ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
"30" жовтня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/307/23
Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Вельмакіної Т.М.
секретар судового засідання: Бондарчук А.І.
за участю представників сторін:
від позивача: не прибув;
від відповідача: не прибув,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву щодо ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи"
про стягнення 1243287,54 грн
Рішенням від 31.07.2023 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українські авіаційні системи" задоволено та призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 12.09.2023 о 14:30 год. Докази для вирішення питання про судові витрати рекомендовано подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду - до 07.08.2023.

03.08.2023 до суду від представника позивача надійшла заява щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу з доказами понесення судових витрат (а.с. 167-172, т.2).

У зв`язку з направленням 24.08.2023 справи №906/307/23 до Північно-західного апеляційного господарського суду, справа в судове засідання 12.09.2023, для вирішення питання про судові витрати, не вносилась.

16.08.2023 від відповідача надійшли заперечення до заяви вих. №149/23 від 01.08.2023 щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с. 12-16, т.2), згідно яких останній просив суд залишити без розгляду заяву позивача щодо ухвалення додаткового рішення з посиланням на те, що у заяві не наведено поважних причин, що не дозволили до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, при цьому всі додатки, долучені до заяви щодо ухвалення додаткового рішення, крім останнього платежу, створені та оформлені до ухвалення рішення по справі. Вказане, на думку відповідача, свідчить про недотримання вимог положень ст. 221 ГПК України, наслідком чого є застосування приписів абз. 3 ч. 8 ст. 129 ГПК України. Також відповідач зазначає про безпідставність вимоги про стягнення 20000,00 грн гонорару за прийняття рішення, оскільки останній є зобов`язанням позивача перед адвокатом, відповідно до укладеного між ними договору та має бути компенсований останньому за рахунок позивача. При цьому, відповідач зістався на рішення Європейського суду з прав людини від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини", постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 у справі №906/16/23, що розглядалась між тими ж сторонами.

11.09.2023 від відповідача надійшла заява про можливість розгляду заяви вих. №149/23 від 01.02.2023 щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу буз участі його представника (а.с. 16, т.2).

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2023, рішення Господарського суду Житомирської області від 31.07.2023 у справі №906/307/23 залишено без змін.

10.10.2023 до суду повернулись матеріали справи №906/307/23.

Ухвалою від 11.10.2023 суд повідомив сторони, що судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначене на 30.11.2023.

Представники сторін у засідання суду 30.10.2023 не прибули, про час та місце розгляду заяви були повідомлені вчасно та належним чином, що вбачається з поштових повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 22-23, т.1).

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3 ст. 124 ГПК України).

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, згідно з ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що у позовній заяві позивач заявляв про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, при цьому вказував, що докази остаточних судових витрат, які поніс позивач, буде надано після розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті в порядку, передбаченому ГПК України(а.с. 15, т.1).

У заяві №146/23 від 31.07.2023 представник позивача просив надати час, а саме - 5 днів з моменту прийняття рішення Господарським судом Житомирської області у справі №906/307/23, для надання доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу (а.с. 154-15, т.1).

03.10.2023 позивач надіслав до суду заяву щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу з доказами понесення судових витрат (а.с. 167-172, т.2).

Таким чином, позивач дотримався вимог частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, тому твердження відповідача про залишення заяви без розгляду, є безпідставними.

Відповідно до ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

У матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЖТ№001081 від 12.07.2019, посвідчення адвоката №001081 від 12.07.2019 та ордер на надання правничої правової допомоги серії АМ №1035724, виданий 02.11.2022 (а.с. 98-101).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

У матеріалах справи міститься копія Договору №11/22 про надання правничої допомоги від 01.08.2022 (далі - Договір (а.с. 173-177, т.1)), укладеного між ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (клієнт) та Адвокатським бюро "Максима Бугайчука", згідно з п. 1.1 якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до пункту 4.1 договору, вартість наданої правової (правничої) допомоги Адвокатського бюро визначена в Додатку №1 до договору, який узгоджується сторонами під час укладання договору. Адвокатське бюро самостійно після одержання від Клієнта замовлення на надання правової (правничої) допомоги, виставляє Клієнту відповідний рахунок. При розрахунку вартості наданої правової (правничої) допомоги враховується час та обсяг витрачений адвокатським бюро.

Оплата за даним договором здійснюється в гривнях у безготівковій формі не пізніше 2-х днів зі моменту отримання Клієнтом рахунку від Адвокатського бюро. Такий рахунок Адвокатське бюро надсилає електронним листом на електронну поштову скриньку Клієнта. Рахунок вважається отриманим Клієнтом з моменту його надходження електронного листа на електронну поштову скриньку Клієнта (п. 4.2. Договору).

Відповідно до п. 4.5. Договору, за результатами надання правової (правничої) допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро правової (правничої) допомоги та її вартість. Акт надсилається Клієнту Адвокатським бюро факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу Клієнта Адвокатське бюро може надавати Акти про надання правової (правничої) допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової (правничої) допомоги із ідентифікацією.

У додатку №1 до Договору сторони погодили вартість юридичних послуг Адвокатського бюро "Максима Бугайчука" (а.с. 178-180, т.)

Додатковою угодою від 31.12.2022 сторони продовжили дію договору про надання правничої допомоги до 31.12.2023 (а.с .181, т.1).

В детальному описі наданої правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №11/22 від 01.08.2022 року у справі №906/381/23 (а.с. 191, т. 1), міститься найменування послуг та їх вартість, а саме:

1. Підготовка та подання позовної заяви до Господарського суду Житомирської області у справі за позовом до ТОВ НВП "Українські авіаційні системи" щодо стягнення штрафних санкцій в частині не повернення фінансової допомоги - 5 000,00грн;

2. Участь в судовому засіданні в Господарському суді у справі №906/307/23 - 1 000,00грн;

3. Участь в судовому засіданні в Господарському суді у справі №906/307/23 - 1 000,00грн;

4. Гонорар за прийняття рішення на користь ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" - 10 000,00грн.

Всього - 27 000,00грн.

На виконання вимог пункту 4.5 Договору №11/22 від 01.08.2022 про надання правничої (правової) допомоги, сторонами складено та підписано наступні акти надання послуг (а.с. 185-187, т.1):

- №51 від 03.03.2023 на суму 5000,00 грн (підготовка та подання позовної заяви до Господарського суду Житомирської області до ТОВ "НВП Українські авіаційні системи" про стягнення боргу за оренду приміщення (16 кв.м.));

- №91 від 03.07.2023 на суму 1000,00 грн (участь в судовому засіданні в Господарському суді у справі №906/307/23);

- №100 від 01.08.2023 на суму 21000,00 грн (гонорар за прийняття рішення на користь ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (20000,00 грн) та участь в судовому засіданні в Господарському суді у справі №906/307/23 (1000,00 грн)).

Актами надання послуг сторони погодили, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Адвокатським бюро "Максима Бугайчука" складено та виставлено ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" такі рахунки на оплату №31 від 03.03.2023 на суму 5000,00 грн, №106 від 03.07.2023 на суму 1000,00 грн та №125 від 01.08.2023 на суму 21000,00 грн (а.с. 182-184).

Факт понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується платіжними інструкціями: №208 від 08.03.2023 на суму 5000,00 грн, №854 від 10.07.2023 на суму 1000,00 грн та №1014 від 01.08.2023 на суму 21000,00 грн (а.с. 188-190, т.1).

Відповідно до частин першої і другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, згідно до положень ст.126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, тобто виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, відповідачем були подані заперечення від 16.08.2023 (а.с. 12-13, т.2) у яких він просив залишити без розгляду заяви позивача щодо ухвалення додаткового рішення (а.с. 12-13, т.2).

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд також може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України.

Водночас, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015), а також висновки Європейського суду з прав людини, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої Європейського суду з прав людини вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція щодо розумності та співмірності розміру витрат на правову допомогу також відображена у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 і від 01.08. 2019 у справі №915/237/18.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Проаналізувавши обсяг виконаних робіт, зазначених в актах виконаних робіт суд встановив, що вартість наданих послуг у розмірі 5000,00 грн щодо підготовки та подання позовної заяви до Господарського суду Житомирської області до ТОВ "НВП Українські авіаційні системи" про стягнення боргу за оренду приміщення (16 кв.м.), а також участь в судових засіданнях (по 1000,00 грн/судодень), що в цілому складає 2000,00 грн, суд розцінює як такі, що є співрозмірними, враховуючи предмет спору, складність справи, поведінку сторін, а самі послуги в цій частині, як такі що є реальними та необхідними.

Що стосується стягнення 20000,00 грн гонорару за прийняття рішення на користь ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія", враховуючи позицію відповідача, викладену у запереченнях, слід зазначити таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями п.3 ч.1 ст.3, ст.6 ЦК України закріплено принцип свободи договору.

Як зазначалось вище, у п. 4.5. Договору сторони погодили, що за результатами надання правової (правничої) допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро правової (правничої) допомоги та її вартість. Акт надсилається Клієнту Адвокатським бюро факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу Клієнта Адвокатське бюро може надавати Акти про надання правової (правничої) допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової (правничої) допомоги із ідентифікацією.

Також, у п. 11.14 Додатку №1 до Договору сторони погодили, в тому числі, що гонорар за прийняття рішення на користь клієнта: від 10% ціни майнового позову, але в любому випадку не менше 10 000,00грн (а.с. 178-180, т.1).

Матеріали справи містять підписаний Адвокатським бюро "Максима Бугайчука" та ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" акт надання послуг №100 від 01.08.2023 на суму 21000,00 грн (гонорар за прийняття рішення на користь ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" - 20000,00 грн та участь в судовому засіданні в Господарському суді у справі №906/307/23 - 1000,00 грн), у якому сторони погодили, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Отже, визначений сторонами Гонорар за прийняття рішення на користь ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" у розмірі 20000,00 грн, за своєю суттю є погодженою сторонами ціною договору в розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України, статті 189 Господарського кодексу України, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства гонорар безвідносно до його виду (основний, додатковий (гонорар успіху)) є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, тобто є платою за виконану роботу / надані послуги.

При цьому, визначення сторонами у договорі про надання правової допомоги порядку обчислення гонорару (від 5% ціни майнового позову але в любому випадку не менше 10000,00 грн) відповідає такій формі обчислення гонорару як фіксований розмір. При такому порядку обчислення гонорару фактична кількість витраченого адвокатом часу на надання послуг клієнту не має значення, а у підсумку визначається саме чітка фіксована грошова сума.

Близькі за змістом висновки містить додаткова ухвала Верховного суду від 23.08.2023 у справі №910/3456/22.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що: "відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн, передбаченому пунктом 4.2 додаткової угоди № 2 від 28 вересня 2018 року, суди не врахували, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 12 000 грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Отже, додаткове судове рішення про відмову в стягненні 5 000 грн слід скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відшкодування позивачу цих витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.".

Поряд з цим, суд зазначає, що однією з гарантій забезпечення права особи на правову допомогу є повна і справедлива компенсація всіх понесених витрат на правову допомогу.

Сторона, яка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, перебуває у становищі, коли її права та/або інтереси порушуються (не визнаються, оспорюються) іншою стороною спору, у зв`язку з чим позивачу необхідний судовий захист.

Для такого захисту, зумовленого протиправною поведінкою іншої сторони (відповідача), позивачу необхідно витрачати свій час та кошти, докладати зусиль для захисту своїх порушених прав/інтересів.

Тому цілком розумно та справедливо, коли особа, на користь якої вирішено спір, у повній мірі отримує від винної сторони (сторони, яка порушує права та призвела до виникнення спору) компенсацію своїх витрат, понесених для того, щоб захистити свої права/інтереси, які, відповідно, порушуються/не визнаються, оспорюються саме відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що послуга на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн у вигляді гонорару за прийняття рішення на користь ТОВ "Житомир-Агробідіндустрія", надання якої підтверджена актом надання послуг №100 від 01.08.2023, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.

Приймаючи до уваги предмет спору та підстави позовних вимог, а також опрацьований адвокатом значний обсяг документів при підготовці позовних матеріалів та вчинення додаткових дій на спростування заперечень відповідача (а.с.137-140, т.1), викладених у письмових поясненнях останнього, з урахуванням його клопотання про витребування доказів (а.с.108-11, т.1), кількість судових засідань у цій справі, на яких був присутній представник позивача, прийняття судом рішення про повне задоволення позовних вимог, суд вважає, що визначена загальна вартість послуг адвоката у розмірі 27 000,00грн є обґрунтованою та співмірною. При цьому, судом також враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

До аналогічного висновку дійшов Північно-західний апеляційний господарський суд у справі №906/381/23 (постанова від 06.11.2023).

Отже, керуючись приписами ст.129 ГПК України та враховуючи, що позивачем підтверджено правовий статус представника - адвоката, надано докази оплати послуг прийнятих згідно з актами наданих послуг, оцінивши заявлені до стягнення витрати, юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, з урахуванням всіх аспектів цієї справи суд встановив, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена до стягнення, погоджена сторонами, узгоджена з предметом позову та обсягом наданих адвокатом послуг.

Відповідач заяву про зменшення розміру витрат на правову допомогу суду не надав.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, витрати позивача на правову допомогу у розмірі 27000,00 грн (5000,00 грн за підготовку та подання позову, 2000,00 грн за участь у двох судових засіданнях та 20000,00 грн гонорару за прийняття рішення на користь ТОВ "Житомир-Агробідіндустрія") покладаються на відповідача.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, резолютивна частина рішення не оголошувалась. При цьому, судом враховано постанови Верховного Суду від 05.09.2022 року у справі № 1519/2-5034/11 та №761/38266/14 від 30.09.2022.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 233, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №906/307/23 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Українські авіаційні системи" (10025, Житомирська область, м.Житомир, вул. Промислова, буд. 10; ідентифікаційний код 40358580) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (10025, Житомирська область, м. Житомир, вул. Промислова, буд. 10; ідентифікаційний код 03379632):

- 27 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного додаткового рішення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне додаткове рішення складено: 09.11.23

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).