РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.11.2023Справа № 910/3485/23

Господарський суд міста Києва в складі головуючої судді Літвінової М.Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу 910/3485/23

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (проспект Академіка Глушкова, будинок 40, офіс 315, місто Київ, 03187)

до Фізичної особи-підприємця Савелій Ольги Володимирівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 4 858,47 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Савелій Ольги Володимирівни (далі - відповідач) про стягнення 4 858,47 грн, а саме: суми пені в розмірі 1 128,39 грн, суми 3% річних у розмірі 542,21 грн, суми інфляційних витрат у розмірі 3 187,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежно та несвоєчасно виконання грошового зобов`язання згідно Договору №1296 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 08.08.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

26.04.2023 відповідач скористався наданим йому правом та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечував посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності при нарахуванні сум до стягнення.

24.04.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

08 серпня 2013 року Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) та Фізична особа-підприємець Савелій Ольга Володимирівна (орендар) уклали договір оренди № 1296 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежиле приміщення, загальною площею 60,95 кв. м, в т. ч. на І поверсі 60,95 кв.м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього Договору.

Об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться на балансі публічного акціонерного товариства «Київенерго».

Відповідно до пунктів 3.1-3.6 Договору за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22 вересня 2011 року №34/6250 та станом на 20.05.2013 згідно з конкурсною пропозицією за перший місяць становить 55,46 грн за 1 кв. м орендованої площі, що в цілому складає 3380,29 гри на місяць без ПДВ згідно з розрахунком орендної плані, що є невід`ємною частиною цього Договору (додаток №1).

Крім того, орендар відшкодовує підприємству втрати, що пов`язані з платою податку за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкт оренди у розмірі 194,84 грн на місяць без ПДВ. Розмір відшкодування витрат, що пов`язані з платою податку за користування земельною ділянкою, змінюються за вимогою підприємства в односторонньому порядку у випадку зміни розмірів цього податку згідно з чинним законодавством України, про що орендарю повідомляється письмово.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Додатково до орендної плати та інших платежів, передбачених п. 3.1 Договору, нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Орендна плата та інші платежі, передбачені п 3.1 Договору, сплачуються орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) - публічного акціонерного товариства «Київенерго», починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні об`єкта оренди орендодавцеві.

Орендна плата та відшкодування витрат, що пов`язані з платою податку за користування земельною ділянкові, сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Впродовж лютого 2017 року ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» було надано Фізичній особі-підприємцю Савелій Ольга Володимирівна послуги з оренди нежитлового приміщення у відповідності до актів б/н надання послуг від 28 лютого 2017 року на загальну суму 8 737 гривні 22 копійки.

Таким чином, із врахування дати укладення/підписання вказаних вище актів б/н надання послуг з оренди нежитлового приміщення, граничним терміном здійснення оплати вартості наданих послуг з оренди нежитлового приміщення є 20 березня 2017 року.

ФОП Савелій Ольга Володимирівна у порушенні норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов договору належним чином, своєчасно та в повному обсязі не виконала взяті на себе зобов`язання щодо проведення розрахунків у строки, визначені договором.

Так, станом на 02 серпня 2021 року грошове зобов`язання ФОП Савелій Ольга Володимирівна згідно актів б/н надання послуг від 28 лютого 2017 року не було виконане.

Відповідно заборгованість ФОП Савелій Ольга Володимирівна перед ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на підставі актів б/н надання послуг від 28 лютого 2017 року становила 8 737 гривень 22 копійки.

Згідно із постановою Господарського суду Донецької області від 24.09.2020 у справі № 905/1965/19 Акціонерне товариство "К.ЕНЕРГО" перебуває у ліквідаційній процедурі.

Позивач зазначає, що внаслідок проведення електронного аукціону №UA-PS-2021-07-16-000066-l від 27 липня 2021 року ТОВ "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС" придбала у AT "К.ЕНЕРГО" право вимоги до фізичної особи-підприємця Савелій Ольги Володимирівни зі сплати заборгованості у загальній сумі 8 737 гривень 22 копійки, що виникла за актами б/н надання послуг від 28 лютого 2017 року згідно договору №1296 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 08 серпня 2013 року.

Із врахуванням викладеного вище, та у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ФОП Савелій Ольгою Володимирівною грошового зобов`язання на підставі актів б/н надання послуг від 28 лютого 2017 року згідно договору №1296 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 08 серпня 2013 року, 28 березня 2022 року ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення із ФОП Савелій Ольга Володимирівна суми заборгованості, нарахованих на суму заборгованості пені за період із 21 травня 2018 року по 21 листопада 2018 року, трьох відсотків річних за період із за період із 21 травня 2018 року по 28 березня 2022 року та інфляційних втрат за період із вересня 2018 року по березень 2022 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 липня 2022 року по справі №910/3217/22, повністю задоволено позовні вимоги ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ФОП Савелій Ольги Володимирівни про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням грошового зобов`язання щодо оплати вартості за надані/отримані послуги на підставі актів про надання послуг та згідно договору №1296 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 08 серпня 2013 року.

Натомість, відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2022 року по справі №910/3217/22, частково скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 13 липня 2022 року по справі №910/3217/22, позов задоволено частково та відповідно стягнуто із фізичної особи-підприємця Савелій Ольги Володимирівни ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, буд.40, оф. 315; ) 8 737,22 грн основного боргу, 1 010,41 грн 3% річних, 3226,18 грн інфляційних втрат та 518,53 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 1504,80 грн витрат на професійну правничу допомогу

Постанова Північного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2022 року по справі №910/3217/22, обґрунтована тим, по-перше, позивачем станом на дату подання позову невірно визначену суму основної заборгованості, котра відповідно становила 8 737,22 грн, по-друге, має місце в період із 20 березня 2017 року по 28 березня 2022 року факт порушення та/або невиконання відповідачем грошового зобов`язання на підставі актів б/н надання послуг від 28 лютого 2017 року згідно договору №1296 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 08 серпня 2013 року на суму 8 737,22 грн, по- третє, судом відмовлено у задоволені до стягнення пені за період із 21 травня 2018 року по 21 листопада 2018 року, оскільки обґрунтованим періодом до стягнення є не заявлений період, а період із 21 березня 2017 року по 21 вересня 2017 року, по-четверте, із врахуванням стягненого розміру боргу у сумі 8 737,22 грн судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок позовних вимог.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченка Євгенія Станіславовича від 05 вересня 2022 року відкрито виконавче провадження №69781961 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва по справі №910/3217/22 від 29 серпня 2022 року про стягнення із Фізичної особи-підприємця Савелій Ольги Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 37 953 (тридцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 88 копійок боргу, 6 756 (шість тисяч сімсот п`ятдесят шість) гривень 83 копійки пені, 12 990 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень 08 копійок інфляційних втрат, 4 372 (чотири тисячі триста сімдесят дві) гривні 66 копійок 3%-річних та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 00 копійок витрат зі сплати судового збору. Всього - 64 554,45 гривні.

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгенія Станіславовича від 05 вересня 2022 року відкрито виконавче провадження №69783085 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва по справі №910/3217/22 від 29 серпня 2022 року про стягнення із Фізичної особи-підприємця Савелій Ольга Володимирівна на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 7 200 (сім тисяч двісті) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Проте, із врахуванням постанови Північного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2022 року по справі №910/3217/22, в подальшому, розмір безспірних вимог позивача до відповідача в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання наказів Господарського суду міста Києва по справі №910/3217/22 від 29 серпня 2022 року становив 14 997 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 14 копійок.

Відповідно до постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгенія Станіславовича від 05 вересня 2022 року від 01 березня 2023 року закінчено виконавчі провадження щодо примусового виконання наказів Господарського суду міста Києва по справі №910/3217/22 від 29 серпня 2022 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку із повним та фактичним виконанням виконавчого документу.

За період із 12 січня 2023 року по 01 березня 2023 року в порядку примусового виконання наказів Господарського суду міста Києва по справі №910/3217/22 від 29 серпня 2022 року, від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгенія Станіславовича позивачу надійшли кошти у загальному розмірі 14 997,14 гривень: 6 005,98 грн - 12 січня 2023 року; 6 923,99 грн - 16 лютого 2023 року; 2 067,17 грн - 01 березня 2023 року.

Таким чином, розмір грошового зобов`язання на підставі актів б/н надання послуг від 28 лютого 2017 року згідно договору №1296 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 08 серпня 2013 року на суму 8 737,22 грн було фактично погашено відповідачем 01 березня 2023 року.

З огляду на зазначене, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача:

3% річних за період з 21 травня 2018 року по 28 березня 2022 року у розмірі 542,21 грн;

інфляційні втрати за період з вересня 2018 року по березень 2022 року у розмірі 3 187,82 грн;

пеню в сумі 1 128,39 грн за період з 21 березня 2017 року по 21 вересня 2017 року.

Відповідач в свою чергу, заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав пропуску позивачем строків позовної давності.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором

Суд зазначає, що відступлення права вимоги (уступка вимоги - цесія) являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Цесія - це заміна особи у зобов`язанні, що виникає в силу укладення відповідного договору купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов`язання. Так, договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

Судом встановлено, що ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом у справі № 910/3217/22.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 липня 2022 року по справі №910/3217/22, повністю задоволено позовні вимоги ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ФОП Савелій Ольги Володимирівни про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням грошового зобов`язання щодо оплати вартості за надані/отримані послуги на підставі актів про надання послуг та згідно договору №1296 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 08 серпня 2013 року.

Натомість, відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2022 року по справі №910/3217/22, частково скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 13 липня 2022 року по справі №910/3217/22, позов задоволено частково та відповідно стягнуто із фізичної особи-підприємця Савелій Ольги Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» 8 737,22 грн основного боргу, 1 010,41 грн 3% річних, 3226,18 грн інфляційних втрат та 518,53 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 1 504,80 грн витрат на професійну правничу допомогу

Постанова Північного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2022 року по справі №910/3217/22, обґрунтована тим, по-перше, позивачем станом на дату подання позову невірно визначену суму основної заборгованості, котра відповідно становила 8737,22 грн, по-друге, має місце в період із 20 березня 2017 року по 28 березня 2022 року факт порушення та/або невиконання відповідачем грошового зобов`язання на підставі актів б/н надання послуг від 28 лютого 2017 року згідно договору №1296 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 08 серпня 2013 року на суму 8737,22 грн, по- третє, судом відмовлено у задоволені до стягнення пені за період із 21 травня 2018 року по 21 листопада 2018 року, оскільки обґрунтованим періодом до стягнення є не заявлений період, а період із 21 березня 2017 року по 21 вересня 2017 року, по-четверте, із врахуванням стягненого розміру боргу у сумі 8 737,22 грн судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок позовних вимог.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, обставини, встановлені у Постанова Північного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2022 року по справі №910/3217/22 щодо порушення фізичною особою-підприємцем Савелій Ольгою Володимирівною грошового зобов`язання на підставі актів б/н надання послуг від 28 лютого 2017 року згідно договору №1296 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 08 серпня 2013 року на суму 8 737,22 грн мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Водночас, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.09.2020 у справі №905/1965/19 припинено процедуру розпорядження майном боржника - Акціонерного товариства «Київенерго», яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство «К.Енерго», визнано останнього банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

27.07.2021 арбітражним керуючим розміщено оголошення за лотом №69 про продаж майна в процедурі банкрутства Акціонерного товариства «К.Енерго», порушеного Господарським судом Донецької області, а саме: право вимоги на загальногосподарську дебіторську заборгованість, підтверджену первинними документами та/або рішенням, яке відбулось на електронному майданчику «Е Тендер» з датою проведення аукціону 27.07.2021.

27.07.2021 за результатами проведеного аукціону, оформленого протоколом №UA-PS-2021-07-16-000066-1, переможцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс».

02.08.2021 між Акціонерним товариством «К.Енерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» було складено Акт про придбання майна на аукціоні, в якому визначено, що на умовах цивільно-правового правочину, котрий укладено сторонами, та на підставі протоколу проведення електронного аукціону №UA-PS-2021-07-16-000066-1 від 27.07.2021, продавець передає у власність покупцеві наступний об`єкт продажу банкрута - Акціонерного товариства «К.Енерго»:

- Лот №69: право вимоги на загальногосподарську дебіторську заборгованість, підтверджену первинними документами та/або рішеннями суду Акціонерного товариства «К.Енерго» до осіб, перелік (найменування із ідентифікаційними/ідентифікуючими ознаками/даними) котрих із зазначенням підстав (документів) та дат виникнення заборгованостей, а також розмірів/сум відповідних заборгованостей, було розміщено в оголошенні про проведення аукціону №UA-PS-2021-07-16-000066-1, в тому числі й оголошенні на електронному майданчику, через якого покупцем було подано пропозицію.

Предметом акту про придбання майна на аукціоні №UA-PS-2021-07-16-000066-1 від 02.08.2021 є право вимоги на загальногосподарську дебіторську заборгованість, підтверджену первинними документами та/або рішеннями суду Акціонерного товариства «К.Енерго» до осіб, перелік (найменування із ідентифікаційними/ідентифікуючими ознаками/даними) котрих із зазначенням підстав (документів) та дат виникнення заборгованостей, а також розмірів/сум відповідних заборгованостей, було розміщено в оголошені про проведення аукціону №UA-PS-2021-07-16-000066-1.

Як вбачається з додатку №1 до Акту про придбання майна на аукціоні, новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» перейшли права вимоги до Фізичної особи-підприємця Савелій Ольги Володимирівни за договором №1296 (без зазначення назви та дати) та договором №1296-1 від 01.03.2017.

Судом встановлено, що згідно умов договору оренди граничним терміном здійснення оплати вартості наданих послуг з оренди нежитлового приміщення в сумі 8 737,22 грн є 20 березня 2017 року, проте фактично вказана заборгованість погашена відповідачем 01 березня 2023 року.

А тому, позивач просить суд стягнути з відповідача в сумі 1 128,39 грн за період з 21 березня 2017 року по 21 вересня 2017 року.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до п. 6.2 договору №1296 від 08.08.2013 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду за несвоєчасну сплату орендних та інших платежів орендар сплачує пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Вище судом встановлено, що відповідачем порушено грошове зобов`язання з оплати послуг за договором №1296 від 08.08.2013 на суму 8737,22 грн, відповідно наявні підстави для нарахування пені за період прострочення вказаного грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунок пені позивача за період з 21 березня 2017 року по 21 вересня 2017 року, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та арифметичну вірність.

Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Розглянувши вказану заяву, господарський суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, строк позовної давності за вимогами про стягнення пені, сплинув 21.09.2018.

Натомість, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з розглядуваним позовом у 2023 році, тобто з пропуском строку позовної давності за вимогами про стягнення пені.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про задоволення заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а відповідні позовні вимоги про стягнення пені в сумі 1 128,39 грн задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Із викладеного слідує, що право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України, виникло в силу закону, а не договору відступлення. При цьому суть вказаного права полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому новий кредитор (ТОВ "Ніко-Тайс") має право вимоги до боржника в частині стягнення з боржника матеріальних втрат в силу закону.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат позивача, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та арифметичну вірність, у зв`язку із чим задовольняє вимоги про стягнення 542,21 грн 3% річних та 3 187,87 грн інфляційних втрат.

Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, на висновки в якій також посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, наведено правовий висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, не є додатковими вимогами у розумінні статті 266 Цивільного кодексу України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. Стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Пунктом 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 по всій території України було введено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та відповідний карантин був продовженим до 30.06.2023 (згідно постанови Кабінетом Міністрів №383 від 25.04.2023).

Окрім того, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача пені було також продовжено згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у відповідності до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

За таких обставин, позивачем не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Савелій Ольги Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (проспект Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315, м. Київ, 03187; ідентифікаційний код 38039872) 542 грн 21 коп. 3% річних, 3 187 грн 82 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 2 060 грн 61 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.11.2023.

СуддяЛітвінова М.Є.