ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2023 р. Справа№ 910/21409/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Козир Т.П.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Ковтун Т.О.,

від відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу

Комунального підприємства "Київський метрополітен"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 (повний текст рішення складено 11.08.2023)

у справі № 910/21409/21 (суддя Павленко Є.В.)

За позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Акціонерного товариства "Київметробуд"

про стягнення 1 551 337,24 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Київметробуд" про стягнення 1 551 337, 24 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне (неповне) виконання відповідачем зобов`язань за договором № 670-П-18 від 11.10.2018 року в частині термінів виконання робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 року, позов задоволено частково, стягнуто з Товариства на користь Підприємства штраф в розмірі 700 905, 51 грн., пеню в розмірі 359 797, 86 грн., штраф в розмірі 490 633, 86 грн. та судовий збір у розмірі 23 270,06 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що відповідач не виконав у повному обсязі передбачені договором роботи, у зв`язку з чим до відповідача підлягає застосуванню передбачена п. 8.2 Договору та п. 7.2.1 Договору відповідальність у вигляді штрафних санкцій в загальному розмірі 1 551 337, 24 грн.

Постановою Верховного Суду від 23.03.2023 року касаційну скаргу Товариства задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 року та рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 року скасовано в частині стягнення з відповідача 10 % штрафу, нарахованого на підставі пункту 8.2. договору в розмірі 700 905,51 грн., пені в розмірі 359 797, 86 грн. та 7 % штрафу, нарахованого на підставі пункту 8.3. договору в розмірі 490 633, 86 грн., а справу № 910/21409/21 направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду. У решті зазначені судові рішення залишено без змін.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що відповідач під час розгляду даної справи наголошував на тому, що перед початком виконання робіт є необхідність в здійсненні Замовником попередньої оплати як зустрічного зобов`язання кредитора, відповідно до пункту 4.2 Договору, чого Замовником здійснено не було, тобто, відповідач вважав, що саме Замовник не виконав свої зобов`язання, які передбачені пунктами 4.2. договору, тобто відповідач наполягав на відстроченні виконання боржником зобов`язання на час прострочення кредитора. Водночас, судами у справі, яка розглядається встановлено обставини виконання позивачем пункту 4.2 Договору. Разом з тим, Верховний Суд дійшов висновку, що у справі, що розглядається, не відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі № 910/12876/19, на яку здійснює своє посилання скаржник у доводах касаційної скарги, а саме щодо неможливості притягнення до відповідальності за одне і теж саме порушення у вигляді стягнення двох видів штрафу, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду. З огляду на вказане судові рішення попередніх інстанцій в частині стягнення з відповідача штрафу (10%) нарахованого на підставі пункту 8.2 Договору у розмірі 700 905, 51 грн., пені у розмірі 359 797, 86 грн. та штрафу (7%) нарахованого на підставі пункту 8.3 Договору у розмірі 490 633, 86 грн. підлягають скасуванню з направленням справи у скасованій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що подальше невиконання відповідачем обумовлених у договорі будівельних робіт сталося не з вини останнього, а внаслідок прострочення виконання зустрічних зобов`язань позивачем, передбачених пунктом 6.1. договору.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зокрема скаржник вважає, що позивачем виконано передбачені договором умови, реалізація яких спричиняє виникнення у відповідача обов`язку з виконання робіт. Крім того скаржник звертає увагу, що відповідачем підписано спільний наказ від 04.03.2019 року №21-П/30, в якому визначено початок виконання робіт з 07.02.2019 року та частково виконано визначені договором роботи, що підтверджує факт прийняття такого договору до виконання. Також скаржник звертає увагу, що місцевий господарський суд не врахував, що за умовами договору з урахуванням календарного графіка виконання підрядних робіт, роботи за договором у повному обсязі мали бути виконані у строк до 31.04.2021 року, водночас доказів виконання решти передбаченого договором обсягу робіт у встановлений строк матеріали справи не містять.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Комунального підприємства "Київський метрополітен" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 року та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21409/21.

06.09.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/21409/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київський метрополітен" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 року у справі №910/21409/21 та призначено її розгляд справи на 04.10.2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 року розгляд справи відкладено на 08.11.2023 року.

В судовому засіданні 08.11.2023 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2018 року між Комунальним підприємством "Київський метрополітен", як замовником та Акціонерним товариством "Київметробуд", як підрядником укладено договір № 670-П-18 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого Підрядник за завданням Замовника в порядку та на умовах, визначених даним Договором, на свій ризик зобов`язується виконати та здати роботи: "Капітальний ремонт з посиленням основних конструкцій (оправи) перегінних тунелів на 1-й головній колії перегону між станціями "Золоті ворота" та "Лук`янівська" на Сирецько-Печерській лінії Київського метрополітену", код за ДК 021:20-1 "Спеціалізовані будівельні роботи, крім покрівельних" (далі - Роботи), а Замовник зобов`язується виконані належним чином роботи прийняти та оплатити. (т.1, а.с. 13-23).

Згідно з п. 3.2 договору, сума договору (договірна ціна) визначається на підставі затвердженої проектної документації є динамічною договірною ціною і на момент укладання даного Договору складає без ПДВ 30222731,67 грн., крім того, ПДВ (20%) - 6044546,33 грн, всього з ПДВ - 36267278,00 грн, згідно з кошторисом (Додаток 2), який є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 договору замовник здійснює попередню оплату в розмірі 15% від суми договору на підставі рахунку-фактури, який надається Підрядником після отримання письмового повідомлення від Замовника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника.

Погашення Підрядником попередньої оплати на придбання та постачання необхідних матеріальних ресурсів для виконання Робіт та/або виконання Робіт з наданням Замовнику відповідних підтверджувальних документів на суму попередньої оплати, перерахованої Замовником, здійснюється протягом 3-х календарних місяців з моменту її перерахування з оформленням відповідних двосторонніх документів.

Відповідно до п. 6.1 Договору підрядник розпочинає виконання Робіт з моменту отримання письмового повідомлення Замовника та отримання від Замовника зазначених в п. 5.1. цього Договору документів і здійснення Замовником попередньої оплати відповідно до п. 4.2. Договору. Повідомлення направляється Постачальнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Пунктом 6.2 Договору в редакції додаткової угоди № 4 від 30.04.2020 (т.1, а.с.33-34) передбачено, що строк виконання робіт складає 24 місяці з дати початку виконання робіт. Строки виконання підрядником етапів робіт визначені в Календарному графіку виконання підрядних робіт (додаток 2 до Додаткової угоди № 4 від 30.04.2020), що є невід`ємною частиною Договору (т.1, а.с.39).

Відповідно до п. 6.5 договору здавання та приймання виконаних будівельних робіт здійснюється Сторонами щомісяця в міру виконання робіт, шляхом підписання Сторонами Довідок КБ-3 та Актів КБ-2в за відповідний місяць.

Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін і діє до 30 квітня 2021 року, але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором (п. 9.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 30.04.2020 року).

Відповідно до листа №27/08-2810 від 11.10.2018 року позивач попросив відповідача надати рахунок-фактуру для здійснення попередньої оплати на виконання підрядником робіт. (т.1, а.с. 42).

В матеріалах справи наявний рахунок №34 від 11.10.2018 року на підставі якого позивачем, що не заперечується відповідачем, 11.10.2018 року перераховано відповідачу попередню оплату у розмірі 15 % від суми від суми Договору - 5 440 091,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 6382.

Також в матеріалах справи наявний лист №27/08-3116 від 15.11.2018 року в якому позивач просив відповідача надати проект виконання робіт з капітального ремонту, план локалізації і ліквідації аварій в умовах виконання робіт з капітального ремонту та тимчасової експлуатації на об`єктах метрополітену (ПЛАС). До вказаного листа долучено том І Робочий проект з капітального ремонту, том ІІ Кошторисна документація та акт приймання-передачі затвердженої проектної документації. (т.1, а.с. 44).

В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі затвердженої проектної документації, який підписано сторонами 20.11.2018 року без зауважень. (т.1, а.с. 45).

Листом №27/08-153 від 17.01.2019 року позивач просив відповідача надати інформацію про стан виконання робіт та відповідних документів для підтвердження використання попередньої оплати за призначенням. (т.1, а.с. 46).

Втім, як зазначає позивач, що відповідач не заперечує, підрядник наступного дня (18.01.2019 року) повернув попередню оплату в повному обсязі.

В подальшому сторонами додатково підписано спільний наказ від 04.03.2019 року № 21-П/30, в якому визначено початок виконання робіт з 07.03.2019 року. (т.1, а.с.47-49).

Також, як зазначає позивач, що відповідач не заперечує, замовником 05.04.2019 року повторно перераховано попередню оплату у розмірі 5 440 091 грн. відповідно до платіжного доручення № 2755.

Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (примірна форма КБ-3) з Актом приймання виконаних робіт за формою КБ-2в, яка підписана уповноваженими представниками обох сторін 04 липня 2019 року підтверджено, що за період квітень - липень 2019 року Підрядником частково виконано роботи на суму 782 218,94 грн. (т.1, а.с.50-56)

Таким чином, позивач зазначає, що фактичне виконання умов Договору здійснено всього 2,16% від загальної суми Договору.

Також позивач вказує, що залишок невикористаної попередньої оплати у сумі 4 657 872,76 грн. повернуто 23.07.2019 року (платіжне доручення № 1454).

Листом №27/08-3362 від 09.10.2019 року позивач повідомив відповідача, що до завершення терміну дії договору залишилось практично 2 календарні місяці, тому замовник має сумніви щодо належного виконання договірних зобов`язань зі сторони підрядника, а тому просив відповідача невідкладно письмово підтвердити (обґрунтувати) стан виконання робіт в цілому по договору або запропонувати шляхи вирішення даного питання. (т.1, а.с. 57-58).

Крім цього, листом №27/08-496 від 10.02.2020 року позивач повідомив відповідача, що станом на 31.01.2020 року фактично виконано тільки незначний обсяг робіт (10 погонних метрів хімічного закріплення ґрунтів на дослідній ділянці) на загальну суму 782 218, 94грн., що підтверджено актом приймання виконаних будівельних робіт за липень 2019 року (примірна форма КБ-2в). На підставі результатів геофізичних досліджень після проведення хімічного закріплення ґрунтів на цій ділянці та актів візуального огляду якості виконаних робіт на відрізку дослідної ділянки від ПК110+26,30 до ПК110+29,90, запланованих проектних показників закріплення ґрунту не досягнуто. Тобто проблемні 3,6 п.м. потребують термінового усунення порушень, що підтверджено висновками технічних нарад Замовника від 23.10.2019 року №44-HT та від 20.12.2019 року №54-HT. Також у даному листі зазначено, що до завершення терміну дії Договору залишилось фактично 2 календарні місяці, а роботи по суті Підрядником "заморожено", тому маємо сумніви щодо належного виконання договірних зобов`язань. Так, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань щодо строків виконання робіт або (за окремими етапами виконання робіт та/або за Договором в цілому), Замовник має право застосувати не тільки штрафні санкції але й не повернути кошти у сумі 362 672, 78грн. забезпечення виконання умов Договору. Тільки 27.01.2020 року листом №80 ПАТ "Київметробуд" повідомив про загрози невиконання договірних зобов`язань. Викладені причини та аргументи на теперішній час можуть бути прийняті Замовником тільки до уваги а не до їх реалізації з підстав того, що проектні рішення прийнято до виконання без зауважень. Тому на думку позивача обґрунтованих підстав подальшого припинення підрядником виконання договірних зобов`язань, у тому числі виконання інших видів та обсягів робіт, Замовнику не пропонувалось. Звертаємо увагу, що з липня місяця по теперішній час, жодних актів виконаних робіт від Підрядника не надано. У зв`язку з викладеним позивач вимагав, у разі неможливості належного виконання робіт на відрізу 3,6 п.м. дослідної ділянки, компенсувати їх вартість протягом лютого 2020 року або запропонувати шляхи вирішення

даного питання. (т.1, а.с. 59-62).

09.04.2021 року позивач керуючись п. 7.2.1. договору направив відповідачу лист-повідомлення про розірвання Договору в односторонньому порядку у зв`язку з невиконанням відповідачем його умов. (т.1, а.с.63).

Також, 20.05.2021 року позивач направив відповідачу претензію № 12/04-348 щодо стягнення штрафних санкцій, яка залишена останнім без задоволення.(т.1, а.с.64-67).

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що на виконання умов договору 11.10.2018 року він перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 15 % від суми від суми договору - 5 440 091,00 грн., втім у зв`язку із простроченням підрядником виконання робіт, позивачем нараховано та заявлено до стягнення штрафні санкції на підставі п. 8.2 Договору та п. 7.2.1 Договору в сумі 1 551 337, 24 грн.

Місцевий господарський суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що подальше невиконання відповідачем обумовлених у договорі будівельних робіт сталося не з вини останнього, а внаслідок прострочення виконання зустрічних зобов`язань позивачем, передбачених пунктом 6.1. договору.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вже було зазначено вище, Верховний Суд направляючи дану справ на новий розгляд зазначив, що судами не взято до уваги зміст правопорушення встановленого п. 8.2. та п. 8.3. договору, як підстави для застосування штрафів різного розміру. Обидва штрафи встановлені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань щодо строків виконання робіт, що не відповідає висновкам викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі №910/12876/19.

Водночас, під час нового розгляду місцевий господарський суд встановив, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявності прострочення відповідачем зобов`язань за договором, відповідно на думку суду першої інстанції відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій на підставі п. 8.2. та п. 8.3. договору.

Колегія суддів в свою чергу звертає увагу, що в даному випадку необхідно встановити підстави нарахування штрафних санкцій за прострочення боржника і вже після встановлення наявності неналежного виконання боржником договірних зобов`язань суд надає оцінку правовій природі неустойки, встановленої договором.

Отже, колегія суддів звертає увагу, що під час попереднього розгляду справи судами було встановлено, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачем станом на 27.04.2021 року роботи, передбачені договором, були виконані лише частково на загальну суму 782 218, 94 грн., що стало підставою для нарахування позивачем штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт.

Зокрема судами було встановлено, що також не заперечувалось відповідачем, що Підряднику надано заявку від 04.03.2019 року № 27/08-675 розпочати підрядні роботи вхідний № 152 від 05.03.2019 року загальної канцелярії АТ «Київметробуд». Передача проектної документації підтверджується Актом приймання-передачі затвердженої проектної документації від 20.11.2018 року. (т.1, а.с. 45).

В подальшому, 05.04.2019 року замовником повторно перераховано попередню оплату у розмірі 5 440 091 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 2755.

Таким чином позивачем виконано передбачені договором умови, реалізація яких спричиняє виникнення у відповідача обов`язку з виконання робіт.

Крім того, судами було встановлено, що відповідачем підписано спільний наказ від 04.03.2019 року №21-П/30, в якому визначено початок виконання робіт з 07.03.2019 року та частково виконано визначені договором роботи, що підтверджує факт прийняття такого договору до виконання. (т.1, а.с. 47-49).

Пунктом 7.2.1 Договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань Підрядником Замовник має право достроково розірвати Договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це Підрядника за 10 календарних днів до бажаної дати його розірвання, без будь-якої компенсації за збитки, що Підрядник поніс чи може понести у зв`язку з таким розірванням Договору.

Враховуючи викладене та у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного виконання всього передбаченого договором обсягу робіт, позивач реалізував своє право на одностороннє розірвання Договору, направивши АТ "Київметробуд" повідомлення про розірвання Договору з 27.04.2021 року (т.1, а.с.63), яке останній отримав 12.04.2021 року відповідно до штемпеля вхідної кореспонденції підприємства-відповідача.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 3) сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Отже, під час попереднього розгляду справи в судах різних інстанцій було встановлено, та не заперечується сторонами, що відповідач не виконав в повному обсязі передбачені договором роботи, у зв`язку з чим до відповідача підлягає застосуванню відповідальність у вигляді штрафних санкцій передбачених п. 8.2. та п. 8.3. договору.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги, що в частині наявності права на нарахування штрафних санкцій Верховний Суд у даній справі зазначив, що: «щодо відстрочення виконання боржником зобов`язання на час прострочення кредитора, оскільки відповідач під час розгляду даної справи наголошував на тому, що перед початком виконання робіт є необхідність в здійсненні Замовником попередньої оплати як зустрічного зобов`язання кредитора, відповідно до пункту 4.2 Договору, чого Замовником здійснено не було, тобто, відповідач вважав, що саме Замовник не виконав свої зобов`язання, які передбачені пунктами 4.2 Водночас, судами у справі, яка розглядається встановлено обставини виконання позивачем пункту 4.2 Договору, між тим в силу імперативного припису частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.»

Таким чином, місцевий господарський суд піддав ревізії оцінки судів, зроблені під час попереднього розгляду справи, в частині яких спір не направлявся на новий розгляд.

Відповідно до ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Втім, колегія суддів здійснюючи аналіз матеріалів справи, вважає, що місцевий господарський суд не в повній мірі виконав вказівки Верховного Суду, а саме суд першої інстанції повинен був перевірити наявність чи відсутність підстав щодо неможливості притягнення до відповідальності за одне і теж саме порушення у вигляді стягнення двох видів штрафу, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.

З огляду на викладене вище, на виконання вказівок Верховного Суду, колегія суддів встановила наступне.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема, зазначеним у статті 3 Цивільного кодексу України.

Разом з тим за частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами частин другої та третьої статті 6 та статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Приписи частин другої та третьої статті 6 та статті 627 Цивільного кодексу України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Щодо обрання варіанту реалізації розсуду суду у контексті застосування його у системному зв`язку з нормами законодавчих актів, а саме статей 3, 549, 628, 629 Цивільного кодексу України та статті 61 Конституції України слід керуватися визначеним частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Відтак реалізація повноважень із суддівського розсуду має спрямовуватися на вибір оптимального варіанту розв`язання спірного правового питання, пошук необхідної правової норми, її розуміння та інтерпретацію, справедливе вирішення спору відповідно до встановлених судами обставин кожної конкретної справи.

Стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії.

За змістом частини першої та другої статті 217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Положеннями статті 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно неналежне виконання господарського зобов`язання полягає у простроченні підрядника у строк виконати роботи за договором підряду.

Таке ж розуміння прострочення боржника в зобов`язанні вбачається і з приписів частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, за якою боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наслідком прострочення виконання зобов`язання є відповідальність боржника перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Зміст прав та обов`язків учасників господарських відносин за договором підряду полягає в тому, що одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (стаття 837 Цивільного кодексу України).

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що за своєю правовою природою він є договором будівельного підряду.

Як вже було вище зазначено відповідно до матеріалів справи відповідач не виконав в повному обсязі передбачені договором роботи, у зв`язку з чим до відповідача підлягає застосуванню відповідальність у вигляді штрафних санкцій передбачених п. 8.2. та п. 8.3. договору.

У пункті 8.2 договору сторонами визначено, що у разі невиконання, неналежного виконання зобов`язань щодо строків виконання Робіт за цим Договором (за окремими етапами виконання Робіт та/або за Договором в цілому) Підрядник сплачує Замовнику штраф у розмірі 0,1% від вартості невиконаних Робіт за кожний день порушення виконання зобов`язання, а за прострочення понад 20 (двадцять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10% зазначеної вартості.

На підставі вказаного положення Договору позивач нарахував до стягнення штрафні санкції у розмірі 359 797,86 грн. за порушення 1, 3, 4 етапів загальною вартістю 7 009 055,12 грн. за загальний період прострочення з 01.03.2021 року по 27.04.2021 року, а також штраф у розмірі 700 905,52 грн. за прострочення понад 20 календарних днів.

Колегія суддів зазначає, що визначений у п. 8.2 Договору штраф у розмірі 0,1% від вартості невиконаних Робіт за кожний день порушення виконання зобов`язання за своєю правовою природою є пенею за порушення строків виконання робіт.

Крім того, як встановлено у п. 8.3 Договору, у разі затримки виконання Робіт більше як на один місяць понад строку, передбаченого Договором, Замовник має право в односторонньому порядку достроково припинити дію Договору (повідомивши про це Підрядника письмово) стосовно невиконаних Робіт без будь-якої компенсації за збитки, які Підрядник поніс або може понести у зв`язку з таким припиненням Договору.

В цьому випадку та у випадку, передбаченому п. 7.2.1. Договору, крім сплати штрафних санкцій за невиконані Роботи, вся сума попередньої оплати - повертається Підрядником на реєстраційний рахунок Замовника у 3-денний термін з дня пред`явлення останнім відповідної вимоги, з урахуванням індексу інфляції та з виплатою штрафу - 7% від вартості невиконаних робіт.

На підставі вказаного положення Договору позивач нарахував до стягнення штраф у розмірі 490 633,86 грн.

Колегія суддів зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Разом з тим умовами договору сторони, крім нарахування пені, погодили штраф у розмірі 10 % за прострочення понад 20 (двадцять) календарних днів від зазначеної вартості та додатково штраф у розмірі 7% від вартості невиконаних робіт.

Однак колегія суддів зазначає, що стягнення штрафу за прострочення строків виконання робіт понад 20 календарних днів (п. 8.2. договору) та штрафу за затримку виконання робіт більше, як на один місяць понад строку (п.8.3. договору) є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки, як уже зазначалося вище, з установлених судами обставин справи вбачається, що відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за договором підряду на строк більше, як на один місяць, і вказаний строк охоплює порушення зобов`язання на строк понад 20 календарних днів.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 20 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк більше, як на один місяць є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.

З огляду на вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку необхідно застосовувати штраф, що передбачений п. 8.3. договору оскільки відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за договором підряду на строк більше, як на один місяць, і вказаний строк охоплює порушення зобов`язання на строк понад 20 календарних днів.

Також, колегія суддів дійшла висновку, що визначений у п. 8.2 Договору штраф у розмірі 0,1% від вартості невиконаних Робіт за кожний день порушення виконання зобов`язання за своєю правовою природою є пенею за порушення строків виконання робіт.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків штрафних санкцій, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок пені нарахованої за загальний період з 01.03.2021 року по 27.04.2021 року в сумі 359 797, 86 грн. та штраф в розмірі 7% від вартості невиконаних робіт за затримку виконання робіт більше, як на один місяць понад строку, передбаченого договору в розмірі 490 633, 86 грн. здійснені відповідно до у мов договору та з урахуванням обставин справи, з огляду на що підлягають стягненню з відповідача в визначеному позивачем розмірі.

Разом з тим, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу визначеного у п. 8.2. договору у розмірі 10% за прострочення понад 20 календарних днів слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 року у справі №910/21409/21 підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені нарахованої за загальний період з 01.03.2021 року по 27.04.2021 року в сумі 359 797, 86 грн. та штрафу в розмірі 7% від вартості невиконаних робіт за затримку виконання робіт більше, як на один місяць понад строку, передбаченого договору в розмірі 490 633, 86 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Київський метрополітен" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 року у справі №910/21409/21 підлягає частковому задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 року у справі №910/21409/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 року у справі № 910/21409/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені нарахованої за загальний період з 01.03.2021 року по 27.04.2021 року в сумі 359 797, 86 грн. та штрафу в розмірі 7% від вартості невиконаних робіт за затримку виконання робіт більше, як на один місяць понад строку, передбаченого договору в розмірі 490 633, 86 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким:

« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Київметробуд" (вул. Світлогірська, 2/25, м. Київ, 03065, ідентифікаційний код 01387432) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (просп. Перемоги, 35, м. Київ, 03056, ідентифікаційний код 03328913) пеню за п. 8.2 договору у розмірі 359 797 (триста п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто сім гривень) 86 коп., штраф за п. 8.3 договору у розмірі 490 633 (чотириста дев`яносто тисяч шістсот тридцять три гривні) 86 коп. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 12 756 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят шість гривень) 48 коп.»

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 року у справі № 910/21409/21 залишити без змін.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Київметробуд" (вул. Світлогірська, 2/25, м. Київ, 03065, ідентифікаційний код 01387432) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (просп. Перемоги, 35, м. Київ, 03056, ідентифікаційний код 03328913) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 19 134 (дев`ятнадцять тисяч сто тридцять чотири гривні) 80 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21409/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.11.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Т.П. Козир