ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" листопада 2023 р. Cправа № 902/1240/21(902/386/23)

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Шарафіна С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" () в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гонти О.А.

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (вул.Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018; )

про стягнення 900 656,77 грн

в межах справи № 902/1240/21

за заявою: Головного управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" ()

про банкрутство

за участю :

позивача : арбітражний керуючий (ліквідатор) Гонта О.А.

відповідача: Лисцева Л.В., Пенська О.Ю., Покопчук Н.М.

третьої особи: Кравчук С.О.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/1240/21 за заявою Головного управління ДПС у Вінницькій області до ТОВ "Дніпроолія" про банкрутство.

Провадження у цій справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.

Так, постановою суду від 15.08.2022 року ТОВ "Дніпроолія" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гонту О.А.

Також, в провадженні суду в межах справи про банкрутство ТОВ "Дніпроолія" перебуває справа № 902/1240/21(902/386/23) за позовом ТОВ "Дніпроолія" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гонти О.А. до ГУ ДПС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій області про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн.

Так, 15.03.2023 року до суду від ТОВ "Дніпроолія" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гонти О.А. надійшла позовна заява № 02-37/298 від 15.03.2023 року до Головного управління ДПС у Вінницькій області про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/1240/21(902/386/23), вказаний позов передано на розгляд судді Тісецькому С.С.

Ухвалою від 17.03.2023 року задоволено клопотання ТОВ "Дніпроолія" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гонти О.А. № 02-37/299 від 15.03.2023 року про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви № 02-37/298 від 15.03.2023 року про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств, в межах справи №902/1240/21. Відстрочено позивачу сплату судового збору за звернення до суду з позовною заявою № 02-37/298 від 15.03.2023 року про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн., в межах справи № 902/1240/21 - до ухвалення судового рішення по даному спору. Залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області до участі у справі № 902/1240/21(902/386/23) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні.

В подальшому, ухвалою від 27.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/1240/21(902/386/23), в межах справи № 902/1240/21 - до судового розгляду по суті на 03.08.2023 року.

Ухвалою від 03.08.2023 року розгляд справи по суті відкладено на 26.09.2023 року.

Разом з тим, призначене судове засідання 26.09.2023 року по справі №902/1240/21(902/386/23) не відбулось, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Вінницької області з 14:24 год. по 14:57 год., про що секретарем судового засідання складено відповідну службову записку № 340/2023 від 26.09.2023 року.

Ухвалою від 02.10.2023 року справу № 902/1240/21(902/386/23) призначено до судового розгляду по суті на 01.11.2023 року.

В судове засідання на визначену дату з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

В ході розгляду справи, представник позивача надала пояснення щодо заявлених позовних вимог, підтримала їх у повному обсязі та просила задоволити.

Представник відповідача заперечила щодо позову, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Представник третьої особи підтримав позицію, викладену у поданих раніше до суду письмових поясненнях.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали позовної заяви, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, встановив наступне.

Так, позов мотивовано тим, що у відповідь на звернення ліквідатора, листом №18395/6/02-32-13-02-13 від 02.09.2022 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області було повідомлено, що у ТОВ "Дніпроолія" обліковується переплата з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн (дата виникнення переплати 30.05.2019).

Вказане підтверджується Витягом з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами станом на 15.03.2023 щодо ТОВ "Дніпроолія".

Відповідно до ч. 1 ст. 62 КУ з процедур банкрутства, надмірно сплачена по платежах до бюджету сума 900 656,77 грн є активом ТОВ "Дніпроолія", який підлягає включенню в ліквідаційну масу і повинен бути спрямований у порядку та черговості, визначеному КУ з процедур банкрутства.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені визначено приписами статті 43 Податкового кодексу України.

У відповідності до положень п. 43.3, 43.4 ст. 43, п. 102.5 ст. 1025, п. 102.9 ст. 102, п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, ліквідатор ТОВ "Дніпроолія" звернулась до Головного управління ДПС у Вінницькій області з заявою №02-37/663 від 15.09.2022 про повернення коштів з бюджету, якою, з метою формування ліквідаційної маси банкрута, згідно вимог КУ з процедур банкрутства, арбітражний керуючий Гонта О.А. просила повернути переплату з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн на ліквідаційний рахунок ТОВ "Дніпроолія" для подальшого використання вказаних коштів в порядку ст. 64 КУ з процедур банкрутства.

Також, у даній заяві було вказано, що реквізити ліквідаційного рахунку ТОВ "Дніпроолія" буде повідомлено додатково протягом найближчих днів.

При цьому, з огляду на те, що у даному випадку переплата виникла 30.05.2019 року, строк на подання Заяви про її повернення з бюджету Позивачем порушено не було, оскільки ще з 18.03.2020 року перебіг цього строку зупинено відповідно до п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, в зв`язку із введенням карантину, який досі триває.

Після того, як ліквідатором було пройдено ідентифікацію в АТ КБ "Приватбанк" та отримано доступ до рахунку ТОВ "Дніпроолія", що відкритий у вказаній банківській установі, до Головного управління ДПС у Вінницькій області арбітражним керуючим було подано доповнення №02-37/686 від 20.09.2022 до заяви про повернення коштів з бюджету з проханням повернути переплату з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн на ліквідаційний рахунок ТОВ "Дніпроолія" в АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 для подальшого використання вказаних коштів в порядку ст. 64 КУ з процедур банкрутства.

Проте, у своїй відповіді № 20572/6/02-32-04-04-15 від 29.09.2022, посилаючись на те, що у ТОВ "Дніпроолія" обліковується заборгованість по податку на додану вартість, екологічному податку, адмінштрафах та інших санкціях, Головне управління ДПС у Вінницькій області вказало на необхідність застосування норм пункту 43.2 статті 43 Податкового кодексу України, який передбачає, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

У зв`язку з чим, у вказаній відповіді Відповідач запропонував ТОВ "Дніпроолія" подати заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справляння яких покладено на контролюючі органи.

Поряд з ним, пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Відтак, вимоги п. 43.2 статті 43 Податкового кодексу України не можуть бути застосовані до ТОВ "Дніпроолія", яке з 15.08.2022 перебуває в ліквідаційній процедурі та визнано банкрутом.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс правовідносин боржника, і норми законодавства про банкрутство у справах про банкрутство мають спеціальний характер щодо інших законодавчих актів України. Тобто, Кодекс України з процедур банкрутства, належить застосовувати як спеціальний законодавчий акт. приписи якого мають пріоритет перед загальними нормами щодо регламентування порядку відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до ч. 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, серед іншого: пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 61 КУ з процедур банкрутства, під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатор зобов`язаний використовувати лише один (ліквідаційний) рахунок боржника в банківській установі. Залишки коштів на інших рахунках перераховуються на ліквідаційний рахунок боржника. Кошти, що надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на ліквідаційний рахунок боржника. Після оплати витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури, та сплати основної і додаткової винагороди арбітражного керуючого здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

В зв`язку з чим, позивач зауважує, що станом на сьогоднішній день, з огляду на відсутність коштів у боржника, виплата основної грошової винагороди арбітражного керуючого у справі №902/1240/21 про банкрутство ТОВ "Дніпроолія" в ліквідаційній процедурі не здійснювалась, а витрати, пов`язані з проведенням ліквідаційної процедури у справі №902/1240/21 - невідшкодовані.

Частиною 1 ст. 64 КУ з процедур банкрутства унормовано черговість погашення вимог кредиторів.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 64 КУ з процедур банкрутства, вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) задовольняються у третю чергу.

Поряд з цим, до Реєстру вимог кредиторів по справі про банкрутство ТОВ "Дніпроолія", крім вимог Головного управління ДПС у Вінницькій області у розмірі 517 787 159,00 грн, до третьої черги задоволення також включено вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) Головного управління ДПС у Дніпропетровської області у розмірі 3 783,57 грн.

В той же час, до Реєстру вимог кредиторів у справі №902/1240/21 включено вимоги кредиторів, які підлягають задоволенню у першу (п. 1 ч. 1 ст. 64 Кодексу) та другу черги (п. 2 ч. 1 ст. 64 Кодексу), а саме:

Головне управління ДПС у Вінницькій області - 27 662,00 грн (витрати на сплату судового збору - перша черга);

Головного управління ДПС у Дніпропетровської області - 4 962,00 грн (витрати на сплату судового збору - перша черга);

Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області - 4 962,00 грн (витрати на сплату судового збору - перша черга);

Головне управління ДПС у Вінницькій області - 558 859,78 грн (вимоги із зобов`язань зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування (ЄСВ) - друга черга);

Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області - 52 139,84 грн (вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів - друга черга).

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 64 КУ з процедур банкрутства, вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Кодексом. У разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належить кожному кредитору однієї черги.

Отже, у судовій ліквідаційній процедурі банкрутства вимоги кредиторів погашаються з ліквідаційного рахунку за визначеними законодавством черговістю і порядком.

Згідно ч. 5 ст. 64 КУ з процедур банкрутства, погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог проводиться за згодою кредитора (кредиторів), за умови що це не порушує майнові права інших кредиторів.

Таким чином, спрямування переплати ТОВ "Дніпроолія" з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн на погашення заборгованості боржника перед Головним управлінням ДПС у Вінницькій області (як це пропонує Відповідач), недопустимо, оскільки призведе до порушення принципу черговості та пропорційності задоволення вимог кредиторів, встановленого положеннями Кодексу України з процедур банкрутства (спеціального законодавчого акту, що регулює провадження у справах про банкрутство).

З огляду на що, з метою формування ліквідаційної маси банкрута, ліквідатор повторно звернулась до Головного управління ДПС у Вінницькій області з заявою №02-37/745 від 11.10.2022 про повернення коштів з бюджету з проханням повернути переплату з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн на ліквідаційний рахунок ТОВ "Дніпроолія" в АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 для подальшого використання вказаних коштів в порядку ст. 64 КУ з процедур банкрутства.

Після чого, в зв`язку з неотриманням відповіді на вказану Заяву, ліквідатор ще раз звернулась до Відповідача з заявою № 02-37/888 від 07.12.2022 про повернення коштів з бюджету аналогічного змісту. Однак, і ця заява ліквідатора ТОВ "Дніпроолія" залишилась без відповіді.

Разом з тим, як вбачається з особистого кабінету платника податків ТОВ "Дніпроолія", усі три вищевказані заяви про повернення коштів з бюджету зареєстровані ГУ ДПС у Вінницькій області (Вінницька ДПІ м. Вінниця, відповідно: за №120558 від 26.09.2022; за № 141941 від 03.11.2022; за №167966 від 13.12.2022.

Так, всупереч положенням ст. 43 Податкового кодексу України та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за №1650/24182, станом на день подання позову переплата з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн на ліквідаційний рахунок ТОВ "Дніпроолія" Відповідачем не повернута.

Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету (Код класифікації доходів бюджету - 11021000; Найменування коду класифікації доходів бюджету - Податок на прибуток підприємств, який сплачують інші платники; Отримувач - Головне УДКСУ у Вінницькій області/11021000; Код отримувача (ЄДРПОУ) - 37979858; Назва банка отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); Номер рахунку (ІВАN) - UА0002856) на користь ТОВ "Дніпролія" за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 900 656,77 грн. на ліквідаційний рахунок ТОВ "Дніпроолія" (ідентифікаційний код 36726560) в АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_2 .

Відповідач у відзиві на позовну заяву б/н від 13.04.2023 року зазначає, окрім іншого, що позивач у позовній заяві, в підтвердження своїх вимог, описує саме умови повернення помилково та/або надміру сплачених зобов`язань та пені за нормами ст. 43 ПК України, зазначає порядок їх повернення, вказує на звернення до ГУ ДПС у Вінницькій області в межах строку, визначених п. 102.5 ст. 102 ПК України, зауважує на зупиненні перебігу строків давності, передбачених ст. 102 ПК України та, як наслідок, робить висновок про відсутність порушень строку на подання заяви.

Крім того, зазначає про направлення до ГУ ДПС у Вінницькій області через електронний кабінет платника ТОВ "Дніпроолія" заяв про повернення помилково та /або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн. згідно з додатком 1 Порядку №787: №120558 від 26.09.2022 року, № 141941 від 03.11.2022 року та №167966 від 13.12.2022 року.

При цьому, платником - ТОВ "Дніпроолія " у вказаних вище заявах зазначено дату сплати грошових зобов`язань 30.05.2019 року, що не відповідає дійсності. Жодної операції щодо сплати а ні у 2019, а ні у 2018 роках відповідно до ІКП платника не було.

Сплата грошових зобов`язань відбувалася у 2017 році, що підтверджується даними ІКП платника.

Позивач підтверджує, що в зв`язку з наявністю у ТОВ "Дніпроолія" податкового боргу, повернення суми 900 656,77 грн. не відбулося, але було запропоновано платнику подати заяву на повернення сплачених грошових зобов`язань на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету (лист від 29.09.2022 року №20572/6/02-32-04-04-15 в матеріалах справи).

Все вказане вище підтверджує, що відмова податкового органу повернути ТОВ "Дніпроолія" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гонти О.А. суму 900 656,77 грн. в рамках Податкового кодексу України не суперечила нормам законодавства та здійснена в межах повноважень, наданих податковому органу чинним законодавством, враховуючи вимоги п.п. 43.1, 43.2 ст. 43 Податкового кодексу України, за якими повернення податковим органом надміру сплачених коштів може здійснюватися виключно за зверненням платника податку у встановленому порядку та за умови повного погашення наявного податкового боргу.

При наявності надміру сплаченої суми у розмірі 900 656,77 грн. у Позивача одночасно обліковувався борг зі сплати ПДВ в сумі 647 505 816,40 грн. (дата виникнення - 06.08.2019 року).

Водночас, у позовній заяві Позивач зазначає, що Податковий кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Відносини неплатоспроможності, які виникають з моменту порушення справи про банкрутство - це врегульовані законодавцем правовідносини щодо формування грошових вимог кредиторів до боржника, визначення їх черговості, призначення арбітражного керуючого на виконання певних повноважень у справах про банкрутство, введення щодо боржника передбаченої законодавством про банкрутство процедури (розпорядження майном, санації чи ліквідації"), виявлення активів боржника, їх реалізації та справедливого розподілу грошових коштів, отриманих внаслідок продажу активів боржника.

Тобто, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс правовідносин боржника, і норми законодавства про банкрутство у справах про банкрутство мають спеціальних характер щодо інших законодавчих актів України.

КУзПБ, як і до його прийняття Закон про банкрутство, застосовується як спеціальний законодавчий акт, приписи якого мають пріоритет перед загальними нормами щодо регламентування порядку відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Враховуючи, що ТОВ "'Дніпроолія" знаходиться в ліквідаційній процедурі, а відповідно на нього поширюється дія Кодексу України з процедур банкрутства та не поширюється дія Податкового Кодексу України щодо питань погашення податкових зобов`язань.

Щодо повернення дебіторської заборгованості для включення в ліквідаційна масу боржника в рамках Кодексом України з процедур банкрутства, відповідач зауважує наступне.

Дійсно, якщо б звернення із заявою про повернення надміру сплачених сум було б здійснено відповідно до Податкового кодексу, строки передбачені статями 43 та 102 не були б порушені, але відповідно до п. 87.10 ст.87 ПКУ з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов`язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно з Кодексом України з процедур банкрутства без застосування норм цього Кодексу.

Позивач, наголошуючи на дотримані строків звернення до ГУ ДПС у Вінницькій області із заявами, встановленими ПК України, про повернення надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн., не згадує про строки позовної давності.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини та Верховного суду щодо того, що "початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідаюся або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила", то перебіг позовної давності в даній справі починається з 15.08.2017 року, тобто з граничного строку сплати податкових зобов`язань з відповідного податку згідно з поданою декларацією та закінчується 16.08.2020 року, з наступних підстав:

так, відповідно до ІКП платника ТОВ "Дніпроолія", згідно поданої декларації за І півріччя 2017 року № від 08.08.2017 року самостійно нараховано податкові зобов`язання з податку на прибуток за ІІ квартал 2017 року в сумі 423329 грн. Сплата даних нарахувань відбулася 15.08.2017 року в сумі 173052 грн. та 250276 грн.

Згідно поданої декларації за 9 місяців 2017 року № від 08.11.2017 року самостійно нараховано податкові зобов`язання з податку на прибуток за ІІІ квартал 2017 року в сумі 573845 грн. Сплата даних нарахувань відбулася 16.11.2017року.

Вищевказані надходження фактично є останніми сплатами платника податку на прибуток до бюджету.

Згідно поданої декларації за 2017 рік № від 28.02.2018 року самостійно нараховано від`ємні податкові зобов`язання з податку на прибуток за IV квартал 2017 року в сумі - 1113605 грн., оскільки в цілому за 2017 рік податкові зобов`язання з податку на прибуток склали 272286 грн. тоді, як за 9 місяців 2017 року вони складали 1385891 грн., тобто на 1113605 грн менше. Таким чином, станом на 11.03.2018 року за рахунок зменшення зобов`язань з податку на прибуток, нарахованих у попередніх звітних періодах утворилась сума 1113605 грн.

Позивач звернувся з позовом 15.03.2023 року, тобто після спливу строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Щодо вимоги позивача стягнути з Державного бюджету на користь ТОВ "Дніпроолія" за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн., відповідач зазначає наступне.

У позовній заяві Позивач згадує Порядок інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 року за № 370/33341, згідно з яким, у разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, до Казначейства подається висновок.

Однак, Позивач зазначає, що "такий спосіб захисту порушеного права як лише зобов`язання контролюючого органу надати висновок про повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань з податку не призведе до ефективного відновлення права платника".

Слід зазначити, що прийняттю рішення щодо стягнення з Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань повинна передувати визначена законом процедура.

Крім того, слід зазначити, що з урахуванням визначеного Позивачем предмету спору та викладених обставин, вимога щодо стягнення з Державного бюджету на користь ТОВ "Дніпроолія" за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн. є передчасною.

Не досягнення реалізації усіх необхідних умов для повернення надміру сплачених грошових зобов`язань унеможливлює прийняття судом рішення про стягнення з Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань даних коштів.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм у межах закону повноваження, а суди вповноважені перевіряти вже створені норми на їх відповідність вищим нормативно-правовим актам.

Крім того, відновлення порушеного права шляхом повернення надміру сплаченого податку на прибуток не забезпечить погашення заборгованості держави саме перед боржником, так як за приписами ч. 1 ст.64 КУ з процедур банкрутства, повернуті кошти будуть спрямовані на погашення, в тому числі сплату основної і додаткової винагороди арбітражного керуючого, тобто вимог першої черги.

Позивач у позовній заяві наголошує, що "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам",

Але, Позивач чомусь не згадує момент існування обов`язку боржника - ТОВ "Дніпроолія" перед державою.

Тому, не зрозуміло, як стягнення з Державного бюджету на користь ТОВ "Дніпроолія" за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн. вплине на ефективний спосіб захисту, коли перед державою існують борги зі сплати податків.

Правомірним відновленням порушених прав і було б подання заяви платником ТОВ "Дніпроолія" на повернення сплачених грошових зобов`язань на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету.

Згідно з ч.2,3,7 статті 64 КУзПБ, вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Кодексом. У разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належить кожному кредитору однієї черги. Вимоги, не погашені у зв`язку з недостатністю майна, вважаються погашеними.

Однак, на думку відповідача, надмірно сплачені грошові зобов`язання повинні бути направлені на погашення саме грошового зобов`язання (податкового боргу), а не на оплату грошової винагороди арбітражного керуючого.

Посилаючись на наведені обставини, відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд: застосувати строк позовної давності до звернення до суду з позовом та відмовити в задоволенні позову.

Позивач, у відповіді на відзив № 02-37/454 від 26.04.2023 року зазначає таке.

Так, усі доводи Відповідача, викладені у своєму Відзиві, помилкові, необґрунтовані, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи №902/1240/21(902/386/23).

Щодо строку позовної давності.

У вказаному відзиві Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до звернення до суду з позовом та відмовити у задоволенні позову про стягнення з Державного бюджету на користь ТОВ "Дніпроолія" за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн.

У цьому контексті позивач звертає увагу на те, що як зазначалось Позивачем у позовній заяві, саме Головне управління ДПС у Вінницькій області у своїх відповідях повідомило ліквідатору про те, що у ТОВ "Дніпроолія" обліковується переплата з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн (дата виникнення переплати 30.05.2019.,

Копії листів Головного управління ДПС у Вінницькій області №18395/6/02-32-13-02-13 від 02.09.2022 та № 20572/6/02-32-04-04-15 від 29.09.2022 додавались ліквідатором до позовної заяви №02-37/298 від 15.03.2023 року, містяться в матеріалах справи та додатково додаються до цієї відповіді на відзив.

Крім того, як також повідомлялось у позовній заяві, заява №02-37/663 від 15.09.2022 про повернення коштів з бюджету, доповнення №02-37/686 від 20.09.2022 до заяви про повернення коштів з бюджету, заява № 02-37/745 від 11.10.2022 про повернення коштів з бюджету та заява № 02-37/888 від 07.12.2022 про повернення коштів з бюджету, подавались ліквідатором до Головного управління ДПС у Вінницькій області в паперовому вигляді, а не направлялись ТОВ "Дніпроолія" через електронний кабінет, як безпідставно зазначено Відповідачем у своєму відзиві.

Як підтверджується відомостями, що містяться в особистому кабінеті платника податків ТОВ "Дніпроолія", усі три заяви про повернення коштів з бюджету були введені до цього електронного кабінету інспектором та зареєстровані, відповідно: за №120558 від 26.09.2022; за №141941 від 03.11.2022; за№167966 від 13.12.2022.

Роздруківка відомостей з особистого кабінету платника податків ТОВ "Дніпроолія" додавалась ліквідатором до позовної заяви №02-37/298 від 15.03.2023 року, міститься в матеріалах справи та додатково додається до цієї відповіді на відзив.

Разом з тим, наразі, у своєму відзиві відповідач зазначає, що сплата грошових зобов`язань ТОВ "Дніпроолія" відбувалася ще в 2017 році. Тому, Відповідач вважає, що перебіг позовної давності в даній справі почався з 15.08.2017 року (згідно з поданою боржником декларацією) та закінчився 16.08.2020 року.

А оскільки Позивач звернувся до суду з позовом у цій справі 15.03.2023 року, на переконання Відповідача, строк позовної давності був пропущений.

Проте, такі доводи Відповідача є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до приписів п. 102.5 ст. 1025 Податкового кодексу України, заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1 095 дня, що настає за днем виникнення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, на період з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Так, 11.03.2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно- екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року установлено карантин на усій території України з 12.03.2020 року.

У подальшому дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року, безперервно продовжувалася.

Наразі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року (з урахуванням останніх внесених до неї змін згідно з постановою Кабінету Міністрів України №383 від 25.04.2023), дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року, продовжена до 30.06.2023.

А тому, з огляду на те, що на усій території України з 12.03.2020 встановлено дію карантину, який наразі не скасовано, навіть якщо вважати, що у нашому випадку перебіг позовної давності почався не з 30.05.2019 року, а з 15.08.2017 року, то на дату звернення Позивача до суду з позовною заявою №02-37/298 від 15.03.2023 року про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств, позовна давність не сплила.

Таким чином, правові підстави для застосування строку позовної давності у суду відсутні.

Щодо обраного способу захисту.

У своєму відзиві Відповідач зазначає, що прийняттю рішення щодо стягнення з Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань повинна передувати визначена законом процедура. Вважає, що звернення Позивача до суду з вимогою про стягнення з держбюджету за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн. за наявності заборгованості ТОВ "Дніпроолія" перед державною, є передчасним. Зауважує, що надмірно сплачені грошові зобов`язання повинні бути направлені на погашення саме грошового зобов`язання (податкового боргу), а не на оплату грошової винагороди арбітражного керуючого.

З огляду на судову практику та положення ч. 1 ст. 62 КУ з процедур банкрутства, надмірно сплачена по платежах до бюджету сума 900 656,77 грн є активом ТОВ "Дніпроолія", який підлягає включенню в ліквідаційну масу і повинен бути спрямований у порядку та черговості, визначеному КУ з процедур банкрутства.

У судовій ліквідаційній процедурі банкрутства вимоги кредиторів погашаються з ліквідаційного рахунку за визначеними законодавством черговістю і порядком.

Враховуючи положення ст. 64 КУ з процедур банкрутства, спрямування переплати ТОВ "Дніпроолія" з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн на погашення заборгованості боржника перед Головним управлінням ДПС у Вінницькій області (на чому наполягає Відповідач), недопустимо, оскільки призведе до порушення принципу черговості та пропорційності задоволення вимог кредиторів, встановленого положеннями КУ з процедур банкрутства (спеціального законодавчого акту, що регулює провадження у справах про банкрутство).

Разом з тим, як також зазначалось Позивачем у позовній заяві, у даному випадку, саме стягнення грошових коштів, як надміру сплаченої суми грошових зобов`язань податку на прибуток приватних підприємств, є ефективним засобом правового захисту прав боржника.

Надмірно сплачена по платежах до бюджету сума 900 656,77 гри є активом ТОВ "Дніпроолія", що підлягає включенню в ліквідаційну масу банкрута у справі №902/1240/21 і має бути спрямований у порядку та черговості, визначеному КУ з процедур банкрутства, приписи якого мають пріоритет перед загальними нормами щодо регламентування порядку відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів.

Як наголошує Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області у своїх поясненнях від 18.04.2023 року до позовної заяви про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств, у разі задоволення позовних вимог Позивача, виконання такого рішення відбуватиметься відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року № 45).

Таким чином, усі твердження відповідача викладені у його відзиві, помилкові, безпідставні, необґрунтовані, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи №902/1240/21(902/386/23).

Відповідач у запереченні на відповідь на відзив б/н від 02.05.2023 року зазначає таке.

Щодо зауваження Позивача про визначення контролюючим органом в листі від 29.09.2022 року №20572/6/02-32-04-04-15 дати виникнення переплати саме 30.05.2019 року.

Як вже зазначалося Відповідачем у відзиві на позовну заяву, надміру сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату (підпункт 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Подання Позивачем податкової декларації № від 30.05.2019 року на зменшення зобов`язань з податку на прибуток жодним чином не передбачає зарахування коштів, а лише уточнює суму вже сплачених 15.08.2017 року та 16.11.2017 року коштів. А дата 30.05.2019 року, визначена контролюючим органом у відповіді як дата виникнення переплати свідчить лише про те, що останній рух по ІКП платника відбувся відповідно до поданої уточненої декларації з податку на прибуток за І квартал 2019 року № від 30.05.2019 року в зв`язку зі зменшенням самостійно нарахованих зобов`язань з податку на прибуток на 918294 грн по терміну 30.05.2019 року і обліковувалась в сумі 900 656,77 грн., тобто в розмірі який обліковується і на сьогодні.

Щодо строку позовної давності

Звертаємо увагу суду, що Позивач у відповіді на відзив, в підтвердження своїх вимог, знову описує умови повернення помилково та/або надміру сплачених зобов`язань та пені, зазначає порядок їх повернення, вказує на звернення до ГУ ДПС у Вінницькій області із заявами в межах строку давності, зауважує на зупиненні перебігу строків давності та, як наслідок, робить висновок про відсутність порушень строку на подання заяви, але в межах норм Податкового кодексу.

Одночасно, Позивач у відповіді на відзив вкотре наголошує, що "згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, з моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс правовідносин боржника, і норми законодавства про банкрутство у справах про банкрутство мають спеціальний характер щодо інших законодавчих актів України. Тобто, Кодекс України з процедур банкрутства, належить застосовувати як спеціальний законодавчий акт, приписи якого мають пріоритет перед загальними нормами щодо регламентування порядку відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи".

Тобто, Позивач досі не визначився із способом свого захисту.

Якщо слідувати даному твердженню, зауваження Позивача щодо не порушення ним строків давності по ст. 102 ПКУ, з врахуванням п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, не можуть прийматися судом, оскільки Податковий кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства.

На відміну від Позивача, законодавець передбачив та визначив декілька шляхів відновлення прав та інтересів платника - ТОВ "Дніпроолія".

Якщо розглядати спірне питання в рамках Податкового кодексу України, надміру сплачені грошові зобов`язання можуть бути або повернуті платнику або за його заявою на протязі 1095 днів при умові відсутності податкового боргу з будь-яких податків (зборів), або за його ж заявою зараховані на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів.

В протилежному випадку, кошти списуються на підставі відповідного рішення керівника органу державної податкової служби.

Враховуючи, те що ТОВ "Дніпроолія" знаходиться в ліквідаційній процедурі, а відповідно на нього поширюється дія Кодексу України з процедур банкрутства, дія Податкового Кодексу України щодо питань погашення податкових зобов`язань, на нього не поширюється.

Тобто, відмова податкового органу повернути ТОВ "Дніпроолія" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гонти О.А. суму 900 656,77 грн. не суперечила нормам законодавства та здійснена в межах повноважень, наданих податковому органу.

Щодо порушення строку звернення до суду.

В підтвердження дотримання ним строку позовної давності описує строки давності по ПКУ та їх зупинення в зв`язку з продовженням дії карантину.

Відповідачем у відзиві вже було зауважено, що загальні строки позовної давності встановлені цивільним законодавством. Водночас, як вказано в ч. 2 ст. 1 ЦКУ, до податкових та бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

У пункті 102.5 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем виникнення такої переплати або отримання права на таке відшкодування, що дозволяє зробити висновок про те, що Податковим кодексом України встановлено граничний строк для звернення із заявами про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування, який починається за днем виникнення такої переплати або отримання права на таке відшкодування, та не може перевищувати 1095 календарних днів. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення платника податків до контролюючого органу із відповідною заявою та застосовується імперативно (в силу закону).

Однак, Позивач ототожнює строк позовної давності із спеціальним строком давності для звернення платників податків до контролюючого органу із заявами про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування, встановленим у пункті 102.5 статті 102 Податкового кодексу України.

Положення Закону (ЦК України) про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів Боржника.

Тому, при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює спеціальних норм про позовну давність. Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини та Верховного суду, що "початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила" то перебіг строку звернення до суду в даній справі починається з 15.08.2017 року, тобто з граничного строку сплати податкових зобов`язань з відповідного податку згідно з поданою декларацією та закінчується 16.08.2020 року.

Навіть якщо строк виникнення надміру сплаченої суми відраховувати з 30.05.2019 року, коли відповідно до поданої уточненої декларації з податку на прибуток за І квартал 2019 року № від 30.05.2019 року товариство зменшило самостійно нараховані зобов`язання з податку на прибуток на 918294 грн, по терміну 30.05.2019 року, кінцевим строком звернення до суду буде вважатися дата 30.05.2022 року.

Позивач звернувся з позовом 15.03.2023 року, тобто після спливу строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Третя особа у письмових поясненнях б/н від 18.04.2023 року зазначила, що у разі задоволення позовних вимог Позивача, виконання такого рішення відбуватиметься відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначається у преамбулі КУзПБ, він встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відносини банкрутства складаються між боржником та його кредиторами, між названими особами та учасниками провадження у справі про банкрутство, а також господарським судом у зв`язку та внаслідок неплатоспроможності боржника і з приводу розмірного задоволення вимог кредиторів у порядку черговості за рахунок майна боржника шляхом врегулювання боргів боржника, або відновлення його платоспроможності, або його ліквідації.

Застосування норм законодавства про банкрутство у сукупності із нормами суміжних правових інститутів повинно відповідати базовим принципам права банкрутств.

Велика Палата Верховного Суду у свої постанові від 18.02.2020 року у справі №918/335/17 зазначила, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи.

Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване Кодексом України з процедур банкрутства, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у Господарському процесуальному кодексі України.

Відносини неплатоспроможності, які виникають з моменту порушення справи про банкрутство, - це врегульовані законодавцем правовідносини щодо формування грошових вимог кредиторів до боржника, визначення їх черговості, призначення арбітражного керуючого на виконання певних повноважень у справах про банкрутство, введення щодо боржника передбаченої законодавством про банкрутство процедури (розпорядження майном, санації чи ліквідації), виявлення активів боржника, їх реалізації та справедливого розподілу коштів, отриманих внаслідок продажу активів боржника.

Тобто з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс правовідносин боржника, а норми законодавства про банкрутство у справах про банкрутство мають спеціальний характер щодо інших законодавчих актів України.

Відповідна правова позиція щодо застосування норм Закону про банкрутство є усталеною та послідовно викладена в постановах КГС ВС від 23.05.2018 у справі N 915/2069/15, від 04.09.2018 у справі N 922/4379/16, від 30.01.2019 у справі N 912/2185/16(912/3192/17), від 18.06.2019 у справі N 918/756/13, від 24.07.2019 у справі N 908/6183/15, від 27.08.2019 у справі N 913/982/14, від 02.10.2019 у справі N 5006/5/39б/2012, від 22.10.2019 у справі N 904/10560/17.

У постанові КГС ВС від 10.09.2020 у справі N Б13/115-12 наведено висновок, згідно з яким КУзПБ, як і Закон про банкрутство (до прийняття КУзПБ), слід застосовувати як спеціальний законодавчий акт, приписи якого мають пріоритет перед загальними нормами щодо регламентування порядку відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема судовий захист цивільного права та інтересу.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При цьому, згідно Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 року № 787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 1650/24182, повернення, зокрема, надміру зарахованих до бюджету податків здійснюється за поданням (висновком) повідомленням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету

Разом з тим, такий спосіб захисту порушеного права позивача, як лише зобов`язання контролюючого органу надати висновок про повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань з податку не призведе до ефективного відновлення права платника податків.

Така позиція висвітлена Великою Палатою Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі №826/7380/15.

Відтак, на переконання суду, позивачем обрано ефективний спосіб захисту, спрямований на забезпечення поновлення порушеного права, шляхом пред`явлення вимоги про стягнення грошових коштів.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Так, за змістом ст. 1 КУзПБ, ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Згідно ст. 12 КУзПБ, арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право: звертатися до господарського суду та суду загальної юрисдикції у випадках, передбачених цим Кодексом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КУзПБ визначено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Як зазначено раніше, постановою суду від 15.08.2022 року ТОВ "Дніпроолія" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гонту О.А.

Відтак, з моменту винесення судом постанови про визнання боржника банкрутом, ліквідатор здійснює заходи щодо проведення ліквідаційної процедури банкрута, в порядку визначеному законом, з метою досягнення цілей КУзПБ та, зокрема, формування ліквідаційної процедури банкрута та задоволення вимог кредиторів.

Так, як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, арбітражний керуючий Гонта О.А. в ході здійснення повноважень ліквідатора позивача - ТОВ "Дніпроолія" звернулась зі зверненням до відповідача - Головного управління ДПС у Вінницькій області, у відповідь на який останнім було надано лист №18395/6/02-32-13-02-13 від 02.09.2022 року в якому було повідомлено, що станом на 26.08.2022 року згідно даних ІС "Податковий блок" в ІКП ТОВ "Дніпроолія" () обліковується заборгованість по єдиному внеску (КБК 71010000) в сумі 602 252,84 грн., яка виникла 22.04.2019 року та податковий борг на загальну суму 713 273 917,61 грн., а саме:

- по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (КБК 14010100) - 712 888 061,21 грн. (дата виникнення 06.08.2019 року - в сумі 647 505 816,35 грн., 02.04.2020 року - в сумі 3 009,1 грн., 06.10.2020 року - в сумі 58 031,35 грн., 26.11.2021 року

- в сумі 20 860,81 грн., 29.12.2021 року - 65 300 343,6 грн.).

Свідоцтво платника ПДВ підприємства ТОВ "Дніпроолія" () № 200239038 від 12.11.2009 року анульовано 29.01.2021 року на підставі документа форми 6- РПДВ № 156.

- по адмін.штрафам та іншим санкціям (КБК 21081103) - 385 856,40 грн.; (дата виникнення 06.08.2019 року - в сумі 350 508,00 грн., 29.12.2021 року - 35 348,40 грн.).

Крім цього, згідно даних ІС "Податковий блок" в ІКП ТОВ "Дніпроолія" по податок на прибуток приватних підприємств (КБК 11021000) обліковується переплата з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн (дата виникнення переплати 30.05.2019) (а.с. 12).

Наявність переплати позивача з податку на прибуток в розмірі 900 656,77 грн. також підтверджується витягом з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами станом на 15.03.2023 року щодо ТОВ "Дніпроолія" (а.с. 13-14).

В подальшому, позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про повернення коштів з бюджету.

Так, ліквідатор ТОВ "Дніпроолія" арбітражний керуючий Гонта О.А. звернулась до Головного управління ДПС у Вінницькій області з заявою №02-37/663 від 15.09.2022 року про повернення коштів з бюджету, з посиланням на положення ч. 1 ст. 59, ст. 64 КУ з процедур банкрутства, абз. 11 п. 52-2, п. 69.9 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, в якій, з метою формування ліквідаційної маси банкрута згідно вимог КУ з процедур банкрутства, просила повернути переплату з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн на ліквідаційний рахунок ТОВ "Дніпроолія" для подальшого використання вказаних коштів в порядку ст. 64 КУ з процедур банкрутства. Також, у даній заяві було вказано, що реквізити ліквідаційного рахунку ТОВ "Дніпроолія" буде повідомлено додатково протягом найближчих днів (а.с. 15-16).

У Доповненні №02-37/686 від 20.09.2022 року до заяви про повернення коштів з бюджету ліквідатор ТОВ "Дніпроолія" арбітражний керуючий Гонта О.А. просила відповідача повернути переплату з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн на ліквідаційний рахунок ТОВ "Дніпроолія" в АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 для подальшого використання вказаних коштів в порядку ст. 64 КУ з процедур банкрутства (а.с. 17).

У відповіді Головного управління ДПС у Вінницькій області № 20572/6/02-32-04-04-15 від 29.09.2022 року, посилаючись на те, що у ТОВ "Дніпроолія" обліковується заборгованість по податку на додану вартість, екологічному податку, адмінштрафах та інших санкціях, Головне управління ДПС у Вінницькій області вказало на необхідність застосування норм пункту 43.2 статті 43 Податкового кодексу України, який передбачає, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

У зв`язку з чим, у вказаній відповіді Відповідач запропонував ТОВ "Дніпроолія" подати заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справляння яких покладено на контролюючі органи (а.с. 18-19).

В подальшому, ліквідатор ТОВ "Дніпроолія" арбітражний керуючий Гонта О.А. зверталась до Головного управління ДПС у Вінницькій області з заявами № 02-37/745 від 11.10.2022 року та № 02-37/888 від 07.12.2022 року (повторно) про повернення коштів з бюджету, з посиланням на положення ч. 1 ст. 62, ст. 64 КУ з процедур банкрутства, із зазначенням про неможливість застосування до ТОВ "Дніпроолія", яке 15.08.2022 року визнано банкрутом, положень п. 43.2. ст. 43 ПК України.

У вказаних заявах ліквідатор просила відповідача, з метою формування ліквідаційної маси банкрута згідно вимог КУ з процедур банкрутства, повернути переплату з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн на ліквідаційний рахунок ТОВ "Дніпроолія" в АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 для подальшого використання вказаних коштів в порядку ст. 64 КУ з процедур банкрутства (а.с. 20-25).

Як підтверджується відомостями, що містяться в особистому кабінеті платника податків ТОВ "Дніпроолія", усі три заяви про повернення коштів з бюджету були введені до цього електронного кабінету інспектором та зареєстровані, відповідно: за №120558 від 26.09.2022; за №141941 від 03.11.2022; за№167966 від 13.12.2022 (а.с. 26-35).

Разом з тим, Головним управлінням ДПС у Вінницькій області не було надано відповідь на заяви ліквідатора № 02-37/745 від 11.10.2022 року та № 02-37/888 від 07.12.2022 року (повторно) про повернення коштів з бюджету.

Наведене і стало підставою звернення позивача з даним позовом про стягнення з Державного бюджету на користь ТОВ "Дніпролія" за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 900 656,77 грн. на ліквідаційний рахунок ТОВ "Дніпроолія" (ідентифікаційний код 36726560) в АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України .

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України визначено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені визначено приписами статті 43 ПК України.

Помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу (43.1).

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на рахунок такого платника податків у банку або небанківському надавачу платіжних послуг, або на єдиний рахунок, або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, небанківському надавачу платіжних послуг, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (43.2).

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені (43.3.).

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на рахунок платника податків у банку, небанківському надавачу платіжних послуг; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, небанківському надавачу платіжних послуг (43.4).

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку (43.6).

Відповідно до п. 102.5 ст. 102 ПК України, заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем виникнення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Крім того, згідно з п. 102.9 ст. 102 ПП України (в редакції, чинній на момент звернення з заявою про повернення коштів з бюджету), на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Як зазначено раніше, згідно повідомлених відповідачем - Головним управлінням ДПС у Вінницькій області у листі №18395/6/02-32-13-02-13 від 02.09.2022 року відомостей про наявність у ТОВ "Дніпроолія" переплати з податку на прибуток в розмірі 900 656,77 грн., остання виникла саме 30.05.2019 року.

Відтак, враховуючи наведені вище обставини та положення закону, позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів з бюджету без порушення строку, визначеного для подання такої заяви, оскільки як вказано вище, перебіг такого строку було зупинено на період дії карантину, що закінчив свою дію лише 01.07.2023 року.

Водночас, згідно ч. 14 ст. 39 КУзПБ, з моменту відкриття провадження у справі:

пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі;

пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом;

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КУзПБ визначено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КУзПБ, під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатор зобов`язаний використовувати лише один (ліквідаційний) рахунок боржника в банківській установі. Залишки коштів на інших рахунках перераховуються на ліквідаційний рахунок боржника. У разі якщо кредитором боржника є нерезидент України, ліквідатор має право використовувати для розрахунків з таким кредитором валютний рахунок боржника в банківській установі. Кошти, що надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на ліквідаційний рахунок боржника. Після оплати витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури, та сплати основної і додаткової винагороди арбітражного керуючого здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Оплата витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури, здійснюється у такому порядку: у першу чергу оплачуються витрати, пов`язані з проведенням ліквідаційної процедури, та сплачується винагорода ліквідатора; у другу чергу виконуються зобов`язання перед особами, які після відкриття провадження у справі про банкрутство боржника надавали кредитування, поставляли сировину, комплектуючі з відстроченням платежу.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, що є предметом забезпечення, відшкодовуються витрати, пов`язані з утриманням, збереженням та визначенням вартості такого майна. Склад та розмір таких витрат підлягають погодженню забезпеченим кредитором. Кошти, що залишилися після здійснення зазначених виплат, використовуються виключно для задоволення вимог кредиторів за зобов`язаннями, які забезпечують таке майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 КУзПБ, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КУзПБ, кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому:

1) у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості з оплати за виконані роботи та/або надані послуги, а також інші кошти, належні гіг-спеціалістам за гіг-контрактами, укладеними згідно із Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; вимоги щодо виплати заборгованості із компенсації збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішень Європейського суду з прав людини, постановлених проти України; вимоги кредиторів за договорами страхування; витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;

2) у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються: вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою;

5) у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 КУзПБ, вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 КУзПБ, у разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належить кожному кредитору однієї черги.

При цьому, ухвалою суду від 19.07.2022 року встановлено перелік та розмір визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню арбітражним керуючим (розпорядником майна) Гонтою О.А. до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Дніпроолія":

- Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ ВП 44069150) :

- 558 859,78 грн - друга черга задоволення вимог кредиторів;

- 517 787 159,00 грн - третя черга задоволення вимог кредиторів;

- 195 530 151,72 грн - шоста черга задоволення вимог кредиторів;

- 27 662,00 грн - витрат на сплату судового збору - перша черга задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою від 31.10.2022 року визнано грошові вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ТОВ "Дніпроолія" в загальному розмірі 6 906,10 грн, з яких: 3783,57 грн - вимоги щодо сплати податків і зборів (третя черга задоволення - з правом дорадчого голосу), 3 122,53 грн - штраф та пеня (шоста черга задоволення); а також у розмірі 4 962,00 грн - витрати на сплату судового збору (перша черга задоволення).

Ухвалою від 01.11.2022 року визнано грошові вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області до ТОВ "Дніпроолія" в загальному розмірі 52139,84 грн (друга черга задоволення); а також у розмірі 4 962,00 грн - витрати на сплату судового збору (перша черга задоволення).

Ухвалою від 08.05.2023 року замінено кредитора у справі № 902/1240/21 про банкрутство ТОВ "Дніпроолія" - Фонд соціального страхування України у Вінницькій області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Так, до Реєстру вимог кредиторів по справі про банкрутство ТОВ "Дніпроолія", крім вимог Головного управління ДПС у Вінницькій області у розмірі 517 787 159,00 грн, до третьої черги задоволення також включено вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) Головного управління ДПС у Дніпропетровської області у розмірі 3 783,57 грн.

В той же час, до Реєстру вимог кредиторів у справі №902/1240/21 включено вимоги кредиторів, які підлягають задоволенню у першу (п. 1 ч. 1 ст. 64 Кодексу) та другу черги (п. 2 ч. 1 ст. 64 Кодексу), а саме:

Головне управління ДПС у Вінницькій області - 27 662,00 грн (витрати на сплату судового збору - перша черга);

Головне управління ДПС у Дніпропетровської області - 4 962,00 грн (витрати на сплату судового збору - перша черга);

Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області) - 4 962,00 грн (витрати на сплату судового збору - перша черга);

Головне управління ДПС у Вінницькій області - 558 859,78 грн (вимоги із зобов`язань зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування (ЄСВ) - друга черга);

Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Вінницькій області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області) - 52 139,84 грн (вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів - друга черга).

Відтак, наведеними вище положеннями закону визначено порядок погашення вимог кредиторів банкрута в ході ліквідаційної процедури, з застосуванням відповідних принципів черговості та пропорційності задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 5 ст. 64 КУзПБ, погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог проводиться за згодою кредитора (кредиторів), за умови що це не порушує майнові права інших кредиторів.

Поряд з цим, неповернення на рахунок боржника або ж спрямування наявної переплати ТОВ "Дніпроолія" з податку на прибуток в сумі 900 656,77 грн на погашення існуючої заборгованості боржника перед бюджетом, на чому наполягає Відповідач, призведе до порушення принципу черговості та пропорційності задоволення вимог кредиторів, встановленого положеннями Кодексу України з процедур банкрутства, що є неприпустимим та не відповідатиме принципам та завданням Кодексу України з процедур банкрутства, що в свою чергу порушуватиме права та інтереси інших кредиторів у справі про банкрутство ТОВ "Дніпроолія", які відповідно правомірно очікують на задоволення своїх грошових вимог до боржника, що були визнані судом, у порядку та черговості, визначені цим Кодексом.

При цьому, на момент розгляду даної справи, матеріали справи не містять доказів повернення на рахунок позивача надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн.

Зважаючи на наведені приписи законодавства та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з мотивів наведених вище.

Обґрунтованість та правомірність заявлених вимог підтверджуються наданими та дослідженими судом письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.

Поряд з цим, Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що перебіг позовної давності в даній справі починається з 15.08.2017 року, тобто з граничного строку сплати податкових зобов`язань з відповідного податку згідно з поданою декларацією та закінчується 16.08.2020 року.

Відтак, Позивач звернувся з позовом 15.03.2023 року, тобто після спливу строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України), про що було заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

При цьому, суд зауважує, що відповідач посилаючись на положення ч. 2 ст.1 ЦК України, якою визначено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом, - посилається на пропуск Позивачем строку позовної давності і застосування спливу такого строку саме згідно положень ЦК України.

Поряд з цим, як зазначено вище, перебіг строку обраховується саме з 30.05.2019 року, дати виникнення у ТОВ "Дніпроолія" переплати з податку на прибуток в розмірі 900 656,77 грн., про що було повідомлено Відповідачем у листі №18395/6/02-32-13-02-13 від 02.09.2022 року.

Відтак, з огляду на наведені вище положення п.п. 102.5, 102.9 ст. 102 ПК України, п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України та враховуючи, що на усій території України з 12.03.2020 року до 01.07.2023 року було встановлено дію карантину, навіть якщо вважати, що у даному випадку перебіг позовної давності почався не з 30.05.2019 року, а з 15.08.2017 року (як зазначає Відповідач), то на дату звернення Позивача до суду з позовною заявою №02-37/298 від 15.03.2023 року про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств, позовна давність не сплила.

Таким чином, правові підстави для застосування строку позовної давності у суду відсутні, в зв`язку з чим, заява Відповідача про застосування строку позовної давності, викладена у відзиві на позовну заяву, задоволенню не підлягає.

Також, суд не приймає до уваги заперечення Відповідача, зокрема доводи щодо того, що вказана переплата з податку на прибуток в розмірі 900 656,77 грн. має бути спрямована на погашення грошового зобов`язання або ж податкового боргу з інших платежів, а не на оплату грошової винагороди арбітражного керуючого; застосування до боржника положень ст. 43 ПК України - оскільки як зазначено вище, згідно положень КУ з процедур з банкрутства, вказана переплата з податку на прибуток є активом ТОВ "Дніпроолія", який підлягає включенню в ліквідаційну масу та який, в свою чергу, повинен бути спрямований на задоволення вимог, в тому рахунку, усіх кредиторів у даній справі (якими окрім Відповідача, є Головне управління ДПС у Дніпропетровської області та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області) у порядку та черговості, визначеному КУ з процедур банкрутства.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат за зустрічним позовом суд виходить з наступного.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України визначено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено раніше, ухвалою від 17.03.2023 року було задоволено клопотання ТОВ "Дніпроолія" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гонти О.А. № 02-37/299 від 15.03.2023 року про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви № 02-37/298 від 15.03.2023 року про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств, в межах справи №902/1240/21.

Відстрочено позивачу сплату судового збору за звернення до суду з позовною заявою № 02-37/298 від 15.03.2023 року про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн., в межах справи № 902/1240/21 - до ухвалення судового рішення по даному спору.

Відповідно п. 3.4, абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7, у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлено ставку судового збору в розмірі: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При зверненні до суду з даним позовом, Позивачем визначено ціну позову, в розмірі 900 656,77 грн.

Відтак, за подання до господарського суду згаданої позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 13 509,85 грн. (900 656,77*1,5% = 13 509,85).

Враховуючи викладене, оскільки судом задоволено позов про стягнення 900 656,77 грн., суд дійшов висновку про стягнення з відповідача суми судового збору за подання позовної заяви, в розмірі 13 509,85 грн. у дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 КУ з процедур банкрутства, ст.ст. 2, 3, 12, 73, 74, 76-79, 86, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Задоволити позов ТОВ "Дніпроолія" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гонти О.А. до Головного управління ДПС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 900 656,77 грн. у справі №902/1240/21(902/386/23), в межах справи № 902/1240/21 про банкрутство ТОВ "Дніпроолія", в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного бюджету (Код класифікації доходів бюджету - 11021000; Найменування коду класифікації доходів бюджету - Податок на прибуток підприємств, який сплачують інші платники; Отримувач - Головне УДКСУ у Вінницькій області/11021000; Код отримувача (ЄДРПОУ) - 37979858; Назва банка отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); Номер рахунку (ІВАN) - UА0002856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" (вул. Соборна, 15, м. Вінниця, 21050; ) за рахунок бюджетних асигнувань надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 900 656,77 грн. на ліквідаційний рахунок ТОВ "Дніпроолія" (ідентифікаційний код 36726560) в АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_2 .

3. Cтягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м.Київ / 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 13 509,85 грн. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити учасникам справи до електронних кабінетів ЄСІТС та на адреси електронної пошти: ГУ ДПС у Вінницькій області - ; ТОВ "Дніпроолія" - ; ; арбітражному керуючому Гонті О.А. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Головному управлінню Державної казначейської служби України у Вінницькій області - .

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 09 листопада 2023 р.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1 - до справи.