ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2023 р. м.Київ Справа№ 910/2547/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 21.06.2023

у справі № 910/2547/22 (суддя К.В. Полякова)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до стягнення 16543,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 16543,20 грн. відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної у ДТП особи, не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Короткий зміст заперечень проти позову

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що не страхував цивільно-правову відповідальність водія автомобіля КІА, державний номер НОМЕР_1 , за полісом № ЕР205102933, та VIN-код вказаного транспортного засобу в полісі зазначено інший, ніж вказано в розширеній довідці ДТП від 06.10.2021.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.06.2023 у справі № 910/2547/22 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" задоволено повністю, а саме:

- стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154; ідентифікаційний код 33908322) 16543 (шістнадцять тисяч п`ятсот сорок три) грн. 20 коп. відшкодування шкоди, а також 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- відповідачем не надано копію полісу № ЕР205102933, за яким застраховано транспортний засіб марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим відповідачем не спростовано видачу даного полісу на вказаний транспортний засіб;

- відмінність VIN-коду транспортного засобу марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , зазначеного в довідці по ДТП від 06.10.2021, та VIN-коду транспортного засобу за даними полісу № ЕР205102933, не спростовує факту видачі такого полісу відповідачем;

- приймаючи до уваги визначену вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивачем обгрунтовано визначено розмір заподіяної шкоди та відповідно до даних полісу №ЕР205102933 розмір франшизи вирахуваний позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (03.07.2023 згідно штемпеля поштової установи на описі вкладено в цінний лист, з яким направлено апеляційну скаргу) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 21.06.2023 у справі № 910/2547/22 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальної шкоди відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, оскільки не врахував положень пп. в) п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та процесуального права (ст. 1191, 993, 515, 261 Цивільного кодексу України), висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також судом взагалі не було досліджено обставини, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, що відповідно до положення ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування або зміни рішення суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- суд першої інстанції неналежним чином дослідив надані докази, та помилково вирішив, що транспортний засіб КІА, державний номер НОМЕР_2 булло застраховано в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом № 205102933;

- скаржник зазначає, що за даним полісом застраховано зовсім інший транспортний засіб, а саме, причеп «ПАЛИЧ» тими самими номерами. Дані відомості підтверджуються копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

- в розгорнутій довідці від НПУ, зазначено зовсім інший VIN-код, ніж той, на який посилається позивач (U5YPG814BKL703984) здійснюючи пошук в базі даних МТСБУ, за даним VIN-кодом можна побачити, що транспортний засіб КІА, державний номер НОМЕР_1 ніколи не був застрахований в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа Гарант»;

- висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, спростовуються матеріалами справи та нормами чинного законодавства України.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» не надходив, проте, неподання відзиву на апеляційну скаргу не є перешкодою для її розгляду у відповідності до приписів ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2023, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду м. Києва від 21.06.2023 у справі № 910/2547/22, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів: Гончаров С.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2023 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/2547/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду м. Києва від 21.06.2023 у справі № 910/2547/22.

17.07.2023 на виконання ухвали до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/2547/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду м. Києва від 21.06.2023 у справі № 910/2547/22 залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, скаржнику надано право усунути недоліки, подавши до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати судового збору в розмірі 3721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн. 50 коп. за оскарження рішення суду першої інстанції в повному обсязі.

24.07.2023 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду на електронну пошту суду, від скаржника надійшло клопотання на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 до якого долучено:

- платіжна інструкція від 21.07.2023 № 37096 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 21.06.2023 у справі № 910/2547/22 у розмірі 3 721,50 грн.

Судом встановлено, що скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги, що є підставою для відкриття апеляційного провадження згідно з ст. 262 Господарського процесуального кодексу України.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно Конституції України реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло. Підстав для повернення апеляційної скарги або залишення без руху апеляційної скарги - не встановлено.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: для працездатних осіб з 1 січня - 2481,00 гривень.

Отже, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує: 248 100,00 грн. ( 2481,00 грн * 100 = 248 100,00 грн). - станом на момент звернення з відповідним позовом та апеляційною скаргою.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення коштів у розмірі 16 543,20 грн., вказана справа, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Приписами частини 4 статті 262 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2547/22 за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду м. Києва від 21.06.2023. Розгляд апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду м. Києва від 21.06.2023 у справі № 910/2547/22 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду надіслана учасникам справи на їх адреси засобами поштового зв`язку, а саме:

- Товариству з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»(позивачу) за адресою: б-р Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133;

- Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Арсенал Страхування» за адресою: вул. Борщагівська, 154, м. Київ, 03056.

Отже, учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №259/2022 від 18 квітня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119- IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №341/2022 від 17 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119- IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Крім того, керуючись статтею 3 Конституції України, статтями 10, 122 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", статтями 2, 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9, рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022, враховуючи положення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", розпоряджень Ради оборони міста Києва, прийнятих відповідно до статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 №1 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" наказано тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Пунктом 1 Наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2022 №11 "Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 №10 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 02.03.2021 між позивачем, як страховиком, та ТОВ «ОТП Лізинг», як страхувальником, укладено генеральний договір страхування № 1362/19-Т/ДГО/НС/Ц2, добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки Mazda 6, державний номер НОМЕР_3 .

06.10.2021 по вул. В. Лобановського у с. Чайки Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортним засобом марки Mazda 6, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останньому транспортному засобу завдано пошкоджень.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.11.2021 у справі № 369/14698/21 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

07.10.2021 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки Mazda 6, державний номер НОМЕР_3 , визначена позивачем на підставі рахунку від 07.10.2021 № СКмС-0023882 на суму 18043,20 грн., виставленого ТОВ «Віді-Скай».

На підставі вищевказаного рахунку позивач визначив розмір страхового відшкодування в сумі 18043,20 грн. відповідно до страхового акту від 29.11.2021 № 006.02332021-1 із розрахунком до нього.

Дана сума страхового відшкодування в загальному розмірі 18043,20 грн. сплачена позивачем на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням від 29.11.2021 № 68953485, який сплатив вказану суму коштів на користь ТОВ «Віді-Скай» відповідно до платіжного доручення від 13.10.2021 № 59297.

Судом першої інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП водія ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача за полісом № ЕР205102933, який станом на дату ДТП 06.10.2021 був діючим.

Суд першої інстанції було прийнято до уваги зауваження відповідача на те, що в довідці про ДТП від 06.10.2021 зазначено інший VIN-код транспортного засобу марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , який відрізняється від VIN-коду, зазначеного в полісі № НОМЕР_4 .

Проте, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем не надано копію полісу № ЕР205102933, за яким застраховано транспортний засіб марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим відповідачем не спростовано видачу даного полісу на вказаний транспортний засіб.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до відомостей з бази МТСБУ, долучених позивачем до позовної заяви, за полісом № ЕР205102933 відповідачем застраховано транспортний засіб марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_5 , тобто такий, як зазначено відповідачем у відзиві.

Таким чином, суд першої інстанції оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов до висновку, що відмінність VIN-коду транспортного засобу марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , зазначеного в довідці про ДТП від 06.10.2021, та VIN-коду вказаного транспортного засобу за даними полісу № ЕР205102933, не спростовує факту видачі такого полісу відповідачем, тобто особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки Mazda, державний номер НОМЕР_3 , збитки у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач, а позивач, як страховик, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Проте, з вказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" .

Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Пунктом 32.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частин першої і другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначив способи здійснення захисту цивільних права та інтересів судом.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частинами 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з огляду на вищенаведені приписи процесуального закону та ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, суд розглядає господарські спори не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, що також узгоджується з закріпленими у статті 14 Господарського процесуального кодексу України принципом диспозитивності господарського процесу.

Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

В свою чергу, під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем, як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 48 Господарського процесуального кодексу України).

Як встановлено судом апеляційної інстанції за наслідками дослідження матеріалів справи, 02.03.2021 між позивачем, як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг», як страхувальником, укладено генеральний договір страхування № 1362/19-Т/ДГО/НС/Ц2, добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки Mazda 6, державний номер НОМЕР_3 .

06.10.2021 по вул. В. Лобановського у с. Чайки Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортним засобом марки Mazda 6, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останньому транспортному засобу завдано пошкоджень.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.11.2021 у справі № 369/14698/21 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

07.10.2021 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки Mazda 6, державний номер НОМЕР_3 , визначена позивачем на підставі рахунку від 07.10.2021 № СКмС-0023882 на суму 18043,20 грн., виставленого ТОВ «Віді-Скай».

На підставі вищевказаного рахунку позивач визначив розмір страхового відшкодування в сумі 18043,20 грн. відповідно до страхового акту від 29.11.2021 № 006.02332021-1 із розрахунком до нього.

Дана сума страхового відшкодування в загальному розмірі 18043,20 грн. сплачена позивачем на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням від 29.11.2021 № 68953485, який сплатив вказану суму коштів на користь ТОВ «Віді-Скай» відповідно до платіжного доручення від 13.10.2021 № 59297.

Судом першої інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП водія ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача за полісом № ЕР205102933, який станом на дату ДТП 06.10.2021 був діючим.

Судом першої інстанції було прийнято до уваги зауваження відповідача на те, що в довідці про ДТП від 06.10.2021 зазначено інший VIN-код транспортного засобу марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , який відрізняється від VIN-коду, зазначеного в полісі № НОМЕР_4 .

Проте, суд першої інстанції вказав, що відповідачем не надано копію полісу № ЕР205102933, за яким застраховано транспортний засіб марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим відповідачем не спростовано видачу даного полісу на вказаний транспортний засіб.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до відомостей з бази МТСБУ, долучених позивачем до позовної заяви, за полісом № ЕР205102933 відповідачем застраховано транспортний засіб марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_5 , тобто такий, як зазначено відповідачем у відзиві.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмінність VIN-коду транспортного засобу марки КІА, державний номер НОМЕР_1 , зазначеного в довідці про ДТП від 06.10.2021, та VIN-коду вказаного транспортного засобу за даними полісу № ЕР205102933, не спростовує факту видачі такого полісу відповідачем, тобто особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки Mazda, державний номер НОМЕР_3 , збитки у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач, а позивач, як страховик, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив докази, які знаходяться в матеріалах справи та помилково дійшов до висновку, що транспортний засіб КІА, державний номер НОМЕР_1 було застраховано в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант» за полісом №ЕР205102933.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи встановив, що за полісом №ЕР205102933 застраховано інший транспортний засіб, а саме, причеп до легкового автомобіля «ПАЛИЧ VO3413» з номерами НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_5 , що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який долучено позивачем до позовної заяви.

Проте, дослідивши Витяг з інформаційної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України, а також перевіривши чинність полісу внутрішнього страхування автомобіля КІА, державний номер НОМЕР_1 за офіційним посиланням https://policy-web.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=E592F80DF9CB998D44476C4D9706A10D9A615620A5B726FE8418014CD6CD1D32A66496D4C9A394E19C907CAFD4C48784BEC576EBA066B5BEC52F7FB16AAC22D76DE9D8694D20517F65E02D, суд апеляційної інстанції встановив, що автомобіль КІА, державний номер НОМЕР_1 застрахований за полісом № 212502015, страховиком якого не є Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант», а страховиком за вказаним полісом є інший страховик, а отже визнаний позивачем відповідач - є неналежним, що є окремою самостійною підставою для відмови у позові, оскільки відповідач не порушував жодних майнових прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких заяв/клопотань позивача, поданих суду першої інстанції, про заміну первісного неналежного відповідача належним відповідачем в поряду та строки, визначені ст. 48 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, суд першої інстанції не був позбавлений права дослідити наявні матеріали справи та встановити з огляду на подані позивачем докази, особу, яка має перед позивачем зобов`язання в силу ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування, ст. ст. 22 та 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та з урахуванням загальнодоступних відомостей з інформаційної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України страховика транспортного засобу КІА, державний номер НОМЕР_1 .

Крім того, судом першої інстанції в рішенні Господарського суду від 21.06.2023 у справі № 910/2547/22 зазначено наступне: «Приймаючи до уваги визначену вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки Honda CR-V, державний номер НОМЕР_6 , на підставі звіту від 18.01.2021 № ФД-00007, виставленого фізичною особою-підприємцем Бегеем Орестом Івановичем рахунку від 05.02.2021 та акту від 10.03.2021, позивачем обґрунтовано визначено розмір заподіяної шкоди в сумі 19265 грн.».

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи № 910/2547/22 встановив, що зазначений абзац в рішенні суду першої інстанції, взагалі не відноситься до даної справи.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори й інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права й інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку, що саме у визначеного позивачем відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» існує обов`язок відповідати за пред`явленим позовом, а висновки суду першої інстанції щодо наявності такого обов`язку у визначеного позивачем відповідача здійснено з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування, ст. ст. 22 та 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та порушенням норм процесуального права (ст. ст. 2, 45, 48, 76-79 Господарського процесуального кодексу України), адже наявні матеріали справи в сукупності свідчать про те, що обов`язок відповідати за заявленим позовом згідно вимог чинного законодавства покладено на іншу особу, щодо якої позивач не позбавлений права пред`явити відповідні вимоги у встановленому порядку.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант» про стягнення 16 543 грн. 20 коп. - задоволенню не підлягають з підстав, наведених у даній постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи (щодо наявності у відповідача обов`язку перед позивачем щодо відшкодування заявленої до стягнення суми виплаченого страхового відшкодування), за недоведеності обставин, що мають значення для справи, як суд першої інстанції визнав встановленими (щодо наявності у відповідача обов`язку перед позивачем та невиконання цього обов`язку), висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права щодо визначення обов`язку особи відповідати за цивільними зобов`язаннями, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю за наведених у даній постанові підстав.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу позову судовий збір покладається на позивача, а судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 у справі № 910/2547/22 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 у справі № 910/2547/22 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант» про стягнення 16 543 грн. 20 коп. - відмовити повністю.

4. Судовий збір за подачу позову в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26; ) 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Матеріали справи № 910/2547/22 повернути до Господарського суду міста Києва, доручивши видати наказ на виконання п. 5 резолютивної частини даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та у випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко