ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Справа № 918/1128/22(918/250/23)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Миханюк М.В. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

від позивачів: не з`явився

від відповідача: не з`явився

арбітражний керуючий: Мельник І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 09.05.2023 (суддя Качур А.М., повний текст складено 11.05.2023)

у справі № 918/1128/22(918/250/23)

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради

про стягнення заборгованості по заробітній платі

(у межах справи № 918/1128/22 про банкрутство КП "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради)

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Рівненської області перебувала позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до КП "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради з вимогами про стягнення заохочувальних виплат та винагороди при звільненні у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.05.2023 у даній справі закрито провадження у частині вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до КП "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради про стягнення заробітної плати за січень - березень 2023 року, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 09.05.2023 залишено без задоволення, вказану ухвалу залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.05.2023 у справі № 918/1128/22(918/250/23) у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення заохочувальних виплат та винагороди при звільненні відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення заохочувальних виплат та винагороди при звільненні відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, позивачі звернулись із спільною апеляційною скаргою, в якій просять суд скасувати останнє повністю та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги вказують на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з огляду на те, що роботодавець своєчасно не здійснив із працівниками (позивачами) розрахунку при звільненні та не довів обставин, які унеможливили своєчасно виплатити належних їм при звільненні сум, визначених колективним договором.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.05.2023 у справі № 918/1128/22(918/250/23); апеляційну скаргу постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.

Від арбітражного керуючого надійшли письмові пояснення, згідно яких не погоджується із доводами апелянтів та вказує, що місцевим господарським судом у процесі розгляду позовної заяви надано вірну оцінку обставинам справи, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Рівненської області від 09.05.2023 у справі № 918/1128/22(918/250/23) - без змін.

Інші учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні арбітражний керуючий у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином засобами електронного зв`язку.

За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для її розгляду.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши матеріали справи № 918/1128/22(918/250/23), дослідивши та проаналізувавши наявні докази, колегія суддів встановила наступне.

Наказом КП "Управління майновим комплексом" Рівненської районної ради від 05.09.2013 № 65 ОСОБА_3 переведено на посаду економіста підприємства КП "Управління майновим комплексом" Рівненської районної ради з оплатою праці згідно штатного розпису.

Наказом КП "Управління майновим комплексом" Рівненської районної ради від 01.06.2016 № 01.06.16 внесено зміни до облікових даних, трудової книжки та всіх документів кадрового обліку ОСОБА_3 та замінено прізвище " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ".

Наказом КП "Управління майновим комплексом" Рівненської районної ради від 22.02.2021 № 22.02.21 ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду юрисконсульта з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Загальними зборами трудового колективу, що оформлено протоколом №1 від 03.09.2021 схвалено колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом КП "Управління майновим комплексом" Рівненської районної ради на 2021 - 2026 роки.

Наказом КП "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради від 02.03.2023 № 02.03.23 ОСОБА_1 , економіста КП "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради звільнено 03.03.2023 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, пункт 1 ст. 40 КЗпП України. Водночас, наказано бухгалтерії провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 , виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 64 календарних днів.

Наказом КП "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради від 02.03.2023 № 02.03.23/1 ОСОБА_2 , юрисконсульта КП "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради звільнено 03.03.2023 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, пункт 1 ст. 40 КЗпП України. Водночас, наказано бухгалтерії провести остаточний розрахунок з ОСОБА_2 , виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 32 календарних днів.

Згідно із розрахунковим листком за березень 2023 року ОСОБА_1 нараховано вихідну допомогу при скороченні, компенсацію за невикористані відпустки а також оклад за відпрацьовані дні. Борг підприємства складає 67 313,86 грн.

Згідно із розрахунковим листком за березень 2023 року ОСОБА_2 нараховано вихідну допомогу при скороченні, компенсацію за невикористані відпустки а також оклад за відпрацьовані дні. Борг підприємства складає 51 327,21 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги у справі № 918/1128/22(918/250/23) заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо стягнення з КП "Управління майновим комплексом" складаються з наступного:

1. За вимогами ОСОБА_1 :

- 3000,00 грн заохочувальних виплат з нагоди днів народжень у 2021 році та 3250,00 грн у 2022 році;

- 3969,81 грн заробітної плати за січень 2023 року;

- 20358,00 грн заробітної плати за лютий 2023 року;

- 63261,71 грн вихідної допомоги у вигляді середньомісячного заробітку та компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 64 календарних днів;

- 122148,18 грн винагороди при звільненні у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників.

2. За вимогами ОСОБА_2 :

- 3000,00 грн заохочувальних виплат з нагоди днів народжень у 2021 році та 3250,00 грн у 2022 році;

- 3969,81 грн заробітної плати за січень 2023 року;

- 20358,00 грн заробітної плати за лютий 2023 року;

- 43402,51 грн вихідної допомоги у вигляді середньомісячного заробітку та компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 32 календарних днів;

- 122148,18 грн винагороди при звільненні у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.05.2023 у даній справі закрито провадження у частині вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до КП "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради про стягнення заробітної плати за січень - березень 2023 року, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсації за невикористану щорічну відпустку в зв`язку з їх вирішенням за результатами розгляду кредиторських вимог заявників у справі № 918/1128/22 про банкрутство КП "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради.

Твердження апелянтів про те, що закриваючи провадження у справі в цій частині, суд першої інстанції не вирішив питання про стягнення заборгованості з заробітної плати за січень 2023 в сумах по 3969,81 грн. кожного з заявників, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими.

Розглядаючи апеляційну скаргу позивачів на вищевказану ухвалу колегією суддів було встановлено, що під час розгляду кредиторських вимог заявників суд фактично вирішив спір в частині позовних вимог із заробітної плати за січень-березень 2023 та вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, компенсації за невикористану щорічну відпустку. Встановивши кінцевий розмір належних працівникам виплат за вказаний період, суд вказав на безпідставність вимог в частині утриманих податків і зборів, якими в свою чергу є заявлені позивачами суми в розмірі 3969,81 грн за січень 2023 року по кожному.

Отже, спірними залишились вимоги позивачів в частині стягнення по кожному заохочувальних виплат з нагоди дня народження в розмірі 3 000,00 грн за 2021 рік та 3 250,00 грн за 2022 рік, а також винагороди у випадку звільнення працівника за скороченням штату підприємства в розмірі шести середньомісячних заробітків, що у сумі становить 122 148,18 грн. Зазначені вимоги грунтуються на зобов`язаннях відповідача згідно з умовами колективного договору.

Відповідач позов не визнає з огляду на збитковість підприємства та відсутність коштів на відповідні виплати. В підтвердження надав суду фінансові звіти підприємства за 2021 - 2022 роки, водночас зауважив, що за умовами колективного договору спірні кошти виплачуються пропорційно їх наявності.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

Основними законодавчими актами, які регулюють питання оплати праці є Закон України "Про оплату праці" та Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП).

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оплату праці", частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Підприємства самостійно встановлюють умови та розміри оплати праці, в тому числі перелік надбавок та доплат, у колективному договорі з дотриманням законодавства, генеральної, галузевої угод (стаття 15 Закону України "Про оплату праці", стаття 97 КЗпП України).

У рішенні від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" й "оплата праці", які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини).

Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

У статті 15 Закону України "Про оплату праці" закріплено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

За нормами статей 21, 22 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про колективні договори і угоди" колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про колективні договори і угоди", умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Умови колективних договорів або угод, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Проаналізувавши зазначені положення, суд відмічає, що доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій належать до видів додаткової заробітної плати. Доплати як складові додаткової заробітної плати, визначаються законодавством і тому становлять обов`язкову частину у структурі заробітної плати (на відміну від премій). В колективному договорі можуть бути передбачені додаткові види доплат, підстави та порядок їх здійснення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 569/11722/16-ц).

При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами (постанова Верховного Суду від 09 червня 2022 року справа № 756/14477/19).

З матеріалів справи встановлено, що загальними зборами трудового колективу, оформленим протоколом № 1 від 03.09.2021, схвалено колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом КП "Управління майновим комплексом" Рівненської районної ради на 2021 - 2026 роки (далі - договір).

Відповідно до п.1.6. предметом цього договору є переважно додаткові, порівняно з чинним законодавством, положення з умов і оплати праці, соціального обслуговування працівників підприємства, гарантії та пільги, які надає адміністрація.

Нормами розділу 4 договору встановлені зобов`язання роботодавця з оплати праці, гарантій та компенсацій працівників.

Зокрема, за п. 4.1.6. договору, адміністрація зобов`язується здійснювати преміювання працівників підприємства за результатами господарської діяльності згідно із Положенням про преміювання (додаток 6 до колективного договору).

Розділом 6 договору передбачено, що при наявності вільних коштів (після сплати всіх платежів і податків) адміністрація зобов`язується виділяти кошти на розвиток соціальної сфери підприємства та соціально - трудові пільги, гарантії, компенсації (пункт 6.1.2.).

Пунктом 6.1.3. договору встановлено обов`язок адміністрації здійснювати за наявності коштів заохочувальні виплати працівникам, зокрема, з нагоди дня народження у розмірі 50% від мінімальної заробітної плати.

Положення про преміювання (додаток 6 договору) за виконання виробничих завдань і функцій (далі - положення) визначає умови і порядок преміювання працівників за виконання виробничих завдань і функцій, терміни виплати премій, джерела витрат на ці цілі. (п.1.1.)

Пунктом 1.3. положення передбачено, що загальна сума премій визначається на кожен місяць з урахуванням виконання основних показників господарської діяльності, рентабельності та прибутковості підприємства.

Преміювання працівників здійснюється щомісяця з урахуванням виконання показників, зазначених у п.1.3. положення. Розмір премії визначається залежно від особистого трудового внеску працівників у загальні результати роботи за фактично відпрацьований час за місяць (п.2.1., 2.2. положення).

Показники та умови, за якими визначаються розмір премії працівника вказані у п.2.3. положення.

Нарахування премій здійснюється на підставі наказу директора підприємства за поданням керівників структурних підрозділів (шляхом подання ними доповідних записок) (пункти 1.3., 2.4. положення).

Колегія суддів зауважує, що вказані норми положення про преміювання працівників визначають і регулюють умови і порядок преміювання працівників саме за виконання виробничих завдань і функцій. При цьому, окремим пунктом 2.4. положення зазначається, що з нагоди державних і професійних свят, ювілейних дат (30,40,50,60,70 років) працівникам може бути виплачено також одноразову премію у розмірі одного посадового окладу.

З вказаного, апеляційний господарський суд доходить висновку, що встановлений п.6.1.3. обов`язок адміністрації підприємства здійснювати заохочувальну виплату з нагоди дня народження у розмірі 50% від мінімальної заробітної плати не врегульований положенням про преміювання (додаток 6 договору), а залежить лише від наявності коштів після сплати всіх платежів і податків.

Відповідачем не було доведено, а судом першої інстанції не встановлено наявності чи відсутності вільних коштів підприємства та неможливість такої заохочувальної виплати позивачам у 2021 та 2022 роках.

Натомість, при дослідженні доказів судом взято до уваги лише твердження відповідача про скрутне фінансове становище та збитковість підприємства згідно із фінансовими звітами за вказаний період.

Судовою колегією відмічається, що додані відповідачем фінансові звіти за результатами роботи підприємства за 2021 та 2022 роки відображають загальний результат діяльності підприємства і не свідчать про відсутність коштів на підприємстві протягом вказаних років. Доказів відсутності коштів на рахунках підприємства у 2021 та 2022 роках суду не надано.

Отже висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог в цій частині, з огляду на подані відповідачем фінансові звіти, грунтується на неналежних доказах.

Разом з цим, згідно п. 4.1.8. договору, за результатами роботи підприємства за рік адміністрація за погодженням з представницьким органом може прийняти рішення про виплату працівникам винагороди за підсумками роботи за рік в порядку, передбаченому в додатку 8 до цього договору.

Додатком 8 до договору передбачено порядок і умови виплати винагороди за результатами роботи за рік.

Зокрема, право на виплату винагороди мають робітники, керівники, спеціалісти (фахівці) і технічні службовці, які є штатними працівниками підприємства (п. 1.1) і безперервно працювали на підприємстві понад календарний рік станом на 31 грудня звітного року (п. 1.2).

Пунктом 1.3. додатку 8 до договору встановлено, що винагорода виплачується працівникам, які безперервно працювали на підприємстві понад 1 рік і були звільнені у звітному році на підставі, зокрема, пункту 1 статті 40 КЗпП.

Як вбачається з наказів № 02.03.2023 та № 02.03.23/1 від 02 березня 2023 року позивачів було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Водночас, згідно пункту 1.5. додатку 8 до колективного договору, при звільненні працівника адмінперсоналу у разі реорганізації, ліквідації підприємства, скороченні штату підприємства та чисельності підприємством виплачується винагорода у розмірі шести середньомісячних заробітків.

Вказана умова колективного договору встановлює імперативний обов`язок роботодавця здійснити виплату даної винагороди працівнику адмінперсоналу при його звільненні за скороченням штату підприємства.

Разом з цим, згідно п. 2.1 додатку 8 винагорода виплачується за рахунок економії фонду оплати праці за звітний період. А відповідно до п. 2.8 у разі недостатності коштів на виплату винагороди у повному розмірі, суми нарахованої працівникам винагороди зменшуються пропорційно наявності коштів на ці цілі.

Суд в даному випадку відмічає, що відповідачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували відсутність економії фонду оплати праці, як джерела для виплати винагороди.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у вимозі про стягнення сум винагороди, дійшов висновку, що виплата винагороди за результатами роботи підприємства за рік, згідно п. 4.1.8 колективного договору, відноситься до дискреційних повноважень адміністрації і не має обов`язкового характеру. Суд в свою чергу не може перебирати на себе непритаманні йому повноваження і вирішувати питання про прийняття рішення про виплату винагороди працівникам.

Судова колегія вважає, що висновку суду першої інстанції в повній мірі не відповідають обставинам справи з огляду на наступне.

Як вбачається з положень колективного договору, розділ 4 регламентує "Оплату праці, гарантії і компенсації". Пункт 4.1 розділу 4 визначає обов`язки адміністрації (роботодавця), який іменовано саме як "Адміністація зобов`язується:". Підпункт 4.1.8 є складовою частиною пункту 4.1., що визначає саме обов`язки адміністрації, а не її права.

Отже, формулювання змісту підпункту 4.1.8 як "адміністрація може прийняти рішення про виплату працівникам винагороди" прямо суперечить його основній частині (пункту 4.1), а також іншим підпунктам цього розділу, які регулюють саме обов`язки адміністрації.

Тобто, виходячи з наявного формулювання підпункту 4.1.8. можна дійти висновку, що адміністрація зобов`язується не приймати рішення про виплату винагороди і лише за погодженням з представницьким органом може таке рішення прийняти.

В такому випадку втрачається будь-який сенс положень додатку 8 щодо права працівників на отримання такої винагороди за наслідками безперервно відпрацьованого часу (понад 1 рік), оскільки адміністрація не зобов`язана приймати рішення про її виплату. Тобто, набувши право на виплату винагороди, працівник позбавлений можливості її отримати взагалі. Натомість п. 2.7 додатку 8 позбавляє працівника права на отримання винагороди лише у випадках порушення трудової виконавчої дисципліни, прогулів, появі у нетверезому стані, стані наркотичного або токсичногго сп`яніння, за які винесено догану або позбавлено премії за основні результати господарської діяльності.

Зазначене свідчить про включення до колективного договору умови, яка погіршує становище працівників, що прямо заборонено ст. 8 Закону України "Про колективні угоди та договори".

Таким чином, прийняття рішення адміністрацією (роботодавцем) щодо виплати працівникам винагороди за підсумками роботи за рік є обов`язком останнього. При цьому рішення може стосуватися як проведення виплати, так і неможливості її здійснення.

Судова колегія також приймає до уваги, що підпунктом 4.1.13 колективного договору визначено обов`язок адміністрації "Забезпечити гласність умов праці, порядку виплати доплат, надбавок, положень про преміювання, виплати винагород, інших заохочувальних і компенсаційних виплат". Разом з цим п. 8.7 передбачає щорічне звітування про виконання колективного договору на зборах трудового колективу та власника. Із звітом виступають керівники сторін, які підписали договір.

Тобто вказаними нормами забезпечується зворотній зв`язок між адміністрацією та працівниками з метою уникнення ситуацій, коли про прийняті рішення адміністрації в частині виконання або неможливості виконання зобов`язань за колективним договором працівник не повідомлений.

Такий принцип закріплено в ст. 103 Кодексу законів про працю України, за вимогами якої про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Виходячи з вищенаведеного, а також враховуючи положення та умови колективного договору, судова колегія констатує, що рішення адміністрації стосовно виплати надбавок, доплат, премій, винагород, інших заохочувальних і компенсаційних виплат повинні бути доведені до відома працівника незалежно від того, які наслідки для працівника (позитивні чи негативні) вони носять. Тобто, у випадку наявності коштів на здійснення виплат - приймається рішення про їх виплату згідно визначених коефіцієнтів і розмірів. У випадку відсутності коштів - приймається рішення про неможливість проведення виплат; перенесення терміну виплат тощо. Про такі рішення працівник має бути повідомлений, оскільки в протилежному випадку останній, за відсутності виявлених порушень трудового законодавства, правомірно очікує на отримання виплат.

Саме таким чином мають бути реалізовані дискреційні повноваження адміністрації (роботодавця) стосовно виконання власних зобов`язань. Форма даних рішень (наказ, рішення, повідомлення тощо) правового значення не має.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплати заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо покладено на роботодавця, а не на працівника.

Законодавець абсолютно вірно покладає обов`язок доказування саме на роботодавця, оскільки працівник в категорії трудових спорів має значно слабше становище оскільки не має доступу до справжніх бухгалтерських документів, а ігнорування судами зазначених вище норм призводить до порушення конституційних прав працівника.

Отже у даному спорі відповідач зобов`язаний був довести та надати докази не тільки скрутного матеріального становища (в даному випадку - відсутності коштів на рахунках для здійснення заохочувальних виплат, відсутності економії фонду оплати праці для виплати винагороди за результати роботи за рік), а й подати докази прийняття відповідних рішень за зобов`язаннями по колективному договору та доведення їх до відома працівників.

Таких доказів суду не надано.

Відповідно до ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачами має довести саме роботодавець.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

З вказаного апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відмова суду першої інстанції у задоволенні заявлених позивачами до стягнення коштів в сумі 122 148,18 грн кожному з позивачів є помилковою, адже відповідач належними доказами не довів відсутність обов`язку з їх виплати.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами розгляду апеляційної скарги судова колегія дійшла висновку про те, що остання підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Рівненської області від 09.05.2023 у справі № 918/1128/22(918/250/23) - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 09 травня 2023 року у справі № 918/1128/22(918/250/23) скасувати. Прийняти нове рішення.

Позов задоволити.

Стягнути з Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради (33001, м. Рівне, вул. Соборна, 195, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заохочувальні виплати з нагоди днів народження у 2021 та 2022 роках в сумі 6 250,00 грн (без вирахування податків і зборів), винагороду при звільненні у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників у розмірі 122 148,18 грн (без вирахування податків і зборів).

Видати наказ.

Стягнути з Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради (33001, м. Рівне, вул. Соборна, 195, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заохочувальні виплати з нагоди днів народження у 2021 та 2022 роках в сумі 6 250,00 грн (без вирахування податків і зборів), винагороду при звільненні у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників у розмірі 122 148,18 грн (без вирахування податків і зборів).

Видати наказ.

3. Видачу наказів доручити Господарському суду Рівненської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

5. Справу № 918/1128/22(918/250/23) повернути Господарському суду Рівненської області

Повний текст постанови складений "31" жовтня 2023 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Юрчук М.І.