ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2023 року м.Дніпро Справа № 904/2259/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі

головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач),

судді: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2023 (суддя І.В. Мілєва, повний текст якого підписаний 18.09.2023) у справі № 904/2259/23

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, Дніпропетровська область, м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд", Дніпропетровська область, м. Дніпро

про стягнення 59 404,95 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" про стягнення 62 404,95 грн, з яких: 40 649,17 грн основний борг, 7884,89 грн пеня, 1476,44 грн 3% річних, 12 394,45 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії № 290 від 10.11.2010.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2023 р. у справі № 904/2259/23 Позов задовольнити частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради 59 145,23 грн, з яких: 37 649,17 грн - основний борг, 7876,03 грн - пеня, 1474,32 грн - 3% річних, 12 145,71 грн - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2672,19 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Приватне акціонерне товариство "Дніпровськпромбуд", в якій просить скасувати рішення господарського суду від 18.09.2023 в частині стягнення 7876,03 грн. пені, 1474,32 грн. 3% річних, 12145, 14 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що зазначене рішення необ`єктивне та несправедливе, тому що воно ґрунтується на нормах чинного законодавства у мирний час і не враховує форс-мажорні обставини, зазначені у Договорі №290 від 10.11.2010.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «Дніпровськпромбуд» та залишити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2023 по справі № 904/2259/23 без змін.

Зазначає, що п. 10.6. Договору про постачання теплової енергії № 290 від 10.11.2020 передбачено, що сторона, яка має намір послатися на форс-мажорні обставини, зобов`язана невідкладно із урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характеру існуючих перешкод повідомити іншу Сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього Договору. В свою чергу, ПрАТ «Дніпровськпромбуд» не повідомляв КП «Теплоенерго» про вплив форс-мажорних обставин на виконання Договору № 290 від 10.11.2010.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 05.10.2023 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

11.10.2023 матеріали справи № 904/2259/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2023 у справі № 904/2259/23; призначено розгляд апеляційної скарги у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та надані заперечення, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради та Відкритим акціонерним товариством "Дніпровськпромбуд" укладено договір про постачання теплової енергії № 290 від 10.11.2010.

Відповідно пункту 2.1 договору, теплопостачальне підприємство бере на себе зобов`язання виробляти та постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується одержати теплову енергію та сплатити теплопостачальному підприємству її вартість, за встановленими тарифами (цінами) в терміни та на умовах, передбачених цим договором.

Споживач теплової енергії зобов`язується до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, отримати від теплопостачального підприємства рахунок разом з актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та розглянувши останній, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, підписати та направити поштою (або іншим засобом) один екземпляр на адресу теплопостачального підприємства. В разі незгоди з зазначеним в акті здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період визначеним теплопостачальним підприємством обсягом поставленої теплової енергії, споживач зобов`язаний надати на адресу теплопостачального підприємства мотивоване заперечення (з контррозрахунком спожитої теплової енергії або з відповідним актом про встановлення факту, складеного за участю теплопостачального підприємства) в письмовому вигляді протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту одержання акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (п. 4.2.2. договору).

Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені умовами цього договору. У термін не пізніше одного місяця з моменту закінчення опалювального періоду провести звіряння розрахунків з теплопостачальним підприємством (п. 4.2.4. договору).

Облік спожитої теплової енергії споживачем здійснюється на межі продажу, яка є межею балансової належності (додаток № 2 договору) на підставі показників комерційних приладів обліку. В разі відсутності у споживача комерційних приладів обліку теплової енергії обсяг спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження (визначеного додатком № 1 договору) з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості діб роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (п. 6.1. договору).

Облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється розрахунковим способом за адресою: вул. Каменська, буд.15 (п. 6.2. договору).

Розрахунки між теплопостачальним підприємством та споживачем за договором проводяться виключно у безготівковій формі у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів, вказаних у відповідних платіжних документах, на поточні рахунки, зазначені сторонами у розділі 15 договору (п. 6.6. договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (в 2-х примірниках), за формою визначеною сторонами в додатку № 3 договору. Підписаний акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період або його відсутність в порядку п.п. 4.2.2, 6.10 договору є підтвердженням відсутності претензій з боку споживача в частині фактично отриманої кількості теплової енергії (п. 6.7. договору).

Споживач зобов`язаний не пізніше 15 числа розрахункового періоду здійснити теплопостачальному підприємству авансовий платіж у розмірі 80 (вісімдесят) % від вартості теплової енергії за розрахунковий період, за власним платіжним дорученням з вказаним періодом, за який він сплачується (п. 6.8. договору).

Споживач здійснює остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію впродовж 5 (п`яти) календарних діб після одержання рахунку від теплопостачального підприємства, яке зобов`язане направити його споживачу не пізніше 10 (десяти) календарних діб місяця, наступного за розрахунковим разом з актом здачі-приймання поставленої теплової енергії за відповідний розрахунковий період. У випадку утворення переплати вона зараховується в рахунок наступних платежів (п. 6.9. договору).

Сторони, підписавши цей договір, домовились, що факт отримання споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період та подальшого неотримання теплопостачальним підприємством протягом 5 (п`яти) календарних діб з моменту отримання підписаного споживачем акту здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, є підставою для теплопостачального підприємства вважати акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період підписаним зі сторони споживача (п. 6.10. договору).

Тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором затверджені Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 25.05.2009 за № 1345 (п. 7.1. договору).

Тариф (з ПДВ) для розрахунків за цим договором складає: теплова енергія (1Гкал) - 744,50 грн. Про зміну тарифів споживач повідомляється в порядку, визначеному п. 5.2.3 договору (п. 7.2. договору).

Сторони несуть відповідальність за порушення умов договору, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом (п. 9.1. договору).

В разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за цим договором споживач на вимогу теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (п. 9.4.4. договору).

Пунктом 10.6. Договору про постачання теплової енергії № 290 від 10.11.2010 передбачено, що сторона, яка має намір послатися на форс-мажорні обставини, зобов`язана невідкладно із урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характеру існуючих перешкод повідомити іншу Сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього Договору.

Цей договір набуває юридичної сили з моменту його підписання та діє до 10.11.2013, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Датою підписання цього договору вважається дата, зазначена у правому верхньому куті першої сторінки цього договору (п. 11.1. договору).

В подальшому - 26.11.2014 сторони уклали додаткову угоду до договору, в якій у зв`язку з виникненням обставин, які впливають на витрати, необхідні для виконання обов`язків за договором про постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання №290 від 10.11.2010 на діючих умовах, відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 188 Господарського кодексу України, згідно з листом споживача № 1-10/9-295 від 31.10.2014, дійшли згоди щодо необхідності внесення змін з 01.11.2014 у додаток № 1 до Договору Розрахунок обсягів та вартості теплової енергії.

Сторони підписали додаткову угоду до договору, в якій у зв`язку з виникненням обставин, які впливають на витрати, необхідні для виконання обов`язків за договором про постачання теплової енергії на діючих умовах, відповідно до ст. 631, 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 180, 188 Господарського кодексу України, дійшли згоди щодо необхідності внесення змін в додаток № 1 до договору Розрахунок обсягу та вартості теплової енергії з 27.10.2016, згідно доданого акту обстеження нежитлових приміщень опалювальна площа складає 94,2 кв.м.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 52 303,96 грн., що підтверджується актами прийому-передачі послуги: - № 090290 від 31.10.2021 про постачання теплової енергії в обсязі 0,11168 Гкал на суму 557,39 грн. з ПДВ; - № 090290 від 30.11.2021 про постачання теплової енергії в обсязі 1,32292 Гкал на суму 9097,40 грн з ПДВ; - № 090290 від 31.12.2021 про постачання теплової енергії в обсязі 1,99308 Гкал на суму 11 258,11 грн. з ПДВ; - № 090290 від 31.01.2022 про постачання теплової енергії в обсязі 2,21135 Гкал на суму 15 206,95 грн з ПДВ; - № 090290 від 28.02.2022 про постачання теплової енергії в обсязі 1,57194 Гкал на суму 10 809,86 грн. з ПДВ; - № 090290 від 31.03.2022 про постачання теплової енергії в обсязі 0,78151 Гкал на суму 5374,25 грн. з ПДВ.

Позивач виставив відповідачу рахунки: № 090290 від 31.10.2021 на суму 557,39 грн.; № 090290 від 30.11.2021 на суму 9097,40 грн.; № 090290 від 31.12.2021 на суму 11 258,11 грн; № 010495 від 31.01.2022 на суму 15 206,95 грн; № 090290 від 28.02.2022 на суму 10 809,86 грн. ; № 090290 від 31.03.2022 на суму 5374,25 грн.

02.01.2023 позивач вдруге направив на адресу відповідача, зазначені вище рахунки.

Відповідач в порушення умов договору за поставлену теплову енергію розрахувався частково на суму 14654,79 грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 37 649,17 грн.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 7884,89 грн. за загальний період з 10.11.2021 по 18.10.2022, 3 % річних за загальний період з 10.11.2021 по 06.02.2023 у розмірі 1476,44 грн. та інфляційні втрати за період з листопада 2021 року по січень 2023 року у розмірі 12 394,45 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що вимоги позивача про стягнення основної заборгованості в сумі 37 649,17 грн. є правомірними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Зменшуючи розмір пені, 3% річних та інфляційних нарахувань суд керувався помилкою в розрахунках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду в частині стягнення 37 649,17 грн. основного боргу заявником апеляційної скарги не оскаржується, тобто не є вимогою апеляційної скарги, тому суд апеляційної інстанції законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Колегія суддів констатує, що рішення господарського суду оскаржується лише в частині стягнення пені - 7876,03 грн., 3% річних -1474,32 грн., інфляційних втрат - 12 145,71 грн. При цьому скаржник не заперечує проти правильності розрахунку сум, що були задоволенні рішенням господарського суду.

Проте, апелянт не погоджується з тим, що господарським судом не враховано настання форс-мажорних обставин для підприємства - «COVID-19» та введення воєнного стану в Україні.

З урахуванням меж апеляційного оскарження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягненні пені - 7876,03 грн., 3% річних -1474,32 грн., інфляційних втрат- 12 145,71 грн.з наступних мотивів.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За нормами частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 9.4.4 Договору в разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за цим договором споживач на вимогу теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги про настання форс-мажорних обставин та у зв`язку із цим звільнення відповідача від відповідальності, то тяжкий матеріальний стан відповідача, не може бути достатньою підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, оскільки, відповідно до чинного законодавства, підприємницька діяльність ведеться на свій страх і ризик.

Стосовно форс-мажорних обставин, то Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

На думку суду, воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Крім того, суд бере до уваги, що пунктом 10.6. Договору про постачання теплової енергії № 290 від 10.11.2010 передбачено, що сторона, яка має намір послатися на форс-мажорні обставини, зобов`язана невідкладно із урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характеру існуючих перешкод повідомити іншу Сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього Договору.

Так, листом від 28.02.2022 Торгово-Промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 28.02.2022 "Про ведення воєнного стану", однак, відповідач не повідомляв КП «Теплоенерго» про вплив форс-мажорних обставин на виконання Договору № 290 від 10.11.2010.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а викладені у ній доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2023 у справі № 904/2259/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2023 у справі № 904/2259/23 - залишити без змін.

Судові витрати покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.11.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков