ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2023 р. Справа№ 910/1518/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

без участі представників сторін, у спрощеному провадження у відповідності до вимог ст. 247 ГПК України розглянувши апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення господарського суду міста Києва від 08.05.2023

у справі №910/1518/23 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв"

до Департаменту патрульної поліції

про стягнення 97 342, 29 грн., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач ТОВ "Енергогазрезерв" звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача Департаменту патрульної поліції про стягнення заборгованості у розмірі 97 342, 29 грн., з яких: 70 210, 99 грн., основний борг за спожитий природний газ за період грудень 2020- лютий 2021, 5 753, 45 грн. - пені, 18 428, 99 грн. - інфляційні втрати та 2 948, 86 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/1518/23 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" 70 210 (сімдесят тисяч двісті десять) грн. 99 коп. - заборгованості, 5 753 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн.. 45 коп. - пені, 18 428 (вісімнадцять тисяч чотириста двадцять вісім) грн.. 99 коп. - інфляційних втрат, 2 948 (дві тисячі дев`ятсот сорок вісім) грн.. 86 коп. - 3 % річних, 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.. 00 коп. - судового збору та 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено порушення відповідачем умов договору, щодо вчасної оплати поставленого природного газу з грудня 2020 - лютий 2021 року, тому вимоги щодо стягнення заборгованості є доведеними та підлягають задоволення. Відповідно за порушення договірних зобов`язань, позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08.05.2023 по справі №910/1518/23 в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" заборгованість за договором в розмірі 70 210, 99 грн. - заборгованості, 5 753, 45 грн. - пені, 18 428, 99 грн. - інфляційних втрат, 2 948, 86 грн. - 3% річних, 2684, 00 грн. - судового збору та 8000, 00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Енергогазрезерв" до Департаменту патрульної поліції відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції не було взято до уваги умови договору, а також те, що факт запровадження на території України карантину у зв`язку з пандемією, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 вплинув на можливість здійснювати оплати поставленого природного газу. Зазначив, що договором передбачено, що за умови настання форс-мажорних обставин, сторони звільняються від відповідальності за часткове або неповне виконання зобов`язань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 було прийнято до розгляду апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.03.2020 між ТОВ "Енергогазрезерв" (далі - постачальник) та Департаментом патрульної поліції (далі - споживач) укладено договір №С/248-20/173 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів. (а.с. 9-16)

За умовами договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) споживачу у 2020 році природний газ відповідно до коду СРV за ДК 021:2015 - 09120000-6 «Газове паливо» (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені цим договором. (п.1.1 договору).

Пунктами 1.2-1.5 договору сторони погодили плановий обсяг (45,000 тис. куб.м.), умови передачі газу за даним договором.

Згідно до п. 3.6. загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 188 055, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 31 342, 50 грн.

В подальшому між сторонами були укладені та підписані додаткові угоди.

19.11.2020 між сторонами було підписано додаткову угоду № 2, якою сторони визначили плановий обсяг постачання газу - 22,000 тис.куб.м та погодили, що ціна газу становить 3 830, 75 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 766, 15 грн., а всього з ПДВ 4 596, 90 грн.(чотири тисячі п`ятсот дев`яносто шість грн. 90 коп.). (а.с. 19)

Додатковою угодою №3 від 20.11.2020 сторони визначили плановий обсяг постачання газу - 20,000 тис.куб.м та погодили, що ціна газу становить 4 213, 80 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 766, 15 грн., а всього з ПДВ 5 056, 56 грн.(п`ять тисяч п`ятдесят шість грн. 56 коп.). (а.с. 20)

Додатковою угодою №4 від 29.12.2020 сторони визначили плановий обсяг постачання газу - 16,000 тис.куб.м та погодили, що ціна газу становить 4 635, 00 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 927, 00 грн., а всього з ПДВ 5 562, 00 грн.(п`ять тисяч п`ятсот шістдесят дві грн. 00 коп.). (а.с. 21)

30.12.2020 було укладено додаткову угоду № 5, відповідно до якої сторони продовжили дію договору на строк до 31.01.2021, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року. Також, у п. 2 угоди, сторонами було домовлено, що в 2021 році постачальник поставить споживачу природний газу в обсязі, який не перевищить 20% від загальної ціни договору в 2020 році.

У відповідності з п. 4.2.-4.2.1. договору, оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: постачальник надає споживачу рахунок та акт приймання - передачі за спожитий газ з 15 по 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Споживач здійснює оплату обсягу поставленого газу у попередньому розрахунковому періоду шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у національній валюті України за рахунок коштів державного бюджету протягом 7 робочих днів з моменту надання постачальником рахунку та акту приймання - передачі газу за ціною, діючою на момент постачання газу, але яка не повинна бути більшою за ціну, вказану в п. 3.2. цього договору. (п.4.2.2. договору)

Пунктом 2.3 передбачено, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві - приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ.

29.01.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №6 до договору №С/248-20/173 від 16.03.2020 (а.с. 23), якою сторони вирішили п. 1.2. договору викласти в наступній редакції: «Плановий обсяг постачання природного газу у 2020 році - 16,87159 тис.куб.м., у 2021 році - 2,772 тис. куб.м.».

Пункт 3.6. договору викладено в наступній редакції: Загальна сума договору складається:

3.6.1. у 2020 році - із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 84 790, 43 грн., в тому числі ПДВ - 14 131, 74 грн.;

3.6.2. у 2021 році - із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за цим договором та становить 16 957, 98 грн., в тому числі ПДВ - 2 826, 33 грн.

Ця додаткова угода набирає чинності з дати її підписання. У порядку, визначеному ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які склалися з 01.01.2021 (п. 3 додаткової угоди №6).

На виконання умов договору, ним було поставлено відповідачу природний газ у період з листопада 2020 по лютий 2021 у вказаних обсягах.

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався частково, внаслідок чого за Департаментом патрульної поліції утворилась заборгованість у розмірі 70 210, 99 грн. за актами приймання передачі природного газу №РН-0008363 від 31.12.2020, №РН-0000777 від 31.01.2021 та №РН-0001280 від 28.02.2021, з урахуванням актів коригування, які не підписані відповідачем. (а.с. 27, 28, 30)

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія №161/06-03 від 03.06.2021 (а.с. 49-51), в якій позивач просив відповідача погасити заборгованість за поставлений природний газ у грудні 2020 та січні-лютому 2021 на суму 70 210, 99 грн.: за грудень 2020 за рахунком №СФ-0011684 від 03.06.2021 на суму 2 226, 27 грн., за січень 2021 за рахунком №СФ - 0011683 від 03.06.2021 на суму 30 091, 37 грн., за лютий 2021 за рахунком №СФ - 0011682 від 03.06.2021 на суму 37 893, 35 грн.

В додатках до претензії надіслані відповідачу акти приймання-передачі природного газу №РН-0008363 від 31.12.2020, №РН-0000777 від 31.01.2021 та №РН-0001280 від 28.02.2021, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком. Вказана претензія отримана відповідачем 08.06.2021 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 52)

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором постачання природного газу для потреб споживачів, за поставлений природний газ в повному обсязі не розрахувався та просив суд стягнути з відповідача борг у сумі 70 210, 99 грн. Також, просив стягнути з відповідача 5 753, 45 грн. - пені за період з 15.06.2021 по 14.12.2021, 18 428, 99 грн. - інфляційні втрати за період червень 2021 по вересень 2022 та 2 948, 86 грн. - 3 % річних за період з 15.06.2021 по 07.11.2022.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем належним чином доведене порушення відповідачем умов договору, щодо вчасної оплати поставленого природного газу з грудня 2020 - лютий 2021, тому вимоги щодо стягнення заборгованості є доведеними та обґрунтованими. Також у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання щодо оплати за поставлений природний газ стягнув пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції позивач поставив відповідачу:

Протягом листопада 2020 природний газ в загальній кількості - 7,0861600 тис.м.куб., на загальну суму - 35 831, 59 грн., що підтверджено актом-приймання передачі природного газу №РН-0007439 від 30.11.2020 (а.с. 25). Вартість поставки природного газу за листопад місяць 2020 року була сплачена споживачем в повному розмірі, платіжна інструкція №18535 (а.с. 47), актом коригування вартості №ВН-0000120 було скориговано вартість поставленого газу за листопад 2020 року, в результаті чого відповідачем було здійснено переплату в розмірі - 1.079.55. (а.с. 32).

Протягом грудня 2020 року позивач поставив відповідачу природний газ в загальній кількості - 8,55526 тис.м.куб., на загальну суму - 47 584, 36 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджено актами-приймання передачі природного газу:

№РН-0007799 від 23.12.2020, на суму 42 738, 41 грн. (а.с. 26) затвердженого сторонами договору та вартість поставки природного газу сплачена Споживачем, платіжна інструкція №21489 від 30.12.2020. (а.с. 46)

№РН-0008363 від 31.12.2020, на суму 4 845, 95 грн. не підписано споживачем та не сплачена вартість поставки природного газу. (а.с. 27)

Протягом січня 2021 року позивач поставив відповідачу природний газ в загальній кількості - 8,18217 тис.м.куб. на загальну суму - 45 509, 22 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджено актами-приймання передачі природного газу та з урахуванням актів-коригування вартості природного газу:

- №РН-0000777 від 31.01.2021, на суму 33 097, 26 грн. (а.с. 28), з урахуванням акту №ВН-0000154 коригування вартості природного газу від 26.05.2021, сума становить 30 091, 37 грн. (а.с. 31). Даний акт не підписано споживачем та вартість поставки природного газу ним не сплачена;

- №РН-0000778 від 31.01.2021, на суму 16 957, 98 грн. (а.с. 29), з урахуванням акту №ВН-0000155 коригування вартості природного газу від 26.05.2021, сума становить 1 540, 13 грн. (а.с. 33). Даний акт підписано сторонами договору та вартість поставки природного газу сплачена Споживачем;

Протягом лютого 2021 року позивач поставив відповідачу природний газ в загальній кількості - 6,8129000 тис.м.куб. на загальну суму 41 678, 59 грн., що підтверджено актом-приймання передачі природного газу №РН-0001280 від 28.02.2021 (а.с. 30), з урахуванням акту №ВН-0000156 коригування вартості природного газу від 26.05.2021, сума поставленого газу становить 37 893, 35 грн. (а.с. 34). Даний акт не підписано споживачем та вартість поставки природного газу ним не сплачена.

Отже, з урахуванням актів коригування вартості природного газу №ВН-0000120, ВН-0000154, ВН-0000155, ВН-0000156 заборгованість відповідача за поставлений газ становить 70 210, 99 грн. (а.с. 31-34)

Період та загальна сума Акт приймання - передачіАкти коригуванняСума сплаченаЗаборгова ність
Листопад 2020 35 831, 59 грн.№РН-0007439 від 30.11.2020 35 831, 59 грн.№ВН-0000120 від 18.11.2020 - 1079, 55П/І №18535 на сума 35 831, 59 грн. --1 079,55
Грудень 2020 47 584, 36 грн.№РН-0007799 від 23.12.2020 42 738, 41 грн. --- П/І №21489 на суму 42 738, 41 грн. ---
№РН-0008363 від 31.12.2020 4 845, 95 грн. --- не сплачено 4 845,95 грн.
Січень 2021 45 509, 22 грн.№РН-0000777 від 31.01.2021 33 097, 26 грн.№ВН-0000154 від 26.05.2021 - 3005,89 не сплачено 30 091, 37 грн.
№РН-0000778 від 31.01.2021 16 957, 98 грн.№ВН-0000155 від 26.05.2021р. - 1 540,13П/І №1591 На суму 16 957, 98 грн. -- 1 540,13
Лютий 2021 41 678, 59 грн.№РН-0001280 від 28.02.2021 41678, 59 грн.№ВН-0000156 від 26.05.2021 - 3785,24 не сплачено 37 893, 35 грн.
Всього заборгованість становить70 210, 99 грн.

За умовами п.п. 2.9 - 2.9.3. договору, визначення звіряння фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: за підсумками розрахункового періоду споживач до 07 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання - передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом п`яти днів з дати одержання акта приймання - передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання - передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання - передачі газу.

Пунктом 2.9.5. договору передбачено, що у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання - передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

В матеріалах справи відсутні докази вмотивованої відмови відповідача в підписанні зазначених вище актів прийому-передачі природного газу за грудень 2020 року, січень та лютий 2021 року, які у відповідності до умов договору, а саме п. 2.9.5. вважаються погодженими та підписаними відповідачем.

Листом №ТОВВИХ-21-12902 від 16.11.2021 ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (а.с. 39) надав наступну інформацію щодо обсягу використання природного газу відповідачем (Споживач з ЕІС-кодом 56XS0001430HY00 по віртуальній точці виходу Чернівцігаз) у період з 01.12.2020 по 28.02.2021:

- з 01:12.2020 по 31.12.2020 - 8 555, 26 м3;

- з 01.01.2021 по 31.01.2021 - 8 182, 17 м3.

- з 01.02.2021 по 28.02.2021 - 6 812, 00 м3.

Таким чином, наявними у справі належними та допустимими доказами належним чином доведено існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 70 210, 99 грн. за період грудень 2020 року - лютий 2021 року, отже суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу у вказаному розмірі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 5 753, 45 грн. - пені за період з 15.06.2021 по 14.12.2021 на підставі п. 6.2.1 договору, 18 428, 99 грн. - інфляційних втрат за період червень 2021 року по вересень 2022 року та 2 948, 86 грн. - 3 % річних за період з 15.06.2021 по 07.11.2022 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присічним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом 6 місяців.

Умовами п. 6.2.1. договору сторони передбачили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Нарахування пені по сумі заборгованості в розмірі подвійної облікової ставки НБУ здійснюється наступним чином.

70 210, 99 грн. х 7.5 х 2 х 38 : 365 = 1 096, 45 за період 15.06.2021 - 22.07.2021

70 210, 99 грн. х 8,00 х 2 х 49 : 365 = 1 508, 09 за період 23.07.2021 - 09.09.2021

70 210, 99 грн. х 8,50 х 2 х 91 : 365 = 2 975, 79 за період 10.09.2021 - 09.12.2021

70 210, 99 грн. х 9,00 х 2 х 5 : 365 = 173, 12 за період 10.12.2021 - 14.12.2021

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції що він є арифметично вірним та становить 5 753, 45 грн. - пені за період з 15.06.2021 по 14.12.2021.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі 924/312/18 від 13.02.2019, у справі №910/5625/18 від 24.04.2019, у справі №910/21564/16 від 10.07.2019.

Колегію судді перевірено розрахунки 3% річних та інфляційних втрат встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором №С/248-20/173 від 16.03.2020, в силу положень ст. 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню з відповідача 18 428, 99 грн. - інфляційні втрати за період червень 2021 року по вересень 2022 року та 2 948, 86 грн. - 3 % річних за період з 15.06.2021 по 07.11.2022.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до того, що судом першої інстанції не було взято до уваги, факт запровадження на території України карантину у зв`язку з пандемією, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, що вплинуло на не можливість здійснювати оплати поставленого природного газу, оскільки умовами 9.1 договору передбачено, що в результаті настання форс-мажорних обставин, сторони звільняються від відповідальності за часткове або неповне виконання зобов`язань.

Проте, колегія суддів вважає зазначені доводи необґрунтованими, оскільки п. 9.3 вищевказаного договору №С/248-20/173 передбачено, що строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Окрім того, посилаючись на зазначені пункту 9.1-9.3 договору, апелянт не бере до уваги пункти 9.4-9.6 договору, за умовами яких: засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку (п. 9.4); сторони зобов`язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом 5 робочих днів з дня отримання відповідних підтвердних документів надати належним чином засвідчені копії таких документів іншій стороні (п. 9.5); виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику за послуги, які були надані до їх виникнення.

Як свідчать матеріали справи, договір між сторонами було укладено 16.03.2020, а запровадження карантину відбулось раніше 12.03.2020, отже зазначений договір між сторонами було укладено вже під час запровадження карантинних обмежень, більш того, в подальшому, з травня 2020 року по січень 2021 року, сторони підписували додаткові угоди якими вносили зміни в частині реквізитів, планових обсягах постачання газу, ціну газу, строки дії договору.

Також, відповідачем в порушення пунктів 9.4 та 9.5 не було належним чином повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин (протягом 5 робочих днів). При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем виконувались договірні зобов`язання та частково вносились платежі в період з листопада 2020 року по лютий 2021 року (а.с. 45-48) за постачання природного газу, також в період дії карантину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апелянт не надав належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, які б підтверджували неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №С/248-20/173 про постачання природного газу для потреб не побутових споживачів внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. колегія суддів зазначає, що апелянт не наводить обставин та доказів не погодження з рішенням суду першої інстанції в цій частині, клопотання про зменшення витрат до суду першої інстанції відповідачем не надано, тому колегія суддів вважає вказані витрати співмірними із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (підтвердженим як умовами договору про надання правової допомоги №13/22 (а.с. 54), так і актом наданих послуг від 07.11.2022 (а.с. 57), отже обґрунтованими є стягнення витрат за надану правову допомогу у зазначеному розмірі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/1518/23, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/1518/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 08.05.2023 у справі №910/1518/23 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача (апелянта).

Матеріали справи №910/1518/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко