номер провадження справи 19/29/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.11.2023 Справа № 908/2396/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Давиденко І.В. при секретарі судового засіданні Хрипко О.О., розглянувши матеріали заяви Фізичної особи-підприємця Оверка Станіслава Сергійовича про відстрочку виконання рішення суду у справі № 908/2396/23

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570)

до відповідача Фізичної особи-підприємця Оверка Станіслава Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 89 141,51 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився

відповідача (заявника): не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області від Фізичної особи-підприємця Оверка Станіслава Сергійовича через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшла заява про відстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2023 у справі № 908/2396/23.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.10.2023, заяву про відстрочку виконання рішення передано на розгляд судді Давиденко І.В.

Ухвалою суду від 02.11.2023 прийнято до розгляду заяву Фізичної особи-підприємця Оверка Станіслава Сергійовича про відстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2023 у справі № 908/2396/23. Судове засідання призначено на 07.11.2023.

Представники сторін в судове засідання 07.11.2023 не з`явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання були повідомлений належним чином. Письмових пояснень суду не подали.

Частиною 2 ст. 331 ГПК України передбачено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка представників сторін не перешкоджала вирішенню даної заяви.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Оверка Станіслава Сергійовича про відстрочку виконання рішення суду у справі № 908/2396/23 від 26.09.2023, суд відмовив в її задоволенні, з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.09.2023 у справі № 908/2396/23 позов задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Оверка Станіслава Сергійовича на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитом в розмірі 80 780,99 грн, заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії в розмірі 8 360,52 грн та 2 684,00 грн судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2023 у справі № 908/2396/23, яке набрало законної сили 17.10.2023, судом було видано відповідні накази від 27.10.2023.

Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що місце реєстрації ФОП Оверко С.С. - Запорізька область, Пологівський район, м. Гуляйполе, вул. Базарна, 20. Територія Пологівського району, до якого територіально відноситься місто Гуляйполе Гуляйпільської міської територіальної громади, входить до переліку територій активних бойових дій з 03.03.2022 і по теперішній час. У зв`язку з веденням активних бойових дій на території всього Пологівського району Запорізької області, Фізична особа-підприємець позбавлений можливості займатись діяльністю, спрямованою на отримання прибутку, який би міг бути джерелом сплати заборгованості за кредитом. Також відповідач зазначив, що не отримував статус внутрішньої переміщеної особи, не є безробітним у розумінні Закону України «Про зайнятість населення», а отже не отримує жодних виплат із державного чи місцевого бюджетів. Від виконання кредитних зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк» не відмовляється та визнає у повному обсязі. Вважає, що відстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2023 у справі № 908/2396/23 на термін 1 (один) рік буде ефективним способом для дотримання балансу інтересів боржника і стягувача, та відстрочення виконання вказаного вище рішення не матиме значного впливу на фінансовий стан позивача та в кінцевому результаті сприятиме досягненню мети остаточного та повного виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Відповідно частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України).

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК України, ця стаття не вимагає. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 р. суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення або відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про відстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Заявник, окрім того, що останній знаходиться на території активних бойових дій, не надає доказів, що підтверджують неможливість виконання рішення без його відстрочення.

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Докази, у відповідності зі статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, повинні відповідати, зокрема, вимогам належності та допустимості.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Суд також зазначає, що в зв`язку з введенням на території України військового стану через збройну агресію рф всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому боргу за рішенням суду.

Таким чином, проаналізувавши наведені у заяві про відстрочення виконання рішення господарського суду мотиви, суд дійшов висновку, що боржником не надано доказів, що можуть засвідчувати факт відсутності у боржника можливості виконати судове рішення без надання відстрочки, а також боржник не надав доказів, які б могли підтвердити обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, заява Фізичної особи-підприємця Оверка Станіслава Сергійовича про відстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2023 у справі № 908/2396/23 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Оверка Станіслава Сергійовича про відстрочку виконання рішення суду у справі № 908/2396/23 - відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.11.2023.

Суддя І.В. Давиденко