ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року м.Дніпро Справа № 904/1955/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Коваль Л.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2023 року у справі № 904/1955/23 (суддя Фещенко Ю.В. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВП Насосенергопром" (м. Івано-Франківськ)

до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості за договором № 72 від 07.02.2022 у загальному розмірі 53 992,78 грн,-

ВСТАНОВИВ:

07.04.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПВП Насосенергопром" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" заборгованість за договором № 72 від 07.02.2022 року у загальному розмірі 53 992 грн. 78 коп., з яких: 42 192 грн. 00 коп. - основний борг; 10 489 грн. 94 коп. - інфляційні втрати; 1 310 грн. 84 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором №72 від 07.02.2022 року в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем 14.02.2022 року товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 42 192 грн. 00 коп.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з березня 2022 року по березень 2023 року у сумі 10 489 грн. 94 коп., а також 3% річних за період прострочення з 02.03.2022 по 14.03.2023 у сумі 1 310 грн. 84 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2023 року у справі № 904/1955/23 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВП Насосенергопром" задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВП Насосенергопром" основний борг, інфляційні втрати, 3% річних у вказаних вище розмірах.

Рішення мотивовано невиконанням відповідачем умов договору у частині оплати поставленого товару, та у зв`язку з цим, правомірності нарахування позивачем трьох процентів річних та інфляційних втрат у визначених позивачем розмірах.

Не погодившись з рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Суха Балка" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на необгрунтованість вказаного рішення, прийняття його при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скарга обґрунтована тим, що:

- ненадання позивачем разом з поставленим товаром повного пакету документів, передбачених договором (зокрема рахунку-фактури), звільняє відповідача від оплати за цей товар;

- оскільки у відповідача не настав обов`язок здійснити оплату за поставлений товар, нарахування 3 процентів річних за прострочення такої оплати є необґрунтованим та неправомірним;

- згідно з п.10.1 договору сторони звільняються від відповідальності у разі виникнення форс-мажорних обставин, у даному випадку такими обставинами є введення в Україні воєнного стану.

Викладені обставин, за твердженнями скаржника, були проігноровані судом, що призвело до прийняття безпідставного рішення.

Позивач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2023 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі : головуючий суддя доповідач: Верхогляд Т.А., судді: Парусніков Ю.Б., Коваль Л.А.

Ухвалою від 31.07.2023 року апеляційна скарга залишена без руху, скаржнику надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2022 року між Приватним акціонерним товариством "Суха Балка" (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПВП Насосенергопром" (постачальником) укладено договір № 72, відповідно до умов пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується передати покупцю продукцію, покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити товар на передбачених договором умовах.

Базисні умови, терміни поставки товару, а також відвантажувальні реквізити узгоджуються сторонами у специфікації до цього договору (п.п.2.2. договору).

З п.2.3 договору вбачається, що на кожну поставлену партію товару постачальник повинен надати покупцю наступні документи: рахунок-фактуру, сертифікат якості виробника на товар, видаткову накладну, інші документи, перераховані у специфікації.

Відповідно до п.2.4 договору датою поставки товару вважається дата, проставлена на видатковій накладній при отриманні товару.

Згідно з п.4.2 договору підставою для оплати узгодженої до відвантаження партії товару є виставлений постачальником рахунок.

За умовами п.4.3 договору у випадку, коли документи, зазначені у п.2.3 цього договору не надані постачальником у встановлений в п.2.3 строк або оформлені постачальником неналежним чином, про що покупець направляє постачальнику відповідне повідомлення про порушення умов договору, покупець має право затримати оплату товару до надання постачальником повного комплексу, належним чином оформленої документації, при цьому строк оплати, вказаний у п.4.1 договору збільшується на період надання документів. Також у даному випадку, штрафні санкції до покупця за порушення строків розрахунків за договором не застосовуються, три проценти річних за користування чужими грошовими коштами та індекс інфляції не нараховуються та не сплачуються покупцем.

Згідно з п. 10.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань у разі виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили після укладення договору. До форс-мажорних обставин належать: війна і військові конфлікти, терористичні акти, аварії на транспорті, цивільні безлади, страйки, рішення і розпорядження урядових і державних органів, а також будь-які інші події і факти, які перебувають поза контролем сторін, коли їх неможливо уникнути і подолати, і якщо ці обставини вплинули або впливають на виконання сторонами зобов`язань за договором. До обставин непереборної сили відносяться: стихійні лиха, пожежа, землетрус, повінь, епідемії та інші природні явища, що знаходяться поза контролем сторін, коли їх неможливо уникнути і подолати, і якщо ці обставини вплинули на виконання сторонами зобов`язань за договором.

У пункті 13.5. договору сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Моментом підписання договору є дата, зазначена у верхньому правому куті на першій сторінці договору.

У вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

На виконання умов договору, згідно зі специфікацією №1 від 07.02.2022 року, здійснив поставку відповідачу насосного агрегату ЕЦВ6-16-160 з електродвигуном на загальну суму 42 192 грн. 00 коп.

У п.3 специфікації №1 від 07.02.2022 року, підписаної сторонами, визначено умови оплати: по факту поставки протягом 15 календарних днів з моменту поставки товару.

Згідно з видатковою накладною №РН-0183 відповідач отримав товар 14.02.2022 року (Ангеловська С.Л. дов.№0000386 від 14.02.2022 року).

З огляду на викладене розрахунок за отриманий товар відповідач мав провести до 01.03.2022 року включно.

Відповідач свої зобов`язання з оплати поставленого товару не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 42 192 грн. 00 коп.

За прострочення виконання зобов`язання позивачем, згідно з розрахунком, відповідачу нараховані 3% річних за період з 02.03.2022 - 14.03.2023 у сумі 1310,84грн та інфляційні втрати березень 2022- березень 2023 років у сумі 10489,94 грн.

Несплата відповідачем вказаних вище сум боргу, трьох процентів річних та інфляційних втрат слугувала підставою для звернення позивача з даним позовом.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення та вважає необхідним зазначити наступне:

Відповідно до п. п. 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу Україниачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. ст. 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи порушення відповідачем зобов`язань за договором №72 від 07.02.2022 року в частині оплати поставленого за цим договором товару за вказаною вище видатковою накладною, а також ненадання відповідачем належних доказів, які б спростовували таке порушення, господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для стягнення з нього основного боргу у сумі 42 192 грн. 00 коп., а також 1 310 грн. 84 коп. трьох процентів річних та 10 489 грн. 94 коп. інфляційних втрат.

Посилання скаржника на ненадання позивачем повного пакету документів, зокрема рахунку-фактури, як на підставу для звільнення його від оплати товару, колегія суддів вважає безпідставними.

Як свідчать матеріали справи, позивачем здійснено поставку товару на користь відповідача на загальну суму 42 192,00 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною.

При цьому за умовами договору моментом поставки є підписання сторонами видаткової накладної (п. 2.4 договору).

Поставлений товар прийнято ПрАТ "Суха балка", що не заперечується скаржником.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів відмови від отримання або повернення товару за видатковою накладною.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання обґрунтованості доводів апелянта слід враховувати, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати, тобто, носить інформаційний характер.

За усталеною практикою Верховного Суду, яка враховується судом апеляційної інстанції при розгляді спірних правовідносин у даній справі згідно ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплати товару.

Крім того, ст. 666 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Отже, відповідач не був позбавлений можливості звернутися до позивача з вимогою про надання йому повного пакету документів.

Право повідомити постачальника про ненадання документів, передбачених п.2.3 договору, передбачено, у тому числі, й умовами укладеного сторонами договору (п.4.3). Докази такого звернення у матеріалах справи відсутні.

Крім того, оскільки відповідачем ні під час прийняття товару, ні одразу після його прийняття не висловлювалося жодних заперечень стосовно відсутності разом з товаром документів, передбачених п.2.3 договору, не встановлювався позивачу строк для передання відповідних документів, у такому випадку слід керуватися презумпцією належного виконання позивачем зобов`язання, що закріплено у ч.5 ст.12 Цивільного кодексу України щодо передання позивачем разом з товаром відповідачу повного пакету супровідних документів.

З 14.02.2022 року відповідач використовує отриманий товар, грошові кошти за який не сплатив. Між тим, приписи ч.2 ст.193 Господарського кодексу України передбачають, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За викладених обставин, не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним твердження апелянта про відсутність підстав для нарахування 3 процентів річних та інфляційних, з посиланням на ненастання для нього строку оплати отриманого товару.

Щодо доводів відповідача про існування форс-мажорних обставин, які є підставою для уникнення відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України", на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента Україна та триває і на теперішній час.

Загальним офіційним листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року підтверджено, що обставини з 24 лютого 2022 року (військова агресія Російської Федерації проти України) до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Частина 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачає, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, захоплення підприємств.

Цей перелік не є вичерпним, отже сторона договору, яка не може його виконати, вправі доводити існування відповідних обставин у загальному порядку.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видання відповідних сертифікатів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні Торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до ч. 2 ст. 67, ч.4 ст.179 Господарського кодексу України, ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони вільні у виборі предмету договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до п.10.1-10.4 укладеного між сторонами договору, позивач та відповідач у даній справі обумовили наступне.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань у разі виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили після укладення договору.

До форс-мажорних обставин належать, зокрема війна і військові конфлікти, терористичні акти, аварії на транспорті, цивільні безлади, страйки, рішення і розпорядження урядових і державних органів, а також будь-які інші події і факти, які перебувають поза контролем сторін, коли їх неможливо уникнути і подолати, і якщо ці обставини вплинули або впливають на виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Пунктом 10.3 договору визначено, що у разі виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили строк виконання зобов`язань за договором відповідно відсувається на час, протягом якого діяли такі обставини.

Сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за договором, внаслідок виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили, зобов`язана сповістити іншу сторону про це в письмовому вигляді протягом 10-ти (десяти) календарних днів (з попереднім одночасним направленням повідомлення в найкоротші терміни по факсу або телеграмою) про настання, терміни можливого їх припинення, характер несприятливих обставин, що наступили і можливі наслідки.

Зазначені обставини і момент їх настання повинні бути належним чином підтверджені Торгово-промисловою палатою України.

Як встановлено колегією суддів, відповідач жодним чином не повідомляв позивача про наявність форс-мажорних обставин згідно з п.10.3 договору.

При цьому, відповідачем не надано і доказів направлення позивачу відповідної довідки (сертифікату), виданого Торгово-промисловою палатою України, враховуючи доступність та роботу ТПП, який засвідчує неможливість виконання зобов`язань за конкретним договором.

Колегія суддів також враховує наступне:

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.07.2019 року у справі № 917/1053/18, від 25.01.2022 року у справі №904/3886/21, від 30.11.2021 року у справі № 913/785/17.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 року по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Так, введений на території України з 24.02.2022 року воєнний стан, який на теперішній час не припинено, є загальновідомою обставиною дії форс-мажорних обставин в Україні до їх офіційного закінчення, що підтверджено Торгово-промисловою палатою України в листі вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року. Проте, запровадження воєнного стану не є безумовною підставою для звільнення від договірних зобов`язань. Даний лист ТПП є лише одним із документів, необхідних для доведення форс-мажору та не є беззаперечним і єдиним доказом наявності форс-мажору у кожному конкретному випадку невиконання договірних зобов`язань.

13.05.2022 року на офіційному сайті Торгово-промислової палати України надано роз`яснення щодо засвідчення форс-мажорних обставин, що знаходиться в загальному доступі в мережі Інтернет за посиланням: https://ucci.org.ua/press-center/ucci-news/protsedura-zasvidchennia-fors-azhornikh-obstavin-z-28-02-2022, за змістом якого зазначено, що вищезгаданий лист, особа, яка порушує свої зобов`язання у зв`язку із обставинами, пов`язаними із військовою агресією Російської Федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану має право долучати до свого повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. При цьому, у разі необхідності, сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, також має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) дотримуючись порядку встановленого Регламентом https://ucci.org.ua/dokumienti-dlia-zavantazhiennia за кожним зобов`язанням окремо.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо наявності форс-мажорних обставин у взаємовідносинах з позивачем за договором поставки №72 від 07.02.2022 року. Необхідність надання таких доказів передбачена ст. ст. 76 та 77 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, не було доведено апелянтом обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням воєнного стану в Україні 24.02.2022 року та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за згаданим договором.

Таким чином, самого лише зазначення про загальновідомий факт форс-мажорних обставин, який засвідчений листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, недостатньо.

Відтак, доводи відповідача що невиконання ним зобов`язання пов`язано з настанням форс-мажорних, обставин ним не доведені належним чином, а тому відхиляються колегією суддів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Апелянтом належними та допустимими доказами не доведено порушення його прав, за захистом яких він звернувся до суду апеляційної інстанції.

За приписами п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2023 року у справі № 904/1955/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Л.А.Коваль