У Х В А Л А

03 листопада 2023 року м. Чернігівсправа № 927/1152/15 (927/118/21)

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши матеріали заяви Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Пилипенко Тетяни Вікторівни про зміну порядку виконання судового рішення, поданої по справі за позовом Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Пилипенко Тетяни Вікторівни до Чернігівської міської ради (Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 ) про стягнення 648 387 грн 84 коп., поданої в межах справи за заявою КРЕДИТОРА: Головного управління ДПС у Чернігівській області 14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 11 ()
БОРЖНИК: Закрите акціонерне товариство «Інтерліс» 14001, м. Чернігів, вул. Ціолковського, 11 18021, м. Черкаси, вул. Гагаріна, 83, кв. 29 (ІНФОРМАЦІЯ_1) (адреса ліквідатора Пилипенко Т.В.)
про визнання боржника банкрутом

за участі представників учасників у справі:

від стягувача: Іллюшко О.М. - адвокат (ордер серії СВ № 1068252 від 28.10.2023)

від боржника та Виконавчого комітету Чернігівської міської ради: Гладченко Н.Л. (в порядку самопредставництва)

Ухвала виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні з 02.11.2023 по 03.11.2023, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 03.11.2023, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області (надалі - кредитор) подана заява про порушення справи про банкрутство Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» (надалі - боржник) на підставі ст. 10, 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон про банкрутство), яка ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.10.2015 була прийнята до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2016 порушено провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Пилипенко Т.В.

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 30.06.2016, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016, припинено процедуру розпорядження майном боржника та повноваження розпорядника майна - арбітражного керуючого Пилипенко Т.В., боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Бандолу О.О.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 скасовані постанова Господарського суду Чернігівської області від 30.06.2016 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Чернігівської області від 14.11.2016 № 02-01/72/16 був призначений повторний автоматичний розподіл справи № 927/1152/15, внаслідок якого для її розгляду визначено суддю А.С.Сидоренка.

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2018 припинено процедуру розпорядження майном боржника та повноваження розпорядника майна - арбітражного керуючого Пилипенко Т.В., боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Пилипенко Т.В.

23.10.2023 до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 19.10.2023 № 02-05/63 Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Пилипенко Т.В. про зміну порядку виконання судового рішення (надалі - Заява), якою стягувач просить:

змінити порядок виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.05.2021 у справі № 927/1152/15 (927/118/21) про стягнення з Чернігівської міської ради на користь Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» 543 540 грн 00 коп. завданої майнової шкоди та 8 153 грн 10 коп. судового збору;

встановити наступний порядок виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.05.2021 у справі № 927/1152/15 (927/118/21) в частині стягнення з Чернігівської міської ради 543 540 грн 00 коп. завданої майнової шкоди та 8 153 грн 10 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської міської ради з відкритих у Казначействі рахунків Виконавчого комітету Чернігівської міської ради та заміни боржника у наказах, виданих 04 січня 2022 року Господарськом судом Чернігівської області у справі № 927/1152/15 (927/118/21), з Чернігівської міської ради (код 34339125) на Виконавчий комітет Чернігівської міської ради (код 04062015).

В обґрунтування Заяви стягувач посилається на листи Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області (від 02.12.2022 № 04-09-08/1655, від 09.12.2022 № 04-09-08/1693 та від 05.07.2023 № 04-09-08/775 та № 04-09-08/776), якими виконавчі документи були повернуті з повідомленням про те, що Чернігівська міська рада як боржник в Управлінні не обслуговується, не має відкритих рахунків та бюджетних призначень; натомість на обслуговуванні в Управлінні з наявними відкритими рахунками значиться Виконавчий комітет Чернігівської міської ради. Наслідком такої ситуації є те, що на день звернення до суду із Заявою вищезгадані судові рішення залишаються невиконаними.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.10.2023 постановлено:

заяву від 19.10.2023 № 02-05/63 Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Пилипенко Т.В. про зміну порядку виконання судового рішення прийняти та приєднати до матеріалів справи;

призначити розгляд заяви в судовому засіданні на 02 листопада 2023 року;

повідомити ОСОБА_1 та Виконавчий комітет Чернігівської міської ради про призначення судового засідання для розгляду заяви, а також про те, що їх участь в цьому судовому засіданні не є обов`язковою.

ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення призначеного на 02.11.2023 судового засідання, однак процесуальним правом на участь у ньому не скористався.

В судовому засіданні повноважна представниця боржника та Виконавчого комітету Чернігівської міської ради заперечила проти Заяви, зазначаючи, що заміна Чернігівської міської ради на Виконавчий комітет Чернігівської міської ради є неможливою, оскільки фактично йдеться про покладення відповідальності на іншу юридичну особу. Крім того, стягувач попередньо не звертався до Чернігівської міської ради з вимогою добровільно виконати рішення суду.

Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За змістом ч. 2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Зважаючи на скорочений строк, встановлений ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, для розгляду заяви про зміну порядку виконання судового рішення, а також необов`язковість явки в судове засідання ОСОБА_1 , суд вважає за можливе розглянути Заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників стягувача, боржника та Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення Заяви по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.05.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021, позов Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» в особі ліквідатора Пилипенко Т.В. до Чернігівської міської ради про стягнення 648 387 грн 84 коп. задоволено частково; присуджено до стягнення з Чернігівської міської ради на користь Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» 543 540 грн 00 коп. завданої майнової шкоди та 8 153 грн 10 коп. судового збору.

04.01.2022 на примусове виконання вищевказаних судових рішень Господарським судом Чернігівської області були видані накази та направлені на адресу ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» - арбітражного керуючого Пилипенко Т.В.

Як вбачається зі змісту Заяви та доданих до документів, 23.11.2022 та 02.12.2022 стягувач звертався до Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області (надалі - Казначейство) із заявами від 21.11.2022 № 02-05/47 та від 30.11.2022 № 02-05/49 про примусове виконання рішення з проханням прийняти виконавчі документи до виконання та стягнути з боржника грошові кошти шляхом їх перерахування на рахунок товариства.

Листами від 02.12.2022 № 04-09-08/1655 та від 09.12.2022 № 04-09-08/1693 «Щодо розгляду заяви» Казнайчество повернуло стягувачу виконавчі документи; відповідні дії останнього обумовлені тим, що Чернігівська міська рада як боржник в Управлінні не обслуговується, не має відкритих рахунків та бюджетних призначень; натомість на обслуговуванні в Управлінні з наявними відкритими рахунками значиться Виконавчий комітет Чернігівської міської ради.

19.06.2023 стягувач повторно звернувся до Казначейства з питання прийняття відповідних виконавчих документів до виконання та стягнення боржника коштів (заяви від 16.06.2023 № 37 та № 38 про примусове виконання рішення).

Однак листами від 05.07.2023 № 04-09-08/775 та № 04-09-08/776 Казначейство повторно повернуло стягувачеві виконавчі документи з аналогічних підстав; додатково Казначейство повідомило товариство про те, що в наказі про стягнення 543 540,00 грн завданої майнової шкоди йдеться про стягнення коштів з боржника - Чернігівської міської ради, а не про списання коштів місцевого бюджету для відшкодування шкоди.

Наслідком такої ситуації є те, що накази, видані Господарським судом Чернігівської області 04.01.2022, були повернуті товариству і вищезгадані судові рішення на день звернення до суду із Заявою залишаються невиконаними.

Щодо Заяви в частині заміни у виконавчих документах боржника - Чернігівської міської ради на Виконавчий комітет Чернігівської міської ради суд зазначає наступне:

Згідно ст. 334 Господарського процесуального кодексу України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 242 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

У постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, зазначила про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України (пункти 74 та 75 зазначеної вище постанови).

Питання процесуального правонаступництва врегульовані частиною першою статті 52 ГПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва господарському суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 ГПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас відповідно до статті 52 ГПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Відповідний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 34/425.

Для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №264/5957/17).

Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України (частина друга статті 509 Кодексу).

Суд зазначає, що внаслідок певної дії чи події сторону в зобов`язанні можливо замінити на іншу особу, яка є її правонаступником, або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідне підтвердження факту вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Відповідний висновок викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 904/3501/18.

За змістом ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, вирішення питання про заміну боржника у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження слід здійснювати з урахуванням положень статей 74-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину.

Натомість звертаючись із Заявою, товариство не надало належних та допустимих доказів на підтвердження факту вибуття Чернігівської міської ради з матеріального правовідношення та переходу її прав та обов`язків до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради.

Як вже неодноразово було вказано вище, підставою звернення із Заявою до суду є повідомлення органу казначейської служби про відсутність у Чернігівської міської ради відкритих рахунків та бюджетних призначень, що, в свою чергу, з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, не є підставою для заміни сторони у виконавчому документі.

Наведені вище обставини, з урахуванням відповідних висновків Верховного Суду, свідчать про відсутність підстав для задоволення Заяви в цій частині.

Щодо Заяви в частині зміни порядку виконання судового рішення про стягнення 543 540,00 грн завданої майнової шкоди суд зазначає наступне:

як вже було вказано вище виконавчий документ про стягнення 543 540,00 грн завданої майнової шкоди був повернутий Казнайчеством стягувачеві оскільки ним передбачено стягнення грошових коштів з Чернігівської міської ради, а не про списання коштів місцевого бюджету для відшкодування шкоди.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В той же час, ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету.

Згідно ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

В той же час, п. 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету:

1) рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

2) відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо для відшкодування такої шкоди необхідні додаткові кошти понад обсяг бюджетних призначень, в установленому законодавством порядку подаються відповідні пропозиції щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) та/або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (місцевого бюджету).

Відповідно до п. 1, 3, 41 - 43 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

У разі здійснення безспірного списання коштів місцевих бюджетів згідно з пунктом 41 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

Орган влади Автономної Республіки Крим та орган місцевого самоврядування подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів місцевого бюджету згідно з пунктом 41 цього Порядку та їх перерахування на рахунок стягувача. Після закінчення такого строку орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевого бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням про місцевий бюджет на зазначену мету.

Наведені вище приписи діючого законодавства України свідчать про те, що в даному випадку виконання рішення суду щодо стягнення 543 540,00 грн завданої майнової шкоди повинно здійснюватися шляхом безспірного списання органом Казначейства коштів місцевого бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням про місцевий бюджет на зазначену мету.

Відповідний висновок також викладений у п. 77 постанови Верховного Суду від 13.07.2023 у справі № 910/16226/21.

Таким чином, Заява стягувача в частині зміни порядку виконання рішення суду шляхом стягнення 543 540,00 грн завданої майнової шкоди за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської міської ради з відкритих в органі Державної казначейської служби України рахунків Виконавчого комітету Чернігівської міської ради задоволенню не підлягає.

Втім, стягувач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про зміну порядку виконання рішення суду з урахуванням вищевикладених положень законодавства.

Щодо Заяви в частині зміни порядку виконання судового рішення про стягнення 8 153,10 грн судового збору суд зазначає наступне:

приписом статті 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Одним із основних приципів господарського судочинства є обов`язковість судового рішення, який полягає в тому, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 2, 18, 326 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до частин другої, третьої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Пунктом 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульовано Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (надалі - Порядок виконання рішень).

Абзацом 3 п. 2 Порядку виконання рішень передбачено, що у цьому Порядку термін боржник вживається в такому значенні - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Таким чином, умовою визнання певного органу боржником у розумінні Порядку виконання рішень є, зокрема, те, що такий орган має відкритий рахунок в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Зазначене кореспондується з положеннями підпункту 3 пункту 9 Порядку виконання рішень, відповідно до яких орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI.

За змістом частини першої статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду, визначені Законом № 4901-VI, не включають органи місцевого самоврядування до кола боржників, за яким держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів.

Оскільки боржником за судовим рішенням від 31.05.2021 по даній справі є орган місцевого самоврядування, то гарантії держави щодо виконання судових рішень, встановлені цим Законом, не поширюються на Чернігівську міську раду.

Згідно п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналіз норм статті 331 ГПК України дає підстави для висновку, що суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

З аналізу норм чинного законодавства під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації такого рішення в разі неможливості його виконання у порядку та у спосіб, що раніше встановлені. Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або у спосіб, встановлений господарським судом.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Відповідна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 по справі № 6-1829цс15.

Отже, при вирішенні питання про встановлення іншого порядку виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення у раніше встановленому порядку.

Задоволення відповідної заяви є можливим лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають можливість виконання рішення.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229, від 11 грудня 2018 року у справі № 757/14092/15-ц та від 10 червня 2019 року у справі № 350/426/16-ц.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/1478/15 та Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 693/426/17.

Враховуючи вищевикладене, відсутність у Чернігівської міської ради відкритих рахунків в органі державного казначейства та неможливість пред`явлення товариством виконавчого документа про стягнення 8 153,10 грн судового збору для примусового виконання в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», являються обставинами, що роблять неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України, за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Частиною 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України встановлено, що головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема:

отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань;

затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством;

розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 цього Кодексу;

розробляє та затверджує паспорти бюджетних програм і складає звіти про їх виконання, при цьому забезпечуючи:

здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

За змістом ст. 11, 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін належать, зокрема такі власні (самоврядні) повноваження: складання, схвалення та подання на розгляд відповідної ради прогнозу місцевого бюджету, складання проекту місцевого бюджету, подання його на затвердження відповідної ради, забезпечення виконання бюджету; щоквартальне подання раді письмових звітів про хід і результати виконання бюджету; підготовка і подання відповідно до районних, обласних рад необхідних фінансових показників і пропозицій щодо складання проектів районних і обласних бюджетів; здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає за можливе змінити порядок виконання судового рішення в частині стягнення 8 153,10 грн судового збору шляхом стягнення грошових сум за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської міської ради з відкритих в органі Державної казначейської служби України рахунків Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, оскільки за відсутності у Чернігівської міської ради відкритих в органі Казначейства рахунків, будь - якого іншого порядку виконання судового рішення законодавством не передбачено.

В протилежному випадку, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий суд, гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася як Висока Договірна Сторона, яка гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Заперечення боржника та Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про необхідність попереднього звернення стягувача до Чернігівської міської ради з вимогою добровільно виконати рішення суду відхиляються судом, адже Чернігівська міська рада, як відповідач у даній справі, була обізнана зі змістом рішення суду від 31.05.2021, яке набрало законної сили і підлягає обов`язковому виконанню.

Відповідно, саме Чернігівська міська рада була зобов`язана вжити заходів щодо добровільного виконання рішення, не чекаючи початку його примусового виконання.

Щодо заперечень Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про те, що задоволення Заяви призведе до покладення відповідальності на іншу юридичну особу, суд зазначає, що у спірних правовідносинах Виконавчий комітет як виконавчий орган Чернігівської міської ради виступає лише в якості розпорядника бюджетних коштів, який відкриває в органі державної казначейської служби рахунки, у т.ч. і для забезпечення асигнувань Чернігівської міської ради. Тобто, в даному випадку Виконавчий комітет не має власних коштів.

Посилання боржника на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.05.2018 у справі № 537/2235/16, суд не може взяти до уваги, оскільки правовідносини в ній не є подібними до даної справи.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В справі № 537/2235/16 вирішувалося питання про зміну способу виконання рішення суду про стягнення на користь незаконно звільненої особи середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Тобто, спір виник з трудових правовідносин між сторонами.

В даній же справі вирішується питання про можливість зміни порядку виконання рішення суду про стягнення з відповідача судового збору.

Враховуючи вищевикладене, Заява Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Пилипенко Т.В. підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 233, 234, 240, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву від 19.10.2023 № 02-05/63 Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Пилипенко Т.В. про зміну порядку виконання судового рішення задовольнити частково.

Змінити порядок виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.05.2021 по справі № 927/1152/15 (927/118/21) в частині стягнення з Чернігівської міської ради на користь Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» 8 153 грн. 10 коп. судового збору.

Стягнути на користь Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» (14001, м. Чернігів, вул. Ціолковського, 11; код 32094901) за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської міської ради з відкритих в органі Державної казначейської служби України рахунків Виконавчого комітету Чернігівської міської ради (14000, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7; код 04062015) 8 153 грн 10 коп. судового збору.

Видати наказ.

Відмовити у задоволенні решти вимог заяви від 19.10.2023 № 02-05/63 Закритого акціонерного товариства «Інтерліс» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Пилипенко Т.В. про зміну порядку виконання судового рішення.

Копії цієї ухвали надіслати арбітражному керуючому Пилипенко Т.В. ( АДРЕСА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 )), Чернігівській міській раді (14000, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7 ()), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) та Виконавчому комітету Чернігівської міської ради (14000, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7).

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 08.11.2023.

Дата набрання ухвалою законної сили - 03.11.2023.

Суддя А.С. Сидоренко