РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.10.2023Справа № 910/6104/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Атаманенко А.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Понтем.уа" до Управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання неправомірною та безпідставно нарахованою заборгованості по комунальним послугам,

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: Рукавіциної Я.Ю.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Понтем.уа" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом до Управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління) про визнання неправомірною та безпідставно нарахованою заборгованості у розмірі 945 490,76 грн за договорами про відшкодування вартості комунальних послуг (водопостачання, водовідведення, електрична енергія): від 23 березня 2021 року № 57-4711021/21 та від 28 вересня 2022 року № 4а-4711021/22, за період з 2020 року по 2022 рік, а також за договором від 4 лютого 2020 року № 133/2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

4 травня 2023 року через загальний відділ діловодства суду позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6104/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 1 червня 2023 року.

26 травня 2023 року на адресу суду від Управління надійшов відзив на позовну заяву від 22 травня 2023 року №107-37-1080, у якому відповідач не погодився з позовними вимогами, вказавши, що позивач порушив договірні зобов`язання щодо здійснення оплати комунальних послуг (холодне водопостачання, водовідведення та електроенергія), які прямо передбачені умовами вищевказаних правочинів.

1 червня 2023 року в підготовчому засіданні суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про продовження з власної ініціативи строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 6 липня 2023 року.

6 липня 2023 року в підготовчому засіданні суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 3 серпня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 3 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 вересня 2023 року.

У судовому засіданні 14 вересня 2023 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник Управління проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. У цьому ж судовому засіданні суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 12 жовтня 2023 року.

10 жовтня 2023 року через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від цієї ж дати № 304 у зв`язку з відрядженням його представника.

У судовому засіданні 12 жовтня 2023 року Управління проти позовних вимог заперечувало з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Товариство про дату, час і місце розгляду справи, призначеного на 12 жовтня 2023 року, було повідомлено належним чином та у встановленому законом порядку, проте явку свого уповноваженого представника у вищезазначене судове засідання не забезпечило.

Враховуючи тривалий розгляд даної справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для подальшого відкладення розгляду даного спору, у зв`язку з чим у задоволенні вищевказаного клопотання позивача про відкладення розгляду справи було відмовлено протокольною ухвалою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судових засіданнях пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

4 лютого 2020 року за результатами проведення публічної закупівлі UA-2019-12-13-004789-b між Управлінням та Товариством було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 133/2020, за умовами якого останнє у визначений даним договором строк зобов`язалось надати відповідачу послуги ДК 021:2015 - 55320000-9 "Послуги з організації харчування" (забезпечення організації безкоштовним харчуванням учнів (вихованців) у загальноосвітніх навчальних закладах Святошинського району міста Києва), а Управління - прийняти і оплатити зазначені послуги.

Відповідно до пункту 6.3.22. вказаного правочину Товариство зобов`язалося відшкодовувати Управлінню комунальні витрати (гаряче/холодне водопостачання, водовідведення, електрична енергія).

Договір набуває чинності та зобов`язання за ним виникають з моменту його укладення відповідно до статті 640 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо погодження та прийняття сторонами умов даної угоди і діє до 29 травня 2020 року, але в будь-якому разі - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 12.1. вказаного правочину).

У подальшому між сторонами були укладені договори про закупівлю товарів за державні кошти від 23 березня 2021 року № 261 та від 28 вересня 2022 року № 751, за умовами яких Товариство також зобов`язалося у визначений даними договорами строк надати Управлінню послуги ДК 021:2015 - 55320000-9 "Послуги з організації харчування" (забезпечення організації безкоштовним харчуванням учнів (вихованців) у загальноосвітніх навчальних закладах Святошинського району міста Києва), а Управління - прийняти і оплатити зазначені послуги.

За умовами пунктів 6.3.9. вищевказаних договорів Товариство зобов`язалося укласти з відповідачем протягом 3-х робочих днів з дати укладання вказаних правочинів договори про відшкодування вартості комунальних послуг.

На виконання вищевказаних пунктів, між позивачем та відповідачем були укладені відповідно договори про відшкодування вартості комунальних послуг (водопостачання, водовідведення, електрична енергія): від 23 березня 2021 року № 57-4711021/21 та від 28 вересня 2022 року № 4а-4711021/22 (далі - договори), за умовами яких Управління на підставі укладених договорів з постачальниками комунальних послуг зобов`язалося надавати комунальні послуги в нежитлових приміщеннях згідно з додатками (переліками закладів освіти) до договорів, а Товариство - брати участь у витратах відповідача на відшкодування наданих за цими угодами комунальних послуг, а саме: водопостачання - пропорційно займаної площі в нежитловому приміщенні; електроенергія - за кількістю джерел електрообладнання. Зазначені нежитлові приміщення використовуються Товариством для надання послуг з організації харчування.

Усі вищезазначені договори підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

За умовами пунктів 2.1. договорів про відшкодування вартості комунальних послуг облік споживання комунальних послуг за відсутності приладів обліку проводиться розрахунковим способом, а саме: пропорційно до займаної Товариством площі. При цьому, Управління не несе відповідальності за якість комунальних послуг та їх кількість, що виставлена постачальниками комунальних послуг у табуляграмах та груп-рахунках.

Розрахунок комунальних послуг нараховується за діючими розцінками і тарифами згідно з табуляграмами КП "Київтеплоенерго", ПрАТ "АК "Київводоканал" та ПАТ "ДТЕК Київські електромережі". Розмір платежів за цими договорами змінюється у разі зміни цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, і вважається підставою для зміни нарахувань платежів по даних договорах та не потребує складання окремого письмового документу. Якщо зміни тарифів або збільшення обсягу фактично спожитих послуг призведуть до перевищення сум, зазначених у додатках до цих договорів, Товариство зобов`язується оплатити в повному обсязі отримані ним послуги (пункти 2.2. - 2.3. договорів).

Відповідно до пунктів 2.4. вказаних правочинів Управління припиняє нарахування платежів у цілому з дати складання акту прийняття-передачі нежилого приміщення.

За умовами пунктів 3.1.3. цих договорів Товариство зобов`язалося своєчасно й у повному обсязі щомісячно, не пізніше 25-го числа поточного місяця вносити плату незалежно від наслідків господарської діяльності на розрахунковий рахунок Управління. Перерахунок за фактично спожиті комунальні послуги здійснюється на підставі розрахунків, що надходять від постачальників комунальних послуг місяцем пізніше, шляхом добору або зарахування, надмірно сплачених коштів рахунок майбутніх платежів.

Управління зобов`язалося своєчасно надавати Товариству акт наданих послуг та рахунки-фактури до оплати (пункт 3.2.2. договору).

За умовами пунктів 3.3.2. вказаних правочинів Управління має право стягувати в установленому порядку заборгованість за надані послуги, обумовлені пунктом 3.1.3. договорів.

Зазначені договори набирають чинності з моменту їх укладання та діють до: 31 грудня 2021 року (пункт 5.1. договору від 23 березня 2021 року № 57-4711021/21); 31 грудня 2022 року (пункт 5.1. договору від 28 вересня 2022 року № 4а-4711021/22), а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 15 лютого 2020 року по 15 березня 2022 року на виконання умов вищевказаних правочинів Управління надало Товариству комунальні послуги на загальну суму 945 490,76 грн, а також у порядку пунктів 3.2.2. договорів надіслало позивачу акти наданих послуг: за період з 15 грудня 2020 року по 15 березня 2021 року на суму 191 219,22 грн, за період з 15 грудня 2021 року по 15 березня 2022 року на суму 388 866,95 грн, за період з 15 лютого 2020 року по 15 грудня 2020 року на суму 365 404,59 грн з рахунками від 14 березня 2023 року на відповідні суми.

Вказані документи були направлені позивачу супровідним листом від 15 лютого 2023 року № 107-37-297 з вимогою про відшкодування Управлінню зазначених сум.

Листом від 2 березня 2023 року № 14 Товариство повідомило про невизнання ним заборгованості за вищевказаними правочинами у зазначеному розмірі.

3 квітня 2023 року Управління направило Товариству претензію про відшкодування заборгованості № 107-37-680 на суму 945 490,76 грн. Однак, вказана претензія залишена позивачем без задоволення.

Вважаючи нарахування Управлінням цієї заборгованості за комунальні послуги безпідставним та неправомірним, Товариство звернулося до суду з вказаним позовом.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Укладаючи договір, сторони у межах законодавства на власний розсуд погоджують умови, на яких вступають у договірні правовідносини.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що у нього відсутній обов`язок відшкодовувати вартість комунальних послуг за договором від 4 лютого 2020 року № 133/2020, оскільки цим правочином не передбачено обов`язку сторін щодо укладання договору про відшкодування вартості комунальних послуг.

Разом із цим, приписами пункту 6.3.22. вказаного договору прямо передбачено обов`язок Товариства відшкодовувати Управлінню комунальні витрати (гаряче/холодне водопостачання, водовідведення, електрична енергія).

Вказане зобов`язання Товариства не ставиться в залежність від наявності додатково укладеного договору між сторонами про відшкодуванням вартості комунальних послуг Управлінню, а містить імперативний припис щодо необхідності виконання такого обов`язку позивачем. Відтак, підписуючи вказаний договір без будь-яких зауважень чи застережень, у тому числі щодо порядку відшкодування відповідних витрат, позивач надав свою згоду на необхідність виконання ним свого обов`язку з відшкодування комунальних витрат Управління.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору. Сторона повинна дотримуватись умов договору за будь-яких обставин, навіть якщо вона не розуміє їх зміст.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 січня 2021 року в справі № 755/6962/19.

У свою чергу, ані умовами договору від 4 лютого 2020 року № 133/2020, ані умовами договорів від 23 березня 2021 року № 57-4711021/21 та від 28 вересня 2022 року № 4а-4711021/22, не передбачено обов`язку Управління щодо щомісячного формування та надання Товариству інформації у вигляді фіксованих показників обліку холодної води, водовідведення та електроенергії по кожному окремому закладу освіти Святошинського району, як помилково зазначав позивач.

Так само, матеріали справи не містять складених сторонами актів прийняття-передачі нежитлових приміщень, які є підставою для припинення нарахування відповідних платежів за договорами в силу приписів пунктів 2.4. вказаних правочинів.

Претензії чи зауваження Товариства щодо несвоєчасного виставлення Управлінням актів наданих послуг та рахунків-фактур у матеріалах справи також відсутні.

При цьому, суд позбавлений можливості надати правову оцінку правильності нарахування суми заборгованості, оскільки це не входить до предмета доказування у межах розгляду даної справи.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17, від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц, від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц, від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18, від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17, від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17, від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18, від 29 червня 2021 року в справі № 916/964/19.

Згідно з статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частин 2 статті 14 ЦК України свідчить про те, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту встановлення факту безпідставності заборгованості та визнання дій щодо її нарахування неправомірними, оскільки це не передбачає відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечує відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги, і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц, від 8 квітня 2020 року в справі № 462/5889/16-ц.

Суд зазначає, що у разі незгоди позивача із сумою здійснених Управлінням нарахувань, таке право підлягає захисту судом за позовом про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості.

Також варто зазначити, що у випадку пред`явлення Управлінням позову про стягнення заборгованості за відповідні послуги, вказані позивачем обставини - щодо безпідставного нарахування заборгованості по відшкодуванню вартості комунальних послуг, повинні оцінюватись судом при вирішенні питання про стягнення заборгованості, проте в межах даної справи відповідач не звертався до позивача із зустрічним позовом про стягнення відповідної суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19, від 2 лютого 2021 року в справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, не прийняті судом до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованості своїх вимог, а також обрав неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Товариства.

Відповідно до статті 129 ГПК України понесені судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 30 жовтня 2023 року в зв`язку з перебуванням судді Павленка Є.В. на навчанні у Національній школі суддів України у період з 23 жовтня 2023 року по 27 жовтня 2023 року.

СуддяЄ.В. Павленко