ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року Справа № 915/1450/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

за участі секретаря судового засідання Табачної О.С.,

з участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача:

розглянувши справу № 915/1450/21

за позовом фізичної особи-підприємця Ільїної Віоли Михайлівни,

АДРЕСА_1 ;

ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

54027, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, e-mail: ;

про зобов`язання укласти додаткові угоди про продовження договорів сервітуту.,-

В С Т А Н О В И В:

Фізичною особою-підприємцем Ільїною Віолою Михайлівною (далі- підприємець Ільїна) пред`явлено позов до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі - Виконком) з вимогами:

"1. Зобов`язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з фізичною особою-підприємцем Ільїною Віолою Михайлівною додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 15.06.2015 року № 432 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 40 кв.м. в м. Миколаєві по вул. Соборній біля будівлі № 3-а/9 (Центральний район) для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 шт. (кожна площею 10 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності.

2. Зобов`язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з фізич ною особою-підприємцем Ільїною Віолою Михайлівною додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 15.06.2015 року №433 про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 40 кв.м. в м. Миколаєві по вул. Соборній біля будівлі № 3-а/9 (Центральний район) для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 шт. (кожна площею 10 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності".

Позивач також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

В обґрунтування вимог позивач послався на те, що відповідачем з лютого 2021 року не розглянуто заяви про укладення згаданих вище договорів сервітуту на новий строк (продовження строку їх дії) та не повідомлено позивача про прийняті рішення; позивач після закінчення строку дії договорів продовжує користуватися земельними ділянками на умовах цих договорів.

За такими вимогами ухвалою від 04.10.2021 відкрито провадження в даній справі.

Ухвалою від 29.09.2021 задоволено заяву підприємця Ільїної про вжиття заходів забезпечення позову в даній справі, подану разом із позовною заявою; Заборонено Виконавчому комітету Миколаївської міської ради, його органам, залученим ним та/або його органами фізичним та/або юридичним особам, а також будь-яким іншим особам здійснювати у примусовому порядку демонтаж:

- групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 штук (кожна площею 10 кв.м.), розміщених фізичною особою-підприємцем Ільїною Віолою Михайлівною згідно з договором про встановлення особистого строкового сервітуту від 15.06.2015 року № 432 на земельній ділянці площею 40 кв.м. в м. Миколаєві, в Центральному районі по вул. Соборній біля будівлі № 3-а/9 (місце розташування споруд позначено на схемі креслення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість);

- групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 штук (кожна площею 10 кв.м.), розміщених фізичною особою-підприємцем Ільїною Віолою Михайлівною згідно з договором про встановлення особистого строкового сервітуту від 15.06.2015 року № 433 на земельній ділянці площею 40 кв.м. в м. Миколаєві, в Центральному районі по вул. Соборній біля будівлі № 3-а/9 (місце розташування споруд позначено на схемі креслення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість).

Разом із тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено на всій території України воєнний стан.

Наказом голови Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2022 судові засідання, призначені з 02.03.2022 по 01.04.2022, були скасовані, враховуючи ведення бойових дій на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи, зокрема, неможливість здійснення правосуддя Господарським судом Миколаївської області під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 № 12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 з 26.07.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

За вказаних обставин, розгляд справи відбувається у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Виконком у відзиві (вх. № 16989/21 від 11.11.2021) позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, з посиланням, зокрема, на те, що у позивачки відсутні дозвільні документи щодо тимчасові споруди, розміщені на земельних ділянках, відносно яких спірними договорами встановлено сервітут; позивачкою самовільно встановлено тимчасові споруди, якими вона продовжує користуватися навіть після закінчення договорів про встановлення особистих строкових сервітутів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Між Виконкомом (власником) та підприємцем Ільїною (сервітуарієм) 15.06.2012 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту № 432 (далі ? договір №432), у відповідності до умов якого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення Миколаївської міської ради від 28.05.2012 № 400 встановлено позивачці особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 40 кв.м по вул. Радянській, біля будівлі №3-а/9 (Центральний) в інтересах сервітуарія, для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 шт. (кожна площею 10 кв.м.) (п. 1.1 договору №432).

Між Виконкомом (власником) та підприємцем Ільїною (сервітуарієм) 15.06.2012 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту № 432 (далі ? договір №433), у відповідності до умов якого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення Миколаївської міської ради від 28.05.2012 № 400 встановлено позивачці особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 40 кв.м по вул. Радянській, біля будівлі №3-а/9 (Центральний) в інтересах сервітуарія, для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 шт. (кожна площею 10 кв.м.) (п. 1.1 договору №433).

Договорами встановлено особистий сервітут строком на 1 (один) рік з дати державної реєстрації цього договору (до 15.06.2016) (п.п. 2.1 договорів № 432, №433).

Власник має право вимагати від сервітуарія, зокрема, розміщення пересувної тимчасової споруди після реєстрації договору на підставі узгодженої технічної документації; своєчасного внесення плати; припинення або дострокового розірвання договору у випадках: порушення чинного законодавства; виникнення необхідності відведення земельної ділянки, яка зайнята пересувною тимчасовою спорудою, на інші цілі, згідно з Генпланом розвитку міста; у випадку зміни цільового призначення; нерозміщення пересувної тимчасової споруди протягом 3 місяців з дня реєстрації договору тощо (п. 7.1 договорів № 432, №433).

Власник зобов`язаний: дозволити розміщення пересувної тимчасової споруди на земельній ділянці, придатній для її розміщення; попередити про права третіх осіб на земельну ділянку (п. 7.2 договорів № 432, №433).

Сервітуарій має право, зокрема, самостійно визначати напрями своєї господарської діяльності відповідно до призначення пересувної тимчасової споруди; одержувати продукцію і доходи; встановлювати в установленому законодавством порядку пересувну тимчасову споруду; при закінченні строку, на який було укладено цей договір за умови належного виконання обов`язків відповідно до умов цього договору, звернутися щодо продовження строку його дії, але не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку договору (п. 7.3 договорів № 432, №433).

Сервітуарій зобов`язаний, зокрема: дотримуватися умов встановлення сервітуту, встановлених цим договором; розмістити пересувну тимчасову споруду, відповідно до паспорта; використовувати пересувну тимчасову споруду відповідно до умов договору; своєчасно внести плату (п. 7.4 договорів № 432, №433).

За встановлення особистого сервітуту сервітуарій сплачує плату у грошовій формі. Річна плата за договором встановлюється у розмірі 10 % (десяти) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій розміщена пересувна тимчасова споруда (п.п. 3.1-3.2 договору договорів № 432, №433).

Сторонами погоджені такі терміни і порядок внесення плати: плата за договором вноситься разовим внеском протягом 3-х робочих днів з дня підписання договору сторонами на визначений розрахунковий рахунок (п. 3.3 договорів № 432, №433).

Умови договору про розмір плати можуть переглядатися на вимогу однієї із сторін у разі внесення чинним законодавством змін до мінімального або максимального розміру річної орендної плати шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід`ємною частиною цього договору (п. 3.4 договорів № 432, №433).

Особистий сервітут встановлюється відносно земельної ділянки для розміщення пересувних тимчасових споруд у кількості 4 шт. на підставі розробленої технічної документації; на земельній ділянці не дозволяється діяльність, яка не пов`язана з розміщенням пересувної тимчасової споруди. Право на розміщення пересувної тимчасової споруди виникає після внесення плати за встановлення особистого сервітуту та реєстрації цього договору (п.п. 4.1-4.3 договорів № 432, №433).

Особистий сервітут не позбавляє власника земельної ділянки прав володіння, користування та розпорядження нею (п. 4.5 договорів № 432, №433).

Усі зміни та/або доповнення до договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід`ємною частиною відповідного договору. Згодою власника на зміну та/або доповнення до цього договору на вимогу сервітуарія є рішення виконавчого комітету міської ради, прийняте в установленому законодавством порядку (п. 9.1 договорів № 432, №433).

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; у разі відчуження сервітуарієм пересувної тимчасової споруди. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (п. 9.2 договорів № 432, №433).

Після закінчення строку, на який було укладено договір, сервітуарій, за умови належного виконання своїх обов`язків, має право на подовження його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору письмово звернутися до власника з проханням продовжити його дію. У разі подовження строку договору на новий строк його умови можуть бути змінені, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п. 9.7 договорів № 432, №433).

Пунктом 2.2 договорів № 432, №433 передбачено, що після закінчення строку дії договору сервітуарій має право на продовження строку його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до власника земельної ділянки з клопотанням щодо продовження строку дії договору. Підставою для продовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради. Подовження строку договору оформлюється додатковою угодою (договором про зміни). У разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) договору або нездійснення плати у строк, визначений договором, його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору, на який його було укладено, наслідком чого буде звільнення земельної ділянки від споруд.

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності після підписання сторонами, здійснення плати та його реєстрації. Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України (п.п. 11.1-11.2 договорів № 432, №433).

Договори у день їх укладення зареєстровані у Миколаївській міській раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено записи за № 432 та № 433.

На виконання умов договорів Виконкомом передано, а підприємцем Ільїною прийнято земельні ділянки, відносно встановлено сервітут, згідно актів приймання-передачі земельної ділянки від 27.08.2012 (а.с. 19, 34).

До договорів сторонами неодноразово вносилися зміни.

Так, зокрема, договорами про зміни строк встановлення особистого строкового сервітуту продовжено до 13.05.2021.

У подальшому, маючи намір продовжити дію договору, підприємець Ільїна через Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради звернулася з заявами від 10.02.2021 про видачу рішень щодо поновлення договорів сервітуту для розміщення пересувних тимчасових споруд, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями заяв з відміткою про одержання уповноваженою особою відповідача (а.с. 45-46).

Згідно указаних заяв, позивачем до заяв додано копію договору про встановлення особистого строкового сервітуту, технічну документацію щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної тимчасової споруди.

У відповідності до наданих позивачем листів від 02.03.2021 року № 7106/12.01-47/21-2 (щодо заяви вх. № 23038-07-13) та № 7096/12.01-47/21-2 (щодо заяви № 23038-07-13) (а.с. 47-48) Департамент архітектури та містобудування міської ради погодив можливість укладення на новий строк договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 шт. (загальною площею розміщення 40 кв.м. до 10 кв.м. кожна) по вул. Соборна, поблизу будинку № 3А/9 в Центральному районі м.Миколаєва.

За твердженням позивача, відповідач необґрунтовано зволікає та не розглядає заяви про подовження строку дії договорів, при цьому позивач, за відсутності будь-яких заперечень зі сторони відповідача, продовжує користуватись земельними ділянками після закінчення строку дії договорів про встановлення особистого строкового сервітуту, внаслідок чого виникли "правомірні очікування" щодо продовження користування земельною ділянкою.

Викладені обставини, на думку підприємця Ільїної В.О., свідчать про наявність правових підстав для зобов`язання Виконкому укласти додаткові угоди (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку дії договорів про встановлення сервітуту.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Цивільним законодавством встановлено, що речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій) (ч. 1 ст. 395 ЦК України).

Право користування чужим майном визначене главою 32 ЦК України (ст.ст. 401 - 406 ЦК України). Крім того, зміст та види права земельного сервітуту, порядок встановлення, дія, припинення дії земельного сервітуту визначені в главі 16 ЗК України.

Право земельного сервітуту ? це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею (ст. 98 ЗК України).

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки (ст. 100 ЗК України).

Викладені приписи законодавства кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 401 ЦК України, згідно яких право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст. 403 ЦК України).

На відміну від сервітуту, поняття "оренди" для господарюючих суб`єктів регулюється статтею 283 ГК України, у відповідності до якої за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно (до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ст. 792 ЦК України).

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Таким чином, у статті 33 указаного вище закону визначений порядок поновлення саме договору оренди землі.

Отже, право земельного сервітуту та право оренди землі є різними інститутами цивільного законодавства, врегульованими різними нормами права, а тому положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не можуть бути застосованими до правовідносин, які виникли між сторонами в даній справі.

Судом також не встановлено наявності правових підстав для поновлення договору на визначених ним умовах.

Так, законодавством визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України, ст. 6 ГК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони (ст. 193 ГК України).

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Умовами укладених між сторонами договорів, а саме, п.п. 2.2. 9.7 договорів № 432 та №433, передбачено можливість продовження його дії за умови письмового звернення сервітуарія до власника землі не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору з клопотанням щодо подовження строку його дії, при цьому у разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) цього договору його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору.

Крім того, сторонами погоджено, що підставою для подовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради і таке подовження оформлюється додатковою угодою (договором про зміни).

У відповідності до п. 1.1 договорів про зміни від 16.06.2020, строк дії договорів про встановлення особистого строкового сервітуту було продовжено до 13.05.2021.

Як випливає з матеріалів справи позивач 10.02.2021, у термін, визначений договором, письмово звернувся через Центр надання адміністративних послуг до Миколаївської міської ради з клопотанням про продовження строку дії даних договорів.

Департамент архітектури та містобудування міської ради, як вище вказано, погодив можливість укладення на новий строк договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 шт. (загальною площею розміщення 40 кв.м. до 10 кв.м. кожна) по вул. Соборна, поблизу будинку № 3А/9 в Центральному районі м.Миколаєва. Однак, на момент подання позову до суду рішення з приводу подовження або відмови у подовження дії договору сервітуту Миколаївською міською радою не було прийняте, тобто вбачається бездіяльність відповідача при розгляді звернень позивача від 10.02.2021. Доказів звернення в судовому порядку до Миколаївської міської ради з вимогами про розгляд заяви у визначеному чинним законодавством порядку, позивачем суду не надано.

Суд визнає, що діюче законодавство, яке регулює правовідносини пов`язані з встановленням та дією сервітутів, та укладені між сторонами договори про встановлення особистого строкового сервітуту не передбачають автоматичного продовження дії договору як переважного права сервітуарія, у разі належного виконання ним умов договорів, без відповідного рішення міської ради.

Згідно п.3 ст.179 ГК України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Позивачем не наведено правових норм, які б передбачали обов`язковість укладення договору даного виду для органів місцевого самоврядування.

Отже, на підставі викладеного вище, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд визнає про відсутність правових підстав для задоволення вимог фізичної особи-підприємця Ільїної Віоли Михайлівни про зобов`язання виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з позивачем додаткові угоди про продовження на 1 (один) рік строку договорів № 432 та № 433 про встановлення особистого строкового сервітуту.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, що має наслідком відмову у даному позові з заявлених підстав та за заявленими вимогами, втім дана обставина не позбавляє права позивача на обрання ефективного способу захисту порушеного права з огляду на встановлений судом вище характер відносин, що склалися між сторонами.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст. 129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Згідно ч. ч. 1, 9 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ураховуючи, що у позові фізичної особи-підприємця Ільїної Віоли Михайлівни відмовлено, суд вважає необхідним заходи щодо забезпечення позову, які вжиті ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2021 року, скасувати.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову фізичної особи-підприємця Ільїної Віоли Михайлівни відмовити повністю.

2. Заходи щодо забезпечення позову, які вжиті ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2021 року скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оформлене відповідно до статті 238 цього Кодексу, рішення підписано 23.10.2023 року.

Суддя С.М. Коваль.