СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Харків Справа №905/323/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Слободін М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вх.№1692Д/1) на рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2023 року у справі №905/323/23,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна організація «Стандарт»,

до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»,

про стягнення 133660,97 грн.-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна організація «Стандарт» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про стягнення 498769,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договорів №451/21Э від 31.05.2021 року, №621/21М від 04.08.2021 року, №634/21Э від 09.08.2021 року в частині оплати виконаних позивачем робіт, у зв`язку з чим просив стягнути заборгованість.

Відповідно до ухвали суду від 28.03.2023 року, вирішено роз`єднати позовні вимоги у справі №905/183/23, шляхом виділення у три окремих самостійних провадження, зокрема, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 133660,97 грн за неналежне виконання договору №634/21Э від 09.08.2021 року виділено в самостійне провадження справа №905/323/23.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.06.2023 року у справі №905/323/23 (повний текст складено 26.06.2023 року, суддя Говорун О.В.) позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька область, м.Авдіївка, проїзд Індустріальний, б.1, ідентифікаційний код юридичної особи 00191075) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна організація «Стандарт» (84313, Донецька область, м.Краматорськ, бульв. Машинобудівників, б.53, оф.2, ідентифікаційний код юридичної особи 41617268) заборгованість у розмірі 133660,97 грн. та судові витрати у розмірі 7481,54 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Судові витрати скаржник просить суд покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача, прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, в якому не виконані всі вимоги цивільного законодавства, не повно та не всебічно перевірено обставини справи та не надана належна оцінка наявним в справі доказам, неправильно застосовані норми матеріального права і не повно відображено обставини, які мають значення для даної справи. На думку апелянта, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки не є вичерпними, не підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Скаржник вказує, що суд, спираючись лише на копії документів, які надані позивачем, прийняв їх до уваги і задовольнив позовні вимоги позивача. Однак, відповідач ставить під сумнів ці документи та не може підтвердити їх підписання зі сторони ПрАТ «АКХЗ». Крім того, апелянт інформує суд, що первинні та договірні документи, які стосуються виконання робіт за договорами з контрагентами, в тому числі з ТОВ «НЕО «Стандарт» за договором підряду №634/21Э від 09.08.2021 року, залишились у зруйнованих будівлях ПрАТ «АКХЗ», доступ до яких через постійні обстріли неможливий. Відомості про руйнування підприємства є загальновідомими, а також підтверджуються публікаціями у засобах масової інформації.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача; встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 20 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. При цьому, судом роз`яснено про можливість надання та звернення до суду засобами електронного зв`язку і порядок такого звернення. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/323/23.

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи через підсистему Електронний суд до кабінету користувача і доставлена їм (стороні та повноважному представнику) 07.09.2023 року та 05.10.2023 року.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи направленні на повідомлення учасників справи про відкриття апеляційного провадження у даній справі і її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

13.09.2023 року матеріали справи №905/323/23 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (від 26.09.2023 року вх.№11622), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення норм права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

24.10.2023 року від позивача надійшло клопотання (вх.№12989), в якому просить суд долучити до матеріалів справи копію листа №01/03/89 від 18.08.2023 року. Як вказує позивач, у вказаному листі міститься пропозиція про укладення мирової угоди про розстрочення платежів на 6 місяців рівними частинами. Отже, як вважає позивач, вказаний лист є доказом у справі на підтвердження невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань та опосередковано свідчить про визнання заборгованості.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2023 року, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Россолова В.В., для розгляду справи №905/323/23 сформовано новий склад суду, а саме: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Слободін М.М.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Згідно ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Так, 09.08.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (далі замовник, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна організація «Стандарт» (далі виконавець, позивач у справі) укладено договір №634/21Э (далі договір), відповідно до п.1.1 якого, замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати в порядку і на умовах цього договору роботи з технічного обслуговування (технічного діагностування та технічного опосвідчення) котлів, паропроводів, підігрівачів, теплообмінників. НЦ, ТСЦ, ФЦ, перелік яких наводиться в специфікації.

Згідно з п.1.2 договору, замовник зобов`язується надати підряднику об`єкт для виконання робіт, прийняти та оплатити виконані роботи в порядку і строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п.2.1 договору, строки виконання робіт за цим договором, па також їх окремих обсягів (об`єктів, етапів, видів), зазначаються у відповідних додатках (специфікаціях) на поточний ремонт і технічне обслуговування (далі специфікація), роботи виконуються на загальних умовах, без урахування вихідних, святкових і неробочих днів, якщо інше не зазначено в специфікації. Строк виконання робіт за цим договором починає обчислюватися з моменту фактичного прийняття об`єкта робіт відповідно до п.5.3 договору. У разі несвоєчасного прийняття об`єкта робіт термін початку виконання робіт термін початку виконання робіт починає обчислюватись з останнього дня строку, визначеного п.5.3 цього договору.

Згідно з п.4.1 договору, оплата замовником виконаних робіт проводиться поетапно (щомісячно) протягом 180 календарних днів від дати виставлення рахунку, на підставі підписаного замовником акту приймання виконаних підрядних робіт (або інших документів, узгоджених сторонами відповідно до п.2.3 цього договору) та податкових накладних.

Відповідно до п.8.4 договору, зобов`язання щодо складання актів приймання виконаних підрядних робіт (або інших документів, узгоджених сторонами відповідно до п.2.3 цього договору) покладається на підрядника.

Цей договір діє з моменту підписання його обома сторонами і діє до 30.06.2022. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за цим договором (п.15.5 договору).

Матеріали справи свідчать, що договір №634/21Э підписано сторонами та скріплено печатками підприємств.

Сторонами укладена специфікація №1 від 09.08.2021 року до договору №634/21Э від 09.08.2021 року, відповідно до якої замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик виконати в порядку і на умовах цього договору роботи з технічного обслуговування (технічного діагностування та технічного опосвідчення) котлів, паропроводів, підігрівачів, теплообмінників. НЦ, ТСЦ, ФЦ на загальну суму 111384,14 грн. без урахування ПДВ.

Господарські зобов`язання між сторонами у даній справі виникли на підставі укладеного між сторонами договору підряду.

Статтею 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (виконавець) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (ст. 853 Цивільного кодексу України).

Згідно з умовами договору №634/21Э від 09.08.2021 року, позивач виконав відповідні роботи, про що сторонами були складені та підписані акти здавання-приймання виконаної роботи (послуги), а саме:

- №877 від 20.10.2021 року на суму 9600 грн.,

- №878 від 20.10.2021 року на суму 7440 грн.,

- №879 від 20.10.2021 року на суму 7440 грн.,

- №880 від 20.10.2021 року на суму 7200 грн.,

- №881 від 20.10.2021 року на суму 7200 грн.,

- №882 від 20.10.2021 року на суму 7200 грн.,

- №883 від 20.10.2021 року на суму 4800 грн.,

- №884 від 20.10.2021 року на суму 4800 грн.,

- №885 від 20.10.2021 року на суму 7200 грн.,

- №886 від 20.10.2021 року на суму 7200 грн.,

- №887 від 20.10.2021 року на суму 9197,40 грн.,

- №888 від 20.10.2021 року на суму 54383,57 грн.

Вказані акти відповідачем підписані без будь-яких зауважень.

Загальна сума вартості виконаних позивачем робіт за договором становить 133660,97 грн. (сума з урахуванням ПДВ).

Враховуючи підписання актів приймання-передачі за договором №6341/21Э від 09.08.2021 року, позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу України визначають, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на момент звернення до суду з позовом, строк для оплати виконаних робіт за актами приймання-передачі виконаних робіт та виставленими рахунками є таким, що сплив.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем прийнятого на себе зобов`язання по сплаті за послуги у належні строки та розмірі за договором №634/21Э від 09.08.2023 року. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що позовні вимоги про стягнення 133660,97 грн. заборгованості є обґрунтованими, підлягають задоволенню, а вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача.

У апеляційній скарзі апелянт вказує, що він ставить під сумнів документи надані позивачем та не може підтвердити їх підписання зі сторони ПрАТ «АКХЗ»; первинні та договірні документи, які стосуються виконання робіт за договорами з контрагентами, в тому числі з ТОВ «НЕО «Стандарт» за договором №451/21Э від 31.05.2021 року, залишились у зруйнованих будівлях ПРАТ «АКХЗ», доступ до яких через постійні обстріли неможливий.

Колегія суддів зазначає, що відсутність первинних документів у відповідача не може беззаперечно свідчити про відсутність правовідносин з позивачем та відсутність в нього невиконаних зобов`язань.

Відповідно до положень статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування - правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На даний час у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Слід наголосити, що 17.10.2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію цього нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Приписами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.91 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Безпосередньо у позовній заяві ТОВ «НЕО «Стандарт» зазначено, що оригінали документів, долучених до позовної заяви, знаходяться у позивача і будуть надані для огляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч.6 ст.91 Господарського процесуального кодексу України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не було заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналів долучених до матеріалів справи документів а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія враховує, що підпис особи, який міститься на актах приймання-передачі виконаних робіт від імені відповідача, скріплений печаткою ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», що є зовнішнім реквізитом відповідача, який засвідчує легітимність підпису перед третіми особами.

Матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату відповідачем печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином, відтиск печатки, наявний на первинних документах, є свідченням участі відповідача, як юридичної особи, у здійсненні господарської операції (у даному випадку - прийнятті виконаних позивачем робіт). При цьому, у якості підтвердження проведення дій і наявності господарської діяльності та визнання договору між сторонами, позивачем надано копії зареєстрованих податкових накладних.

Посилаючись на відсутність документів, на підставі яких ухвалено оскаржуване рішення, відповідач не надав суду доказів його звернення до позивача з вимогою представити такі документи, не повідомляв позивача про їх втрату.

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачем докази з більшою вірогідністю підтверджують як факт виконання ним робіт на суму 133660,97 грн., так і факт передачі відповідачу таких робіт, аніж доводи, представлені відповідачем на спростовування вказаних обставин.

З огляду на викладене, доводи відповідача про відсутність у нього документації не можуть бути підставою для нездійснення розрахунків за прийняті роботи.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 73 та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження своєї позицію у справі.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів та носять доволі абстрактний характер, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2023 року у справі №905/323/23, яке відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, має бути залишене без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, ст. 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2023 року у справі №905/323/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя М.М. Слободін