ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3969/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2023 (суддя Примак С.А.)

у справі № 904/3969/22

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрАгроГаз", м. Дніпро

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатрс", м. Дніпро

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі про банкротство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатрс" перебуває на стадії ліквідації.

До господарського суду Дніпропетровської області 28.06.2023 від арбітражного керуючого Маглиш Лади Сергіївни за допомогою засобів електронного поштового зв`язку надійшло клопотання №02-06/352 від 22.06.2023 про скасування арештів та інших обмежень (обтяжень), накладених на майно банкрута (вх. суду №31679/23 від 28.06.2023).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2023 у справі №904/3969/22 клопотання №02-06/352 від 22.06.2023 про скасування арештів та інших обмежень (обтяжень), накладених на майно банкрута - задоволено. Скасовано запис про обтяження № 38836388, встановлений відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (№ 321403331 від 30.01.2023), щодо суб`єкта - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатрс" (ідентифікаційний код 40641614), а саме:

Номер запису про обтяження: 38836388.

Дата, час державної реєстрації: 26.10.2020 11:14:21.

Державний реєстратор: Ванжа Олександр Володимирович, приватний виконавець Ванжа О.В. Дніпропетровська область.

Підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника, серія та номер 63410400, видана 26.10.2020, видавник: Ванжа О.В.

Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54766638 від 26.10.2020 11:14:34 Ванжа Олександр Володимирович, приватний виконавець Ванжа О.В. Дніпропетровська область.

Вид обтяження: арешт нерухомого майна.

Відомості про суб`єктів обтяження: особа, майно/права якої обтяжується: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегатрс" (ідентифікаційний код 40641614).

Обтяжувач: приватний виконавець Ванжа Олександр Володимирович.

Опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Скасовано запис про обтяження № 47821769, встановлений відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (№ 336250936 від 20.06.2023), щодо нерухомого Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатрс" (ідентифікаційний код 40641614), включеного до складу ліквідаційної маси банкрута:

Дата, час державної реєстрації: 10.09.2022 13:59:58.

Державний реєстратор: Колотілов Олександр Олександрович, Восьма Київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ м. Київ.

Підстава для державної реєстрації: рішення суду, серія та номер 757/46749/16-ц, видане 23.09.2016, видавник: Печерський районний суд міста Києва.

Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64760509 від 10.09.2022 14:56:43 Колотілов Олександр Олександрович, Восьма Київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ м.Київ.

Вид обтяження: арешт нерухомого майна.

Відомості про суб`єктів обтяження: Обтяжувач: Печерський районний суд міста Києва, .

Особа, в інтересах якої встановлено обтяження: Кузнєцов Ілларіон Олександрович.

Скасовано запис про обтяження № 47821796, встановлений відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (№ 336246908 від 20.06.2023), щодо нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатрс" (ідентифікаційний код 40641614), включеного до складу ліквідаційної маси банкрута:

Дата, час державної реєстрації: 10.09.2022 13:59:58.

Державний реєстратор: Колотілов Олександр Олександрович, Восьма Київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ м. Київ.

Підстава для державної реєстрації: рішення суду, серія та номер 757/46749/16-ц, видане 23.09.2016, видавник: Печерський районний суд міста Києва.

Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64760509 від 10.09.2022 14:56:43 Колотілов Олександр Олександрович, Восьма Київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ м. Київ.

Вид обтяження: арешт нерухомого майна.

Відомості про суб`єктів обтяження: Обтяжувач: Печерський районний суд міста Києва, .

Особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_1 .

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області 17.07.2023 у справі № 904/3969/22 про скасування обтяжень майна боржника.

Скаржник зазначає, що предметом спору у справі № 757/46749/16-ц є майно боржника (банкрута) ТОВ «МЕГАТРС», й існує спір про витребування цього майна з його володіння, тобто рішення в даному спорі безпосередньо впливає на обсяг ліквідаційної маси боржника.

Наголошує, що не розглянувши справу № 757/46749/16-ц, яка є майновим спором за участю боржника і з метою забезпечення виконання рішення та в якій було накладено арешти на майно боржника, Господарський суду Дніпропетровської області це забезпечення скасував, фактично зробивши неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову про визнання угод недійсними та витребування майна від ТОВ «МЕГАТРС», тобто захищаючи майнові інтереси кредиторів боржника, суд порушує прав інших осіб, які оспорюють право власності на майно ТОВ «МЕГАТРС».

Апелянт вважає, що скасування арешту майна боржника є неможливим до розгляду справи Господарським судом Дніпропетровської області справи № 757/46749/16-ц в рамках справи про банкрутство № 904/3969/22.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2023 у справі №904/3969/22.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2023 розгляд справи № 904/3969/22 призначено на 02.11.2023 о 09 год. 30 хв.

02.11.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Левченко надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить закрити апеляційне провадження, а у випадку, якщо суд не вбачатиме підстав для закриття апеляційного провадження, відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 02.11.2023 приймали участь представники апелянта та арбітражного керуючого ліквідатора ТОВ «МЕГАТРС».

Інші учасники справи, у судове засідання не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що явка учасників справи обов`язковою не визнавалась та враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме, що суд перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України), колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує розгляд справи.

За приписами ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи, окрім ліквідатора боржника, своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника кредитора ТОВ «УкрАгроГаз».

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації учасниками справи принципу змагальності та диспозитивності.

Представник скаржника Кузнєцова І.О. в судовому засіданні 07.09.2023 просив суд оскаржувану ухвалу скасувати.

Представник арбітражного керуючого Левченко В.В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на необхідності залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши присутніх представників апелянта та ліквідатора боржника, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, провадження у справі про банкротство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатрс" перебуває на стадії ліквідації.

28.06.2023 до Господарського суду Дніпропетровської області від арбітражної керуючої Маглиш Лади Сергіївни за допомогою засобів електронного поштового зв`язку надійшло клопотання №02-06/352 від 22.06.2023 про скасування арештів та інших обмежень (обтяжень), накладених на майно банкрута (вх. суду №31679/23 від 28.06.2023).

Розглянувши у судовому засіданні 17.07.2023 клопотання ліквідатора №02-06/352 від 22.06.2023 про скасування арештів та інших обмежень (обтяжень), накладених на майно банкрута, господарський суд дійшов висновку, що скасування арештів, накладених на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатрс", та інших обмежень щодо розпорядження його майном, є передбаченим законом правовим наслідком визнання особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, у зв`язку з чим, клопотання належить задовольнити.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р..

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як передбачено ст. 9 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII (який діяв до 21.10.2019 року) справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII (зі змінами, що набрав чинності 21.10.2019р.) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 9 КУзПБ).

За положеннями ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2023 у справі №904/3969/22, серед іншого, Припинити процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатрс" (49000, місто Дніпро, вулиця Мостова, будинок 6, квартира 1; ідентифікаційний номер 40641614). Визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегатрс" (49000, місто Дніпро, вулиця Мостова, будинок 6, квартира 1; ідентифікаційний номер 40641614). - банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 16.03.2024. Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатрс" (49000, місто Дніпро, вулиця Мостова, будинок 6, квартира 1; ідентифікаційний номер 40641614) призначено арбітражного керуючого Маглиш Ладу Сергіївну (свідоцтво №2019 від 10.11.2021; адреса: 51931, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Ковалевича, будинок 3, офіс 2).

До господарського суду 28.06.2023 від арбітражної керуючої Маглиш Лади Сергіївни за допомогою засобів електронного поштового зв`язку надійшло клопотання №02-06/352 від 22.06.2023 про скасування арештів та інших обмежень (обтяжень), накладених на майно банкрута (вх. суду №31679/23 від 28.06.2023).

За визначенням термінів, наведеним в ст. 1 КУзПБ ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Згідно приписів ч. 1 ст. 61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення, в тому числі, здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 КУзПБ усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Апеляційний суд наголошує, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів.

З моменту порушення провадження у справі про банкрутство арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство (абз. 3 ч. 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства).

В свою чергу, згідно п. 7 ч. 1 ст. 59 КУзПБ з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Тому органи виконавчої служби, нотаріуси, адміністратори Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України повинні виконувати вимоги Кодексу про банкрутство в частині зняття таких обтяжень.

Згідно ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Частинами 2, 3 ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що держателем Державного реєстру прав є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, а адміністратором Державного реєстру прав є державне підприємство, що належить до сфери управління Міністерства юстиції України, здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Державного реєстру прав та відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, що містяться у Державному реєстрі прав.

Підставами для здійснення державної реєстрації обтяжень є: встановлена законом заборона користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішення судів, що набрали законної сили (п. 5 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Реєстру на підставі рішення суду або відповідної заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у своїй постанові від 16.10.2018 у справі № Б-50/112-09 зробив наступний правовий висновок (пункт 36): «Положення абзацу 7 частини 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 2343-ХІІ від 14.05.1992, до набрання чинності з 19.01.2013 змін, внесених Законом України від 22.12.2011 року № 4212-VI) щодо того, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника слід розуміти так.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника, за винятком арештів чи інших обмежень щодо розпорядження майном такого боржника, накладених судовими органами задля захисту суспільних відносин у публічній сфері.

Накладення арештів на майно боржника чи інших обмежень щодо розпорядження майном боржника, визнаного банкрутом, задля забезпечення приватноправових інтересів третіх осіб має тягнути за собою скасування таких арештів чи інших обмежень щодо розпорядження майном боржника.

Господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, наділений процесуальними повноваженнями скасовувати арешт або інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, накладені судами інших юрисдикцій задля забезпечення приватноправових інтересів третіх осіб».

Апеляційний суд зауважує, що положення абзацу 7 частини 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" нині знайшли своє відображення в п. 7 ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, тобто не втратили своєї актуальності.

При цьому Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду погодився з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.03.2018 у справі № 10/Б-5022/1359/2011 про те, що оскільки в процедурі ліквідації задоволення вимог кредиторів відбувається за рахунок коштів, отриманих від здійсненої у встановленому порядку реалізації майна банкрута, майно банкрута повинно бути вільним від будь-яких обтяжень. Тобто, з моменту відкриття відносно боржника ліквідаційної процедури всі без винятку обтяження чи інші обмеження щодо розпорядження його майном підлягають скасуванню. Існування не скасованих заборон на відчуження активів банкрута перешкоджає ліквідатору у виконанні покладених на нього Законом обов`язків. Зняття заборон та арештів із майна боржника в порядку ст. 23 Закону про банкрутство є безумовним, стосується будь-яких органів і посадових осіб, у тому числі реєструючих, правоохоронних органів та не потребує прийняття окремих судових рішень, а також сплати додаткових коштів є по суті вірним, оскільки, безпосередньо, не стосується арештів накладених в межах судових справ різних юрисдикцій.

Дія статті 23 Закону про банкрутство розповсюджується також на об`єкти майна банкрута, що знаходяться в іпотеці та в податковій заставі.

Так, проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у і разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Частиною 2 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, наділений процесуальними повноваженнями скасовувати арешт або інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, накладені судами інших юрисдикцій задля забезпечення приватноправових інтересів третіх осіб. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство від 16.10.2018 у справі № Б-50/112-09, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2022 у справі № 8/32.

У даній справі № 904/3969/22 колегією суддів апеляційного господарського суду враховується той факт, що на даний час провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатрс" перебуває на стадії ліквідації.

Відтак, з огляду на приписи п. 7 ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, скасування арештів, накладених на майно ТОВ "Мегатрс" та інших обмежень щодо розпорядження його майном, є передбаченим законом безумовним правовим наслідком визнання особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, у зв`язку з чим правильною видається позиція щодо задоволення судом відповідного клопотання ліквідатора.

Це пов`язано з тим, що наявність арештів та обтяжень майна банкрута унеможливлює виконання ліквідатором банкрута покладених на нього обов`язків щодо здійснення ліквідаційної процедури відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема щодо реалізації майна банкрута на аукціоні та здійснення розрахунків з кредиторами з виручених від продажу коштів з ліквідаційного рахунку.

Наведеним спростовуються відповідні твердження апелянта про те, що скасування арешту майна боржника є неможливим до розгляду справи Господарським судом Дніпропетровської області справи № 757/46749/16-ц в рамках справи про банкрутство №904/3969/22.

До того ж, на даний час колегією суддів не встановлено обставин прийняття судом, який розглядає справу про банкрутство ТОВ "Мегатрс", до свого провадження цивільної справи № 757/46749/16-ц для її розгляду в межах справи № 904/3969/22.

Щодо заперечень кредитора ТОВ «Украгрогаз» викладених у поданій до суду заяві від 07.08.2023 та арбітражного керуючого Левченко В.В. про те, що Кузнєцов І.О. у даній справі не набув статусу учасника у справі про банкрутство, атому не має повноважень оскаржувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2023.

За змістом статей 55, 129 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, може бути піддана легітимним обмеженням, і ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку - норм ГПК України.

У процедурі оскарження судових рішень першої інстанції процесуальним законом встановлено виправдані обмеження, спрямовані на забезпечення оперативності господарського процесу, попередження виникнення правових колізій та дотримання принципу юридичної визначеності, що є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Такі обмеження знаходять свої відображення у положеннях ГПК України щодо прийнятності апеляційної скарги, зокрема, у статтях 254, 256, 260, 261 цього Кодексу стосовно строку на апеляційне оскарження, можливості та підстав для його поновлення, наслідків визнання цих підстав неповажними.

Застосування таких процесуальних запобіжників задля дотримання принципу юридичної визначеності узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зауважував, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги (рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010, "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини" від 12.07.2001, "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії" від 19.12.1997 та інші).

Згідно з частиною першою статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд зауважує, що суб`єктний склад учасників господарського процесу за ГПК України є іншим, ніж склад учасників у справі про банкрутство за КУзПБ. Водночас, перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство наведеними нормами віднесено також інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Коло осіб (в позовному провадженні), які мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а також оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції визначено приписами статей 254, 255 ГПК України. У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідна правова позиція сформована суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.07.2020 у справі №Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі №916/3206/17, від 03.06.2020 у справі №910/18031/14, від 19.05.2020 у справі №908/2332/19, від 03.03.2020 у справі №904/7965/16, від 20.02.2019 у справі №5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі №911/5186/14, та підтримана Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 16.07.2020 у справі №910/4475/19.

Відповідно до ст. 1 КУзПБ учасниками у справі про банкрутство є сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Названою статтею визначено, що:

- сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут);

- кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19, особа набуває статусу конкурсного кредитора (сторони, учасника провадження у справі про банкрутство) з повним обсягом процесуальної дієздатності (в тому числі правом оскарження судових рішень) за сукупності таких умов:

- подання до господарського суду письмових заяв з вимогами до боржника, а також документів, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина перша статті 23 Закону про банкрутство, частина перша статті 45 КУзПБ);

- розгляд господарським судом заяв конкурсних кредиторів у попередньому засіданні суду (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ);

- визнання вимог таких кредиторів, що формалізується у судовому рішенні господарського суду - ухвалі (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ).

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. Реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в провадженні у справі про банкрутство - норм ГПК та КУзПБ.

У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення в апеляційному порядку, звужено до учасників такої справи, якими згідно зі статтею 1 КУзПБ є кредитори у справі.

Можливість реалізації повного обсягу процесуальної дієздатності особами, які подали письмові заяви з вимогами до боржника, зокрема правом на оскарження судових рішень, пов`язана з фактом набуття такою особою статусу кредитора (сторони) у справі про банкрутство шляхом постановлення судом ухвали про визнання (повністю або частково) вимог кредитора до боржника.

При поданні апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене у справі про банкрутство до набуття особою статусу кредитора (учасника) у цій справі, початок перебігу строку на апеляційне оскарження такого рішення має обраховуватися з дати постановлення ухвали суду про визнання кредиторських вимог цієї особи.

Подібний підхід у застосуванні положень щодо порядку обчислення строку на апеляційне оскарження судового рішення наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 902/560/20, від 29.04.2021 у справі № 904/5874/19.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 30.09.2021 у справі № 903/718/20 вкотре підтримав раніше викладену ним правову позицію, що законодавством про банкрутство для конкурсних кредиторів встановлений більш складний, порівняно з іншими учасниками справи, порядок набуття статусу учасника провадження у справі про банкрутство, який (статус) наділяє такого учасника повним обсягом процесуальної дієздатності, в т. ч. правом оскаржувати судові рішення, оскаржувати дії боржника, розпорядника майном, керуючого санацією, ліквідатора, звертатися про визнання недійсними угод боржника тощо.

Набуття такого статусу остаточно формалізується ухвалою суду про визнання вимог кредитора (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 913/444/18).

За приписами ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. Нормами цієї статті передбачено, що за результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, тобто чітко визначений порядок формалізації конкурсного кредитора як учасника провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, порядок набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство є чітким, зрозумілим та однозначним, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування.

Отже, лише після вчинення всіх передбачених Кодексом України з процедур банкрутства (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 Господарського процесуального кодексу України) (пункт 56.16 постанови Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19).

Аналогічний за змістом правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15.

У даній справі № 904/3969/22 судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 до Господарського суду Дніпропетровської області в порядку ч. 1 ст. 45 КУзПБ з заявою з грошовими вимогами до боржника протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство не звертався й відповідні вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ Мегатрс не включались та судом не визнавались, отже скаржник не має статусу конкурсного кредитора у даній справі про банкрутство.

Колегія суддів враховує, що правом оскаржувати судові рішення у справі про банкрутство наділені лише учасники такої справи, а оскільки ОСОБА_1 не набув статусу кредитора у справі № 904/3969/22 про банкрутство ТОВ Мегатрс, то останній не наділений процесуальним правом на оскарження судових рішень у справі про банкрутство за відсутності необхідного для цього обсягу процесуальної дієздатності.

Водночас, слід наголосити, що другою групою осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, стаття 254 ГПК України визначає осіб, які не брали участі у справі, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.05.2020 у справі №904/897/19, за приписами процесуального законодавства, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної (касаційної) скарги.

Особа повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Пунктом 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статтям 258, 259 Господарського процесуального кодексу України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

Якщо ж при цьому судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Наведений висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 62/112 та від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16; у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 903/718/20.

Так, з матеріалів справи слідує, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23.09.2016 у справі №757/46749/16-ц вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі:

- накладено арешт на житловий будинок (загальною площею 107,5 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м.), що розташований по вул. Лаврська, 28, м. Київ, право власності на яке у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАТРС» (), до набрання рішенням суду законної сили.

- накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :82:312:0009, що знаходиться по вул. Лаврська, 28, м. Київ, право власності на яку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за Товариством і обмеженою відповідальністю «МЕГАТРС» (код СДРПОУ: 40641614) до набрання рішенням суду законної сили.

- заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕГАТРС» () відчужувати житловий будинок, загальною площею 107,5 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :82:312:0009, що знаходиться по вул. Лаврська, 28, м. Київ, до набрання рішенням суду законної сили.

В подальшому справа № 757/46749/16-ц була об`єднана з іншою справою Печерським районним судом міста Києва (за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме витребування майна від ТВО «Мегатрс».

Судом встановлено, що підставою для державної реєстрації обтяження (арешт нерухомого майна) вказано рішення суду, серія та номер 757/46749/16-ц, видане 23.09.2016, видавник: Печерський районний суд міста Києва.

Особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_1 .

Враховуючи встановлені апеляційним господарським судом обставини, вбачається наявність правового зв`язку ОСОБА_1 із оскаржуваною ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у цій справі № 904/3969/22 від 17.07.2023 про скасування арештів та інших обмежень (обтяжень), а зняття арешту з майна боржника ТОВ "Мегатрс" впливає на права ОСОБА_1 як позивача у цивільній справі № 757/46749/16-ц.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що з апеляційною скаргою у цій справі звернулась особа, питання про права та інтереси якої порушено оскаржуваною ухвалою, а тому відсутні підстави для закриття апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_1 .

Щодо доводів апелянта про те, що не розглянувши справу № 757/46749/16-ц, яка є майновим спором за участю боржника і з метою забезпечення виконання рішення та в якій було накладено арешти на майно боржника, Господарський суду Дніпропетровської області це забезпечення скасував, фактично зробивши неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову про визнання угод недійсними та витребування майна від ТОВ «МЕГАТРС», тобто захищаючи майнові інтереси кредиторів боржника, суд порушує прав інших осіб, які оспорюють право власності на майно ТОВ «МЕГАТРС».

Апеляційний суд зазначає, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна.

Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України таку вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника - позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно.

Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано у всіх випадках відповідно до приписів статті 387 ЦК України.

При цьому продаж майна боржника під час процедури банкрутства не є продажем у порядку, встановленому для виконання судових рішень, порядок виконання яких визначається Законом України "Про виконавче провадження". Водночас за ознакою наявності (відсутності) волі боржника як власника майна у процедурі банкрутства такий продаж подібний до інших процедур відчуження майна особи з обмеженою правосуб`єктністю (правовий висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.03.2023 у справі № 908/3077/21).

Рішення суду про витребування нерухомого майна на користь його власника із чужого володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 38)).

Колегія суддів зауважує, що завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб.

Вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Ураховуючи викладене, пред`явлення в межах справи про банкрутство позову про витребування з незаконного володіння майна в боржника, за яким воно зареєстроване на праві власності та яке було включене до ліквідаційної маси боржника щодо якого здійснюється провадження у справі про банкрутство, може бути ефективним способом захисту та відновлення порушених прав особи - власника такого майна.

Якщо ж таке майно вибуло з власності боржника на користь третьої особи, зокрема, на підставі аукціону, не потрібно визнавати недійсним аукціон з продажу майна боржника в процедурі банкрутства, у тому числі в разі якщо перший з договорів, предметом яких було відчуження спірного майна до набуття боржником відповідного права власності на нього, визнано недійсним (аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19). А тому відповідний позов може бути поданий в окремому позовному провадженні до набувача майна.

Наряду з цим, якщо майно продовжує перебувати у власності покупця, належним способом захисту прав власника (продавця) можуть бути вимоги про визнання правочину з відчуження майна недійсним та застосування наслідків його недійсності, передбачених ст. 216 ЦК України, зокрема, реституції.

За наведеного вище, звернення особи, яка вважає себе власником майна, що включено до ліквідаційної маси боржника, та доводить це право в суді, задля захисту та подальшого відновлення його порушених майнових прав, з апеляційною скаргою на прийняту у справі ухвалу суду першої інстанції про скасування арештів та інших обмежень (обтяжень), не може вважатися таким, що забезпечує захист, а відтак і сприяє відновленню його права на відповідне майно, адже визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі жодним чином не впливає на реалізацію права власника майна на повернення його від особи, за якою таке майно зареєстроване на праві власності (боржник чи третя особа (останній набувач майна)).

Відтак, твердження про неможливість виконання рішення суду у випадку задоволення позову про визнання угод недійсними та витребування майна від ТОВ «МЕГАТРС» є необгрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

При цьому особа, яка є власником майна, на стадії ліквідаційної процедури боржника може також скористатися спеціальним способом захисту (відновлення) порушених прав визначених КУзПБ, звернувшись до суду на підставі ч. 3 ст. 60, ч. 6 ст. 61 КУзПБ зі скаргою на дії (бездіяльність) ліквідатора з вимогою виключити належне їй майно з ліквідаційної маси боржника.

Таким чином, у даній справі суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення процесуального питання щодо скасування арештів та інших обмежень (обтяжень) з майна боржника, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ними в апеляційній скарзі, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2023 у справі № 904/3969/22.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 236, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2023 у справі № 904/3969/22 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2023 у справі №904/3969/22 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 17.11.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко