романюк Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Шандалюк А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Зінченко - Попової Тетяни Іванівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Групп Нафта"

про стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Зінченко - Попова Тетяна Іванівна (далі - Позивач) звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм групп нафта" (далі - Відповідач) в якій просить стягнути 49 374,00 грн заборгованості.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.02.2022 року ФОП Зінченко - Попова Т.І. на підставі виставленого ТОВ "Прайм групп нафта" рахунка - фактури № 308432 від 22.02.2022 року перераховано в якості попередньої оплати за 1380 л дизельного палива 44 988,00 грн.

На думку позивача, виставлення ТОВ "Прайм групп нафта" рахунку - фактури, його оплата ФОП Зінченко - Попова Т.І., прийняття ТОВ "Прайм групп нафта" сплачених грошових коштів, складання (за фактом оплати) та реєстрація податкової накладної свідчать про досягнення сторонами домовленості щодо предмету та ціни правочину та укладення між позивачем і відповідачем договору поставки у спрощений спосіб. У зв`язку з укладенням вказаного правочину ФОП Зінченко - Попова Т.І. отримала доступ до Особистого кабінету покупця (систем віддаленого доступу покупця до окремо визначених параметрів (умов) договірної співпраці), користування яким здійснюється покупцем через сайт https://diesel-manager.com.

Позивач зазначає, що після початку збройної агресії російської федерації проти України відповідачем повідомлено, що у зв`язку зі значним підвищенням вартості 1 літра дизельного палива здійснити продаж узгодженої кількості товару на умовах, визначених рахунком № 308432 від 22.02.2022 р., виявилося неможливо, а доступ до Особистого кабінету покупця ФОП Зінченко - Попова Т.І. було обмежено.

ФОП Зінченко - Попова Т.І. листом № 1 від 17.01.2023 року зверталася до ТОВ "Прайм групп нафта" з проханням повернути сплачені грошові кошти у сумі 44 988,00 грн, проте, вказане прохання задоволене не було.

26.05.2023 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію з проханням протягом трьох робочих днів з дати отримання претензії повернути грошові кошти в сумі 44988,00 грн. 17.07.2023 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу (повторну) про виконання зобов`язань з проханням поставити 1380 л дизельного палива, оплаченого ФОП Зінченко - Попова Т.І. 22.02.2022 року в сумі 44988,00 грн або повернути вказану суму грошових коштів. Вказана вимога залишена без задоволення.

Разом з тим, позивач вказує, що між ФОП Зінченко - Попова Т.І. та ТОВ "Прайм групп нафта" складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків за період грудень 2021 - липень 2022 року, з якого вбачається, що станом на 31.07.2022 року заборгованість ТОВ "Прайм групп нафта" перед ФОП Зінченко - Попова Т.І. складає 49 374,00 грн. Вказана заборгованість виникла за результатами тривалої співпраці ТОВ "Прайм групп нафта" і ФОП Зінченко - Попова Т.І. та. В тому чисолі. Включає в себе 44 988,00 грн попередньої оплати, здійсненої позивачем 22.02.2022 року.

26.09.2023 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу (повторну) про виконання зобов`язань з проханням негайно повернути сплачену ФОП Зінченко - Попова Т.І. попередню оплату у розмірі 49 374,00 грн. Вказана вимога отримана відповідачем 03.10.2023 року.

31.10.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника відповідно до якої повідомлено про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просить суд розгляд вказаної справи провести без участі позивача та його представника.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ухвалою суду від 16.10.2023 року, не надав, а відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено розгляд справи на "01" листопада 2023 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01.11.2023 року розгляд справи відкладено на "15" листопада 2023 р.

Представник позивача в судове засідання 15.11.2023 року не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка Господарського суду Рівненської області про доставку електронного листа відповідно до якого, документ - ухвала від 01.11.2023 року, було надіслано одержувачу - Фізичній особі - підприємцю Зінченко - Поповій Тетяні Іванівні на її електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Документ доставлено до електронної скриньки - 01.11.2023 р.

Представник відповідача в судове засідання 15.11.2023 року не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 06 002 315 721 52, яке наявне в матеріалах справи.

Крім того, 30.10.2023 року до суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи, що свідчить про обізнаність останнього про час та місце розгляду справи.

Статтею 42 ГПК України визначено права та обов`язки учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" визначено, що судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень функціонує в межах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З огляду на вказане учасники справи не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, враховуючи, що неявка позивача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як вбачається з обставин справи, на підтвердження досягнутих сторонами домовленостей ТОВ "Прайм групп нафта" (виконавець) було виставлено ФОП Зінченко - Попова Т.І. (замовник) рахунок - фактуру № 308432 від 22.02.2022 року на суму 44 988,00 грн, в якому чітко визначено товар (дизельне паливо у кількості 1380 л), який має бути поставлений.

22.02.2022 року позивачем згідно платіжного доручення № 471 від 22.02.2022 року було сплачено 100 % від суми, вказаної в рахунку - фактурі, а саме 44 988,00 грн, в якому в призначенні платежу зазначено посилання на виставлений відповідачем рахунок - фактуру та назву товару (за дизельне паливо зг. рах. № 308432 від 22.02.2022, у т. ч. ПДВ 20 % - 7498 грн), про поставку якого сторони попередньо домовились.

ТОВ "Прайм групп нафта" складено податкову накладну № 2713 від 22.02.2022 р., товар - дизельне палив, кількість - 1380 л, на загальну суму 44988,00 грн.

Доказів передачі товару на суму попередньої оплати у розмірі 44 988,00 грн суду не подано.

Позивач вказує, що останній звертався до відповідача з листом на повернення коштів вих. № 1 від 17.01.2023 р. в якому зазначено, що у зв`язку з неотримання товару просить повернути кошти у сумі 44988,00 грн на розрахунковий рахунок ФОП Зінченко - Попової Т.І.

ФОП Зінченко - Попова Т.І. 26.05.2023 року рекомендованим листом направлено на адресу ТОВ "Прайм групп нафта" претензію про сплату боргу від 26.05.2023 року з проханням протягом трьох робочих днів з дати отримання даної претензії повернути грошові кошти у сумі 44 988,00 грн, що були сплачені ФОП Зінченко - Поповою Т.І. 22.02.2022 року в якості попередньої оплати за 1380 л дизельного палива. Вказана претензія отримана відповідачем 05.06.2023 року, про що свідчить інформація з сайту АТ "Укрпошта" стосовно рекомендованого повідомлення про вручення 294.

ФОП Зінченко - Попова Т.І. 17.07.2023 року рекомендованим листом направлено на адресу ТОВ "Прайм групп нафта" вимогу (повторна) про виконання зобов`язань від 17.07.2023 року з повторним проханням поставити 1380 л дизельного палива, оплаченого 22.02.2022 р. в сумі 44988,00 грн, або повернути вказану суму грошових коштів за реквізитами вказаними у даній вимозі. Вказана вимога отримана відповідачем 27.07.2023 року, про що свідчить інформація з сайту АТ "Укрпошта" стосовно рекомендованого повідомлення про вручення 730.

ФОП Зінченко - Попова Т.І. 26.09.2023 року рекомендованим листом направлено на адресу ТОВ "Прайм групп нафта" вимогу (повторна) про виконання зобов`язань від 26.09.2023 року в якій зазначено, що з урахуванням неможливості реалізації товариством пального за узгодженою на момент здійснення попередньої оплати вартістю та кількістю, просить негайно повернути сплачену суму попередньої оплати у розмірі 49 374,00 грн за реквізитами вказаними у даній вимозі. Вказана вимога отримана відповідачем 03.10.2023 року, про що свідчить інформація з сайту АТ "Укрпошта" стосовно рекомендованого повідомлення про вручення 881.

Позивачем подано суду Акт звірки взаємних розрахунків за період: грудень 2021 - липень 2022 року між ТОВ "Прайм групп нафта" та ФОП Зінченко - Попова Т.І. відповідно до якого станом на 31.07.2022 р. заборгованість на користь ФОП Зінченко - Попова Т.І. складає - 49374,00 грн. Вказаний Акт звірки підписаний представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Доказів повернення позивачу коштів - попередньої оплати відповідачем суду не надано.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки нафтопродуктів в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок (ст. 538 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України, господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виставлення відповідачем рахунку на оплату з зазначенням товару, поставку якого необхідно оплатити, та оплата позивачем такого рахунку з зазначенням в призначенні платежу про оплату товару, про поставку якого сторони попередньо домовились, свідчить про існування між сторонами відповідних домовленостей та виконання зобов`язання однією із сторін, що з огляду на ч. 5 ст. 538 Цивільного кодексу України породжує необхідність виконання зустрічного зобов`язання (з поставки товару) іншою стороною (відповідачем).

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу (ст. 665 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, умовою застосування вищевказаних положень ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.11.2021 року у справі № 910/15963/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 року у справі № 910/23097/17 (провадження № 12-3гс21), зазначила: "4.21. За загальним правилом, недодержання письмової форми договору (відсутність єдиного документа тощо) не свідчить про недійсність чи неукладеність правочину. Загальним наслідком недодержання вимоги закону про письмову форму правочину є обмеження доказів, які допускається наводити в разі заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин. Допустимими є письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису та інші докази. Недопустимими є свідчення свідків.

4.22. Отже, такі ж докази є допустимими й у випадку спору про недійсність правочину, щодо якого не додержано письмову форму (або текст документа не надано сторонами). Ураховуючи, що при фіктивному правочині майно не переміщається, а кошти не передаються, для вирішення питання про те, чи було укладено правочин, слід у повному обсязі дослідити всі докази, які відображають волю сторін, пов`язану з правочином.

4.23. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовано положеннями ПК України.

4.24. Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

4.25. Згідно з пунктом 201.1 статті 201, пунктом 187.1 статті 187 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

4.26. Відповідно до пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

4.27. Пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

4.28. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

4.29. Аналіз наведених норм свідчить, що підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

4.30. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податку на додану вартість при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

4.31. Тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (підрядником) на постачання послуг на користь другої сторони (замовника), може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків."

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем.

Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічну правову позицію висвітлено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.04.2018 р. у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 р. у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 р. у справі № 905/3063/17, від 04.12.2019 р. у справі № 916/1727/17, від 05.03.2019 р. у справі № 910/1389/18, від 03.12.2020 р. у справі № 904/1161/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1, ч. 3 та ч. 4 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 та ст. 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями частин першої та третьої цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, судом встановлено, що позивачем в якості попередньої оплати, перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 44 988,00 грн, однак останній взяті на себе договірні зобов`язання з поставки нафтопродуктів не виконав (доказів протилежного, до прийняття рішення у справі суду не подано), а відтак позивач мав право вимагати повернення цих коштів і на цій підставі суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ ГРУПП НАФТА" суми попередньої оплати в розмірі 44 988,00 грн сплаченої відповідно до платіжного доручення № 471 від 22.02.2022 року.

Що стосується решти позовних вимог у розмірі 4 386,00 грн (49374 - 44988), то в цій частині позовні вимоги не підтверджено належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови у позові. Посилання позивача на акт звірки взаємних розрахунків не може бути визнано судом належним доказом, оскільки зазначений документ не є первинним документом, який підтверджує сплату в якості попередньої оплати коштів позивачем, відтак, за відсутності підтвердженої суми боргу у розмірі 4 386,00 грн належними доказами (первинними документами), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 2 445,58 грн покладаються на відповідача, а решта - на позивача у справі.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм групп нафта" (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 112, ) на користь Фізичної особи - підприємця Зінченко - Попової Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 44 988,00 грн (сорок чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 00 копійок) попередньої оплати та 2 445,58 грн (дві тисячі чотириста сорок п`ять гривень 58 копійок) витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач (стягувач): Фізична особа - підприємець Зінченко - Попова Тетяна Іванівна ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач (боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "Прайм групп нафта" (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 112, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 15 листопада 2023 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Р.В. Романюк