ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2023 р. Справа№ 910/1799/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 14.11.2023 у справі №910/1799/23 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІР-Тепло»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023, повний текст якого складений 04.08.2023

у справі № 910/1799/23 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІР-Тепло»

до 1. Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

2. Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень»

про визнання вимоги за банківською гарантією такою, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання письмової вимоги від 11.08.2022 та від 12.10.2022 за банківською гарантією №16898/21-ГВ від 06.09.2021 (зі змінами) такою, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

- спірна гарантія видана в рахунок забезпечення виконання зобов`язань позивача за укладеним між позивачем (підрядником) та відповідачем 1 (замовником) договором підряду (капітальне будівництво) № від 28.09.2021;

- у березні 2022 року позивач, у порядку, встановленому договором підряду (капітальне будівництво) № від 28.09.2021, повідомив відповідача 1 про настання форс-мажорних обставин, проте останній звернувся до відповідача 2 з письмовими вимогами від 11.08.2022 та від 12.10.2022;

- за таких обставин вимогу про сплату коштів за спірною гарантією є безпідставною та такою, що не відповідає умовам договору підряду (капітальне будівництво) № від 28.09.2021 та вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим має бути визнана такою, що не підлягає виконанню.

Відповідач 1 проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- позивач порушив умови договору підряду (капітальне будівництво) № від 28.09.2021, а саме - не виконав у повному обсязі всі роботи, що є порушенням прав і законних інтересів відповідача 1, як замовника, що в свою чергу надає останньому право на стягнення суми забезпечення виконання зобов`язання за Договором;

- посилання позивача на форс-мажорні обставини як на підставу для визнання письмової вимоги такою, що не підлягає виконанню, є безпідставними та не відповідають нормам чинного законодавства;

- позовна заява не містить обґрунтування порушення прав чи законних інтересів позивача.

Відповідач 2 позовні вимоги підтримав, зазначивши про відсутність підстав для виплати позивачу коштів за банківською гарантією №16898/21-ГВ від 06.09.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі № 910/1799/23 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив наступного:

- позовні вимоги зводяться до незгоди позивача з вимогою відповідача 1, пред`явленою до відповідача 2, про сплату коштів за банківською гарантією №16898/21-ГВ від 06.09.2021, проте з матеріалів справи вбачається, що відповідач 2 своїми листами вже відмовив у виплаті коштів відповідачу 1;

- отже, у разі незгоди відповідача 1 з прийнятими відповідачем 2 рішеннями про відмову в сплаті коштів за банківською гарантією №16898/21-ГВ від 06.09.2021, відповідач 1 не позбавлений права звернутися до суду з відповідними позовними вимогами про стягнення коштів у примусовому порядку;

- відповідно, наявність підстав для виконання відповідачем 2 вимоги за банківською гарантією №16898/21-ГВ від 06.09.2021 має встановлюватися судом під час вирішення спору про стягнення коштів які (вимоги) не є предметом розгляду даної справи;

- задоволення позову про визнання вимоги за банківською гарантією №16898/21-ГВ від 06.09.2021 такою, що не підлягає виконанню, не призведе до відновлення прав чи законних інтересів позивача;

- фактично в даному випадку позивач просить суд оцінити та встановити факт наявності форс-мажорних обставин, які безпосередньо вплинули на виконання договору підряду, в тому числі в частині строків проведення робіт, як підставу для звільнення відповідача 2 від обов`язку зі сплати коштів за банківською гарантією №16898/21-ГВ від 06.09.2021, проте вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення, а встановлення судом такого факту може мати місце лише при розгляді іншого господарського спору, в якому будуть встановлюватись дані обставини;

- задоволення позову та визнання такою, що не підлягає виконанню, вимоги від 11.08.2022 та від 12.10.2022, жодним чином не перешкоджає відповідачу 1 звернутися до відповідача 2 з іншими вимогами про виконання чинної банківської гарантії №16898/21-ГВ від 06.09.2021, тож ні право, ні законний інтерес позивача не можуть бути захищеними в обраний ним спосіб.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІР-Тепло» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі № 910/1799/23.

Крім того, скаржником заявлене клопотання про поновлення строку оскарження вищевказаного рішення.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що при вирішенні цієї справи судом першої інстанції допущено ряд порушень матеріального та процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на:

- можливість обрання позивачем такого способу захисту своїх прав та інтересів як визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню;

- те, що судом першої інстанції не було проаналізовано обставини, які унеможливили виконання позивачем умов спірного договору підряду та докази, які підтверджують наявність таких обставин та підтверджують те, що позивач не може нести відповідальність у вигляді задоволення вимоги про стягнення коштів за банківською гарантією.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023, справу № 910/1799/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 у Господарського суду міста Києва витребувано матеріали справи № 910/1799/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/1799/23.

18.09.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІР-Тепло» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі № 910/1799/23 - залишено без розгляду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІР-Тепло» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі № 910/1799/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 17.10.2023 о 10:15 год.

27.09.2023 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 2, з посиланням на те, що він діяв виключно в межах діючого законодавства та правомірно відмовив відповідачу 1 у його вимозі, просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

02.10.2023 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1, з посиланням на та ж самі обставини, що й під час розгляду справи суд першої інстанції, та додатково зауваживши на тому, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

09.10.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» надійшло клопотання, в якому заявник просить надати йому можливість приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Вказане клопотання задоволено ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023.

У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А у період із 14.10.2023 по 24.10.2023 у відрядженні, відповідно до ч. 13 ст. 32 ГПК України, з метою незмінності складу суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 розгляд апеляційної скарги призначено на 14.11.2023 о 10:30 год.

Станом на 14.11.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач представників в судове засіданні не направив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга в не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

28.09.2021 відповідач 1 (замовник) та позивач (підрядник) уклали договір підряду (капітальне будівництво) № (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого підрядник зобов`язується на свій ризик виконати в повному обсязі на умовах цього Договору відповідно до проектно-кошторисної документації роботи (далі Роботи) за об`єктом «Реконструкція системи теплопостачання адміністративного корпусу по вул. Сколівська, 3 Стрийського виробничого управління підземного зберігання газу» (Будівельні роботи та поточний ремонт) (45000000-7) (далі - Об`єкт), а замовник - зобов`язується прийняти Роботи та оплатити їх.

Згідно з п. 1.2 Договору склад, обсяги Робіт, етапність, характеристики та технічні вимоги до виконання таких робіт, визначається відповідно до вимог затвердженої Замовником Проектно-кошторисної документації.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що загальна вартість виконуваних Робіт за цим Договором згідно із Договірною ціною (Додаток №1 до цього Договору) становить 21 120 000,00 грн з ПДВ.

За умовами пунктів 5.3.1., 5.3.6., 5.3.13., 5.3.20., п. 5.3. Договору підрядник зобов`язався виконати якісно та у встановлені Графіком виконання робіт строки Роботи відповідно до Проектно-кошторисної документації, ДБН та іншої нормативної документації; передати Замовнику у передбаченому законодавством та цим Договором порядку завершений Об`єкт; інформувати в установленому порядку замовника про хід виконання зобов`язань за цим Договором, обставини, що перешкоджають його виконанню, а також про заходи, необхідні для їх усунення; належним чином виконувати інші обов`язки, передбачені цим Договором та усіма іншими діючими договорами, укладеними з замовником.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами і діє по 19.07.2022, в частині гарантійних зобов`язань - до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1 в редакції Додаткової угоди №1 від 30.12.2021 до Договору).

У п. 8.10. Договору сторони погодили обов`язок позивача надати відповідачу 1 не пізніше дати укладення Договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 1 056 000,00 грн., що становить 5% ціни Договору.

На виконання умов Договору, банківською гарантією №16898/21-ГВ від 06.09.2021, з урахуванням змін № 1 від 28.12.2021 (далі Гарантія), яка забезпечує виконання позивачем умов Договору, виданою відповідачем 2 (банк, гарант), останній прийняв на себе безвідкличне і безумовне зобов`язання виплатити відповідачу 1 (бенефіціару) будь-яку суду в розмірі 1 056 000,00 грн. протягом п`яти банківських днів після одержання письмової вимоги відповідача 1, без необхідності для відповідача 1 обґрунтовувати свою вимогу.

Відповідно до п. 4.1. Договору підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 180 (ста вісімдесяти) днів з дати отримання від замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання Робіт, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №2).

На виконання п. 4.1. Договору відповідач 1 листом від 07.10.2021 №1004ВИХ-21-259 надав позивачу дозвіл на початок виконання Робіт по Договору.

З акту приймання-передачі проектної документації від 05.10.2023 слідує, що на виконання п. 4.2. Договору відповідачем 1 передано позивачу проектно-кошторисну документацію по об`єкту.

Отже, враховуючи п. 4.1. Договору, Роботи по Договору мали бути виконані позивачем у строк до 06.04.2022 включно, проте вказані роботи у повному обсязі у визначений Договором строк позивачем виконані не були, що сторонами не заперечується.

З огляду на вказані обставини відповідач 1 направив на адресу відповідача 2 письмову вимогу за Гарантією у зв`язку із настанням гарантійного випадку, та перерахування коштів за Гарантією, яка відповідачем 2 задоволена не була.

Позивач вважає, що письмові вимоги від 11.08.2022 та від 12.10.2022 за Гарантією мають бути визнані такими, що не підлягають виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у березні 2022 року позивач, у порядку встановленому Договором, повідомив відповідача 1 про настання форс-мажорних обставин за Договором, проте, незважаючи на вказане, останній звернувся до відповідача 2 з письмовими вимогами від 11.08.2022 та від 12.10.2022.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з нормами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 560 ЦК України).

Частина 1 ст. 563 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Як встановлено вище, відповідно до Гарантії, яка забезпечує виконання позивачем умов Договору, виданою відповідачем 2 (банк, гарант), останній прийняв на себе безвідкличне і безумовне зобов`язання виплатити відповідачу 1 (бенефіціару) будь-яку суду в розмірі 1 056 000,00 грн. протягом п`яти банківських днів після одержання письмової вимоги відповідача 1, без необхідності для відповідача 1 обґрунтовувати свою вимогу.

Стаття 561 ЦК України передбачає, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання (ст. 562 ЦК України).

За статтею 563 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.

Після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії (ст. 564 ЦК України).

Статтею 565 ЦК України передбачено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги. Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 568 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі:

1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію;

2) закінчення строку дії гарантії;

3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за гарантією.

З матеріалів справи слідує, що відповідач 2 отримав від позивача вимогу за вих. № 1001Вих-ВС-22-2601 від 11.08.2022 про сплату грошових коштів у сумі 1 056 000,00 грн. відповідно до Гарантії у зв`язку із неналежним виконанням позивачем зобов`язань за Договором, а саме - порушенням останнім терміну виконання робіт, визначених у Додатку № 2 до Договору.

Листом від 15.08.2022 за вих.№ 130/16091/2022 відповідач 2 повідомив позивача про отримання вказаної вимоги та правив останньому її копію.

Листом від 25.08.2022 позивач повідомив відповідача 2 про відсутність гарантійного випадку та просив не сплачувати відповідачу 1 суму банківської гарантії з посиланням на те, що:

- відповідно до п. 4.12. Договору підрядник, у письмовій формі, за 5 (п`ять) робочих днів повинен інформувати замовника про можливе сповільнення або призупинення виконання Робіт за незалежних від нього обставин. Замовник зобов`язаний виконати необхідні заходи для усунення цих обставин;

- відповідно до п. п. 6.1,. 6.2. Договору жодна з сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов у разі настання наступних обставин: повінь, пожежа, землетрус, катастрофи або інших, незалежних від сторін обставин, або ембарго, накладених державною владою на експорт або імпорт, якщо вони виникнуть після вступу даного Договору в силу, прийняття нормативного акту, який унеможливлює виконання умов даного Договору. Сторони протягом 20 (двадцяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок вказаних обставин, що має бути підтверджено відповідними компетентними органами;

- 06.03.2022 позивачем було отримано повідомлення від відповідача 1 про настання форс-мажорних обставин, пов`язаних з військовою агресією РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, які унеможливлюють виконання зобов`язань за Договором;

- 03.03.2022 позивач направив листа на адресу відповідача 1 про настання форс-мажорних обставин, що унеможливлюють виконання нами зобов`язань за Договором. Дія зазначених обставин для позивача полягала у невиході на роботу більшості працівників позивача після початку воєнних дій, призову на військову службу з 01.03.2022 сертифікованого електрогазозварника Полиняка Сергія Степановича, який безпосередньо повинен був виконувати роботи на об`єкті, неможливістю знайти сертифікованого електрогазозварника для продовження робіт, знищенням в ході обстрілів матеріалів та обладнання, закуплених для виконання робіт. Зазначені обставини не залежать від волі товариства та носять невідворотний характер, безпосередньо пов`язані з російською агресією проти України.

З огляду на вказані обставини, відповідач 2 листом вих. № 05-1/02/1985 від 29.08.2022 повідомив відповідача 1 про неможливість задоволення вимоги відповідача 1 вих. №1001Вих-ВС-22-2601 від 11.08.2022, яка пов`язана із незгодою позивача щодо вимоги та форс-мажорними обставинами.

За результатами розгляду відповіді (відмови) відповідача 2 від 29.08.2022 на вимогу щодо сплати коштів по Гарантії, 14.10.2022 відповідач 2 отримав лист-вимогу відповідача 1 за вих. №1001Вих-ВС-22-35855 від 12.10.2022 щодо сплати 1 056 000,00 грн., яка обґрунтована обставинами, аналогічними наведеним у вищезгаданій вимозі за вих. № 1001Вих-ВС-22-2601 від 11.08.2022, а саме порушенням позивачем терміну виконання робіт, визначених у Додатку № 2 до Договору.

У Листі-Вимозі відповідач 1 вказав, що не погоджується із відмовою банку щодо залишення без задоволення платіжної вимоги відповідача 1 та зазначив про відсутність будь-яких обставин, що перешкоджають відповідачу 2 виконати зобов`язання.

21.10.2022 позивач направив відповідачу 2 лист вих. № 21/10-2022 від 21.10.2022 щодо форс-мажорних обставин, яким позивач повідомив, що у зв`язку із технічною помилкою надсилає відповідачу 2 виправлений Сертифікат № 4600-22-0945 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 27.09.2022 за Договором виданий Львівською регіональною торгово-промисловою палатою, яким позивачу засвідчень форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану, загальна військова мобілізація щодо обов`язку виконати у повному обсязі на умовах Договору роботи у термін до 19.07.2022; дата настання: з 1 березня 2022 року; дата закінчення: по 27 вересня 2022 року.

У зв`язку з цим 31.10.2022 відповідач 2 листом № 05-1/02/1985 повторно повідомив відповідача 1 про неможливість задоволення його вимоги, та відмовив у задоволенні листа №1001Вих-ВС-22-3585 від 12.10.2022 та вимоги № 1001Вих- ВС-22-2601 від 11.08.2022.

Крім того, відповідач 2 направив позивачу лист №05-1/02/2921 від 29.12.2022 щодо відкликання вимоги № 1001Вих-ВС-22-2601 від 11.08.2022, в якому просив відкликати вимогу № 1001Вих-ВС-22-2601 від 11.08.2022

Таким чином, відповідач 2 вважає, що він діяв виключно в межах діючого законодавства та правомірно відмовив відповідачу у його вимозі та листі. За доводами відповідача 2, з огляду на наявність у позивача сертифікату Львівської регіональної торгово-промислової палати, Договір не міг бути виконаний позивачем у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, та у даному випадку банківська гарантія не спрацювала та відповідно й відсутній гарантійний випадок, за наслідком чого банківська гарантія не підлягає виконанню, тому позов має бути задоволений.

Положеннями ч. 1 ст. 2 ГПК України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням уважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді із застосуванням способів захисту, які передбачені частиною другою статті 16 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 20 ГК України визначено способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19, пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункт 40)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19, пункт 48), від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20, пункт 14) та від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 42).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (такий висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20)).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним».

Таким чином, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В свою чергу, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як вірно встановлено судом першої інстанції:

- позовні вимоги зводяться до незгоди позивача з вимогою відповідача 1, пред`явленою до відповідача 2, про сплату коштів за Гарантією, проте з матеріалів справи слідує, що останній своїми листами вже відмовив у виплаті коштів відповідачу 1;

- за таких обставин, у разі незгоди відповідача 1 з прийнятими відповідачем 2 рішеннями про відмову в сплаті коштів за Гарантією, відповідач 1 не позбавлений прав звернутися до суду з відповідними позовними вимогами про стягнення коштів у примусовому порядку, а наявність підстав для виконання відповідачем 2 вимоги за Гарантією має встановлюватися судом саме під час вирішення спору про стягнення коштів за Гарантією, проте такі вимоги не є предметом розгляду даної справи;

- задоволення позову про визнання вимоги за Гарантією такою, що не підлягає виконанню, не призведе до відновлення прав чи законних інтересів позивача. Фактично в даному випадку позивач просить суд оцінити та встановити факт наявності форс-мажорних обставин, які безпосередньо вплинули на виконання Договору, в тому числі в частині строків проведення робіт, як підставу для звільнення відповідача 2 від обов`язку зі сплати коштів по Гарантії;

- в свою чергу вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення, а встановлення судом такого факту може мати місце лише при розгляді іншого господарського спору, в якому будуть встановлюватись дані обставини;

- задоволення позову та визнання такою, що не підлягає виконанню, вимоги від 11.08.2022 та від 12.10.2022, жодним чином не перешкоджає відповідачу 1 звернутися до відповідача 2 з іншими вимогами про виконання чинної Гарантії, тож ні право, ні законний інтерес позивача не можуть бути захищеними в обраний ним спосіб.

Вказане свідчить про те, що звернення позивача з позовом про визнання письмової вимоги від 11.08.2022 та від 12.10.2022 за банківською гарантією №16898/21-ГВ від 06.09.2021 (зі змінами) такою, що не підлягає виконанню є неналежним способом захисту.

Колегія суддів зауважує на тому, що на даний час у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/12364/23 за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Акціонерного товариства «Банк Інвестицій та Заощаджень» предметом розгляду у якій, середі іншого, є вимоги про стягнення заборгованості за Гарантією, а відтак саме під час розгляду вказаної справи судами будуть встановлюватись наявність чи відсутність підстав для сплати банком суду Гарантії.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог визнання письмової вимоги від 11.08.2022 та від 12.10.2022 за банківською гарантією №16898/21-ГВ від 06.09.2021 (зі змінами) такою, що не підлягає виконанню. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Колегія суддів зазначає про те, що вірним є твердження апелянта про можливість обрання позивачем такого способу захисту своїх прав та інтересів як визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, проте у спірному випадку ним заявлено позов не про визнання такою, що не підлягає виконанню банківської гарантії №16898/21-ГВ від 06.09.2021, а про визнання такими, що не підлягають виконанню вимог за такою гарантією.

В свою чергу, у відповідно до положень чинного законодавства суд має право надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору, проте суду не надано право самостійно змінювати позовні вимоги.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі № 910/1799/23, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІР-Тепло» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІР-Тепло» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі № 910/1799/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі № 910/1799/23 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1799/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 14.11.2023.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала