У Х В А Л А

13.11.2023Справа № 910/15241/23

Суддя господарського суду міста Києва Паламар П.І., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альмера" м. Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" м. Києва про стягнення боргу, ціна позову 480300 грн.,

в с т а н о в и в:

у вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Альмера" звернулося в суд з указаним позовом.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 2 жовтня 2023 р. позов прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі.

У листопаді 2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієса" звернулося в суд із клопотанням про передачу справу за виключною підсудністю до господарського суду Київської області.

Згідно ч. 3 ст. 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розлядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

При цьому, тлумачення ч. 3 ст. 30 ГПК України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 липня 1995 р. у справі "Толстой-Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, положення ч. 3 ст. 30 ГПК України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Верховного Суду, викладена у постанові від 20 вересня 2018 р. у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За таких обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17.

З матеріалів справи слідує, що указаний спір стосується стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за передане в строкове платне користування нерухоме майно по вул. Івана Мазепи, 6 в м. Фастові Київської області.

З огляду на викладене, суд вважає, що спір у даній справі виник з приводу нерухомого майна, оскільки позовні вимоги мають явний, очевидний правовий зв`язок із нерухомим майном, а саме, стягнення орендної плати за користування цим майном, і позов має розглядатися за правилами виключної підсудності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, з огляду на місцезнаходження майна, за користування яким заявлено відповідні позовні вимоги про стягнення орендної плати, справу відповідно до вимог ст. 31 ГПК України слід передати за встановленою підсудністю до господарського суду Київської області.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 232-235 ГПК України, суд

у х в а л и в :

1. Справу № 910/15241/23 передати за встановленою підсудністю до господарського суду Київської області.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в порядку розділу IV ГПК України

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар