СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Харків Справа № 917/1610/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Терещенко О.І.

секретар судового засідання Березка О.М.

за участю представників сторін:

позивача Ігнатенко С.Ю.;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Лубенський молочний завод (вх.№2172П/1-43) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.10.2023 (суддя О.С. Мацко) у справі №917/1610/23,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Полтаваенергозбут, м. Полтава,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Лубенський молочний завод, Полтавська область, м. Лубни,

про стягнення 2 842 444,14 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.10.2023 у справі №917/1610/23 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Полтаваенергозбут б/н від 05.10.2023 р., вх. № 12695 від 06.10.2023 р. про вжиття заходів забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю Лубенський молочний завод в загальному розмірі 2 885 080,80 грн., які знаходяться (обліковуються) на банківських рахунках:

- № НОМЕР_1 в ПОД Райффайзен Банк Аваль, МФО 331605;

- № НОМЕР_2 , відкритий в Райффайзен Банк Аваль;

- № НОМЕР_3 , відкритий в АТ Пумб;

- № НОМЕР_4 , відкритий в АТ А-БАНК;

- всіх рахунках відповідача у банківських установах, інформація про які буде знайдена під час здійснення виконавчого провадження, за винятком виплат, необхідних для сплати заробітної плати, податків, зборів та платежів, передбачених законодавством України.

Товариство з обмеженою відповідальністю Лубенський молочний завод з вказаною ухвалою не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.10.2023 у справі №917/1610/23 та відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Полтаваенергозбут про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно накладено арешт на грошові кошти відповідача у всіх банківській установах, що призведе до подальшої неможливості здійснення діяльності підприємства та її зупинення.

Вважає, що не є підставою для забезпечення позову доводи про ухилення відповідача від виконання зобов`язань за спірним договором, оскільки на час подання позову та заяви про забезпечення позову ці доводи не є достовірно встановленими фактами, вони потребують дослідження, перевірки та оцінки під час розгляду самої позовної заяви, а не заяви про забезпечення позову, оскільки є безпосереднім обґрунтуванням позову.

Вказує, що оскаржуваною ухвалою накладено арешт на грошові кошти в загальному розмірі 2 885 080,80 грн, що перевищує ціну позову на 42 636,66 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023 для розгляду справи №917/1610/23 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 апеляційну скаргу ТОВ Лубенський молочний завод на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.10.2023 у справі №917/1610/23 залишено без руху; апелянту ухвалено усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, а саме: надати суду докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

ТОВ Лубенський молочний завод подало клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 23.10.2023 (вх.№13050 від 19.06.2023). До вказаного клопотання апелянт додав квитанцію від 25.10.2023 на суму 2147,20 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 у справі №917/1610/23 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26.10.2023) зокрема відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Лубенський молочний завод на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.10.2023 у справі №917/1610/23. Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали. Витребувано з господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1610/23. Призначено справу до розгляду на "15" листопада 2023 р. о 14:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

31.10.2023 від ТОВ "Лубенський молочний завод" надійшла заява про розгляд справи без його участі (вх.№13301).

Від представника ТОВ Полтаваенергозбут надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№13436 від 02.11.2023) в якому він просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

06.11.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали господарського суду Полтавської області від 13.10.2023 у справі №917/1610/23.

Від представника ТОВ Полтаваенергозбут надійшли додаткові пояснення (вх.№13991 від 14.11.2023).

В судове засідання 15.11.2023 з`явився представник позивача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просять залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду цієї справи є спір про стягнення з відповідача на користь позивача 2842444,14 грн. за спожиту електричну енергію.

В заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на грошові кошти, що належать та знаходяться на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю Лубенський молочний завод в загальному розмірі - 2 885 080,80 грн. (сума позову + судовий збір) грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає зокрема, що відповідач, не зважаючи на неодноразові звернення позивача та тривалий часовий проміжок існування заборгованості, не здійснює жодних дій, відповідачем здійснюються дії з відчуження об`єктів нерухомого майна, а розмір Статутного капіталу є недостатній для погашення наявної заборгованості перед позивачем, що в сукупності, на переконання позивача, свідчить про обґрунтовану імовірність утруднення виконання рішення у разі невжиття таких заходів.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий суд зокрема вказав, що наявні достатньо обґрунтовані підстави вважати, що відповідачем після виникнення заборгованості ТОВ за договором про постачання електричної енергії споживачу, що є предметом позову в даній справі, вчиняються дії з відчуження свого майна, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань за вказаним договором.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що попередження можливого порушення прав позивача при розгляді справи судом перебуває в прямій залежності від цілісності майна чи грошових коштів та незмінності суб`єкта їх володіння під час вирішення спору судом, а отже, на думку суду, цілком співмірним, виправданим та необхідними є саме застосування заходів забезпечення позову, ніж не застосування їх, адже наслідки незастосування таких заходів можуть, з урахуванням обставин справи, призвести до більш обтяжливих та негативних наслідків саме для позивача, ніж для відповідача у справі.

Проте, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч.1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відтак, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення/істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Означена позиція також узгоджується з постановами Верховного Суду, зокрема у справах №911/207/20 від 16.06.2020, №910/12641/19 від 15.06.2020 та №910/18384/15 від 10.06.2020.

Сутність порушеного в апеляційній скарзі питання полягає у запереченні скаржником законності та обґрунтованості застосування оскаржуваною ухвалою заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог.

За змістом положень ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України та усталеної практики Верховного Суду щодо їх застосування (зокрема, постанова Верховного Суду від 17.06.2022 у справі №908/2382/21), тією мірою, якою розглядувані у межах цієї справи забезпечувальні заходи опосередковують передбачене законом «втручання» у розумінні встановленої ст. 1 Першого протоколу ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р. «права мирного володіння» заарештованими грошовими коштами, а заявником (Позивачем) доведено наданими разом із заявою про вжиття заходів забезпечення належними, допустимими і достовірними доказами (ст.ст.74, 76-78 Господарського процесуального кодексу України), місцевим судом повинно бути встановлено наявність легітимної мети та пропорційності такого втручання.

Легітимною метою інституту забезпечення позову є убезпечення матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, що можуть утруднити чи унеможливити реальне та ефективне виконання судового рішення про ймовірне задоволення позовних вимог. Дійсно, зважаючи, що позовні вимоги полягають у стягненні грошових коштів, обраний позивачем та застосований місцевим судом вид забезпечення позову перебуває у належному і безпосередньому зв`язку із предметом позову, а отже об`єктивно спроможний (у разі фактичного виявлення коштів і накладення на них арешту) забезпечити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Втім, сама по собі адекватність обраного виду забезпечення позовних вимог не може ототожнюватися із умовою застосування заходів як таких, визначеною метою їх запровадження, а саме ймовірність утруднення/унеможливлення виконання рішення без таких заходів. Ця умова має бути доведена саме ініціатором забезпечувальних заходів.

При цьому колегія суддів відзначає, що достатньо обґрунтоване припущення зникнення наявних у відповідача на момент пред`явлення позову грошових коштів внаслідок ймовірного вчинення ним недобросовісних дій має місце лише у разі підтвердження доказами наявності відповідних фактичних обставин.

Зі змісту заяви про вжиття забезпечувальних заходів убачається, що позивачем не надано доказів ймовірності вчинення відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог). Проте позивач лише вказує на пасивну поведінку відповідача, що на його думку свідчить про небажання відповідача погасити заборгованість, що викликає у позивача сумніви в тому, що відповідач у разі ухвалення судового рішення про стягнення з нього коштів на користь позивача не бути вчиняти дій, спрямованих на відчуження належного йому майна. Позивач вказує, що за умови недостатності коштів статутного капіталу, відчуження належного йому майна матиме наслідком утруднення або й унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Колегія суддів відзначає, що кваліфікація поведінки відповідача як пасивної вимагає вирішення питання по суті обґрунтованості позовних вимог в контексті наявності/відсутності невиконаного обов`язку позивача перед відповідачем.

Наразі, такі твердження не можуть визнаватися достатнім обґрунтуванням для вжиття заходів забезпечення позову, тоді як в оскаржуваній ухвалі суд обмежився лише формулюванням критерію наявності зв`язку між заходами забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача і предметом спору, співмірності та адекватності таких заходів до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Однак при цьому місцевий господарський суд не вказав та не встановив фактичних обставин та доказів, що підтверджують вищезазначені твердження.

За відсутністю жодних доказів та вказівок у заяві про забезпечення позову на обставини, що свідчать про наміри відповідача щодо протиправного виведення коштів та припинення власної господарської діяльності для завдання шкоди кредитору (чи ухилення від виконання грошового зобов`язання у разі його підтвердження в судовому порядку), апеляційний суд вважає за можливе керуватися презумпцію добросовісної поведінки відповідача щодо напрямків використання наявних у нього грошових коштів (ч.5 ст. 12 Цивільного кодексу України).

Апеляційний суд також приймає до уваги доводи апелянта, що відповідач є одним з основних підприємств харчової промисловості міста Лубни.

Відповідно до листа Міністерства аграрної політики та продовольства України «про надання інформації», заявлені в категоризації в якості об`єктів критичної інфраструктури ТОВ «Лубенський молочний завод», надіслані листом від 21.03.2023 року № 94, включені до секторального переліку об`єктів критичної інфраструктури в секторі харчової промисловості та агропромислового комплексу в повному обсязі, що свідчить про те, що відповідач відноситься до підприємств-об`єктів критичної інфраструктури та виконує важливі функції для забезпечення населення держави продуктами харчування.

Зупинення діяльності підприємства матиме наслідком погіршення умов забезпечення населення країни в період воєнного стану.

Однак судом першої інстанції не досліджувалося питання можливого порушення або безпідставного обмеження внаслідок вжиття відповідних заходів забезпечення позову прав та охоронюваних інтересів третіх осіб, що не є учасниками цього судового процесу, зокрема, місцевого населення - споживачів продукції відповідача.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є адекватними та жодним чином не перешкоджають та не припиняють господарську діяльність відповідача.

Крім того, колегія суддів помилковим висновок суду першої інстанції про те, що дії відповідача з відчуження нерухомого майна спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань за вказаним договором.

По-перше, колегія суддів зазначає, що матеріалах справи відсутні докази того, що оборотних коштів відповідача буде недостатньо для задоволення в майбутньому вимог позивача.

По-друге, колегія суддів вважає, що реалізація нерухомого майна, метою якої є поповнення обігових коштів, покращує платоспроможність боржника, а також може слугувати меті інтенсифікації виробництва товарів.

Крім того, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржуваною ухвалою накладено арешт на грошові кошти в загальному розмірі 2885080,80 грн, що перевищує ціну позову на 42636,66 грн.

Зі змістом глави 10 Господарського процесуального кодексу України, суд може забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно в межах ціни позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача 2842444,14 грн. за спожиту електричну енергію. Вказана сума є ціною позову. Натомість 42636,66 грн. є сумою судового збору, а судових збір відповідно до статті 123 ГПК України входить до складу судових витрат та не належить до ціни позову. Відтак накладення арешту на грошові кошти в сумі 42636,66 грн, що є сумою судового збору, є неправомірним та не співмірним.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та помилковість висновків суду першої інстанції щодо співмірності, виправданості та обґрунтованості застосування таких заходів.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову місцевим господарським судом не було дотримано вимог процесуального закону, що призвело до постановлення помилкової ухвали, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відтак, ухвала господарського суду Полтавської області від 13.10.2023 у справі №917/1610/23 підлягає скасування у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, а в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.271, п.2, ч.1, ст.275, п.4 ч.1, ст.277, ст.ст.281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Лубенський молочний завод задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.10.2023 у справі №917/1610/23 скасувати.

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Полтаваенергозбут б/н від 05.10.2023 (вх.№12695 від 06.10.2023) про забезпечення позову відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.11.2023.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.І. Терещенко