РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2023Справа № 910/13004/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Національної поліції України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 40108578)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мік» (вул. Північне шосе, 69 а, м. Запоріжжя, Запорізька обл., 69006; ідентифікаційний код 30105738)

про стягнення 1 240 878, 66 грн,

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулась Національна поліція України (далі за текстом - НПУ, Позивач, Покупець) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мік» (далі за текстом - ТОВ «Мік», Відповідач, Постачальник) про стягнення пені - 86 572, 93 грн та штрафу - 1 154 305, 73 грн за невиконання зобов`язань за договором № 152НП від 25.05.2022 про закупівлю форменого одягу (костюм (куртка, брюки) утеплений темно-синього кольору) (далі за текстом - Договір).

В обґрунтування позовних вимог, Позивач зазначає, що Відповідачем всупереч умов Договору не здійснено поставку товару у зв`язку з чим Позивачем з 06.11.2022 розірвано вказаний договір в односторонньому порядку згідно з пунктом 8.5. та здійснено нарахування штрафних санкцій на підставі пункту 9.2. Договору в загальному розмірі 1 240 878, 66 грн, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із поданого Відповідачем відзиву вбачається, що на переконання сторони Позивачем безпідставно застосовано положення пункту 8.5 Договору оскільки порушення умов останнього у вигляді прострочення поставки товару на 15 днів не було істотним.

3. Процесуальні дії у справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

05.09.2023 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява Відповідача про передачу справи за підсудністю та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

15.09.2023 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

15.09.2023 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення Позивача на клопотання про передачу справи за підсудністю.

22.09.2023 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Мік» про передачу справи за підсудністю та розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Також суд вказує, що при дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що подана Позивачем відповідь на відзив на позовну заяву не містить фізичного підпису представника, а відтак суперечить вимогам частини 2 статті 166 та частини 2 статті 170 ГПК України у зв`язку з чим остання на підставі частини 4 статті 170 ГПК України підлягає поверненню заявнику без розгляду.

20.10.2023 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Відповідача, в якому сторона просить суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на додаткові обставини по суті спору, зменшити суму неустойки на 90 %, а також просить суд визнати причини неподання даної редакції клопотання та розглянути питання про перехід розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду від 23.10.2023 клопотання ТОВ «Мік» в частині заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

25.05.2022 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір, відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцю товар (куртка, брюки) утеплені темно-синього кольору (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015:-18110000-3), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим Договором.

Пунктом 4.1. Договору передбачено попередню оплату в розмірі 2 885 764, 32 грн (з ПДВ) підставою для проведення якої є оформлений та наданий Постачальником рахунок на оплату.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що Постачальник зобов`язується здійснити поставку товару у строк по 21.10.2022 включно.

Згідно пункту 9.2. Договору за порушення строків виконання зобов`язання з Постачання на користь Покупця стягується пеня в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 9.6. Договору також закріплено, що у разі невиконання або неналежного виконання Постачальником зобов`язання за цим Договором, що стало підставою для відмови Покупця від цього Договору повністю або частково згідно умов цього Договору, з Постачальника стягується штраф у розмірі 20 % від ціни Договору.

При цьому підпунктом 8.2.1 та 8.2.2 пункту 8.2. Договору визначено, що Покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від цього Договору у повному обсязі у разі не надання Постачальником зразку Товару згідно пункту 2.2 цього Договору.

В односторонньому порядку відмовитись від цього Договору у повному обсязі або частково у випадках, передбачених законодавством України та/або цим Договором, письмово повідомивши про це Постачальника шляхом направлення листа на електронну пошту Постачальника, зазначену в розділі ХV цього Договору, з накладанням КЕП Уповноваженої особи або вручення листа представнику Постачальника особисто під підпис за 10 календарних днів до дати розірвання цього Договору.

Одностороння відмова Покупця від Договору не звільняє Постачальника від відповідальності за порушення своїх зобов`язань за цим Договором та відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням цього Договору (пункт 9.10. Договору).

Згідно доводів Позивача у строк до 21.10.2022 Відповідачем не здійснено поставку товару у зв`язку з чим Позивач звернувся до Відповідача із листом від 26.10.2022 № 6462/31/01-2022 про розірвання Договору з підстав істотного порушення Постачальником умов Договору згідно пункту 8.2.2. та пункту 8.5. Договору.

Також Позивачем до вказаного листа надано примірник угоди № 2/275НН від 26.10.2022 про розірвання договору, який Позивач просив підписати Відповідача протягом 5-ти днів та повернути.

Суд вказує, що Відповідачем факт порушення умов Договору в частині поставки товару у строк до 21.10.2022 включно та отримання листа Позивача від 26.10.2022 № 6462/31/01-2022 засобами електронного зв`язку не заперечується та не спростовується належними доказами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Позивач звертався на адресу Відповідача із претензією від 20.04.2023 № 1701/26/3-2023, в якій визначив дату розірвання Договору - 06.11.2022 та просив Відповідача сплатити штрафні санкції в розмірі 1 240 878, 66 грн.

Згідно наданих до матеріалів справи доказів, претензія Позивача отримана Відповідачем 04.05.2023.

Заперечення Відповідача фактично зводяться до безпідставного розірвання Позивачем Договору оскільки на переконання останнього прострочення строку поставки на 15 днів не є істотним порушенням Договору.

Також суд вказує, що Відповідачем до матеріалів справи 20.10.2023 подано клопотання, в якому сторона зазначає додаткові обґрунтування по суті позовних вимог, надає додаткові докази по справі та просить суд зменшити розмір нарахований штрафних санкцій на 90 %.

Так, Відповідач посилається на наявність форс-мажорних обставин, таких як зруйнування чотирьох виробничих об`єктів, захоплення військами Російської Федерації складських та офісних приміщень Відповідача, про що відповідно внесено відомості до ЄДРДР.

Також Відповідач посилається на сертифікат Київської обласної ТПП № 3200-23-2657 від 02.06.2023 задля належного підтвердження існування форс-мажорних обставин, які і спричинили неналежне виконання умов Договору.

З поміж зазначеного, Відповідач звертає увагу суду на те, що його господарська діяльність відіграє важливу роль в галузі обороноздатності держави оскільки ТОВ «МІК» виконує завдання в тому числі для потреб Збройних Сил України, що відповідно свідчить про необхідність зменшення розміру нарахованої неустойки при тому, що Позивачем не доведено факту понесення збитків в ході спірних правовідносин.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою є договором поставки.

Як вбачається зі змісту частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) та частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Положеннями статті 651 ЦК України визначено підстави для розірвання договору, яке допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, зокрема, внаслідок істотного порушення умов такого договору другою стороною.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів визначено статтею 188 ГК України.

У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20).

Тлумачення статті 651 ЦК України з урахуванням принципу розумності свідчить, що: сторони в договорі як універсальному регуляторі можуть визначити момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 756/420/17.

Суд вказує, що предметом розгляду даної справи є дослідження питання правомірності нарахування Позивачем штрафних санкцій Відповідачу за неналежне виконання останнім зобов`язання з поставки товару за Договором.

При цьому суд зазначає, що заперечення Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, фактично стосуються порядку та правомірності одностороннього розірвання Договору зі сторони Позивача, яке наразі не оскаржується та реалізовано Позивачем в силу положень пункту 8.5 Договору як безумовне право Покупця.

Судом враховано, що матеріали справи не містять заперечень Відповідача на лист Позивача від 26.10.2022 № 6462/31/01-22 та не містять доказів оскарження Відповідачем такої односторонньої відмови Позивача від Договору (одностороннього правочину), що відповідно свідчить про відсутність у Відповідача заперечень щодо зазначених дій Позивача, а відтак згідно наданих до матеріалів справи доказів Договір є розірваним з 06.11.2022 на підставі підпункту 8.2.2. пункту 8.2. та 8.5 Договору .

Встановлення обставин щодо недійсності одностороннього правочину Позивача у вигляді розірвання Договору (на що посилається Відповідач) не входить до предмету доказування та на переконання суду буде виходом за межі позовних вимог.

За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 № 916/1684/18.

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частиною 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Водночас, припинення зобов`язань сторін за договором не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії Договору. Таким чином, в результаті розірвання договору сторона не звільняється від відповідальності, якщо інше не було передбачено сторонами.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16.03.2023 у справі № 916/1437/22.

Так, враховуючи умови Договору, Відповідач станом на дату його підписання був ознайомлений з наслідками розірвання, зокрема з пунктом 9.10. останнього, а тому суд дійшов висновку щодо правомірності нарахування Позивачем пені та штрафу на підставі пункту 9.2 та 9.6 Договору за порушення умов Договору ще під час дії останнього.

При цьому судом враховано, що нарахування пені здійснено саме за 15 днів прострочення, до 06.11.2022 і саме за порушення умов Договору під час його дії.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок штрафних санкцій, суд зазначає що останній є обґрунтованим, законним та арифметично вірним.

Що стосується викладених Відповідачем доводів у клопотанні, поданому до суду 20.10.2023 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 165 ГПК України відзив є першою заявою по суті спору з боку Відповідача, в якому сторона викладає заперечення проти позову.

Зокрема, згідно пунктом 4-6 частини 3 статті 165 ГПК України відзив повинен містити: обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

Частиною 4 статті 165 ГПК України визначено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Пунктом 1 частини 6 статті 165 ГПК України також закріплено, що до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Відповідно до частини 3 статті 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Із урахуванням викладених вище норм, суд знову ж таки звертає увагу Відповідача на те, що предмет даного спору є стягнення штрафних санкцій за порушення ним умов Договору, а тому посилання Відповідача щодо форс-мажорних обставин та наявності підстав для зменшення розміру позовних вимог стосується безпосередньо позовних вимог та є запереченнями по суті спору, а відтак на переконання суду такі заперечення (в тому числі і клопотання про зменшення) мали б бути викладені у відзиві на позовну заяву.

Так, суд презюмує, що в силу приписів частини 4 статті 165 ГПК України, враховуючи предмет спору, Відповідач наразі позбавлений права посилатися на заперечення, викладені у клопотанні від 20.10.2023 з огляду на відсутність таких заперечень у відзиві.

Додатково суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Відповідачем до клопотання від 20.10.2023 долучено додаткові докази, при тому, що у відзиві на позовну заяву у відповідності до частини 4 статті 80 ГПК України про таку необхідності сторона суд не повідомляла.

Суд звертає увагу, що долучені до клопотання Відповідачем додаткові докази датовані задовго до дати подання відзиву та про які Відповідачу було відомо станом на дату його подачі в суд.

Відтак, суд вказує, що долучені Відповідачем до клопотання від 20.10.2023 докази подані вже на стадії розгляду справи по суті, з порушенням порядку та визначеного законом строку, а відтак не можуть бути прийняті судом до розгляду.

Крім того, із наданих Відповідачем обґрунтувань суду не вбачається за можливе встановити поважність причин їх подання саме з клопотанням, а не разом з відзивом.

З поміж зазначеного, суд вважає за необхідне також зазначити, що Договір між сторонами укладено під час воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а відтак Відповідачу були відомі обставини існування військових дій на території України, що відповідно виключає можливість посилатися на останні для обґрунтування підстав звільнення від відповідальності та форс-мажорні обставини.

При цьому суд звертає увагу Відповідача на те, що ним не надано доказів повідомлення згідно пункту 10.3. Договору Позивача про існування форс-мажорних обставин, а Відповідачем не реалізовано надане йому право односторонньої відмови від договору (пункт 10.5. Договору).

Посилання Відповідача на обставини знищення 4 виробничих складів також виникли вже після факту порушення умов Договору, а відтак не могли бути причиною неналежного виконання стороною умов Договору, при тому, що Відповідачем не надано доказів зберігання товару, який призначався для Позивача саме на території місцезнаходження таких складів.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Із наданих Відповідачем доказів судом не вбачається підстав для звільнення останнього від відповідальності оскільки стороною не доведено належними та допустимими доказами, що невиконання умов Договору сталося не з вини Постачальника.

Водночас, враховуючи доводи Відповідача щодо наявності підстав саме для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій та відсутність визначених законом строків (обмежень) для подання такого клопотання суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Аналогічний висновок міститься у п. 23 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України, статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 21.09.2021 у справі № 910/10618/20.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21 міститься висновок, що, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Так судом враховано, що фактичне прострочення поставки товару тривало (до моменту розірвання Договору) 15 календарних днів, а Позивачем реалізовано право на одностороннє розірвання у зв`язку з прострочення поставки на 5 днів.

Враховуючи всім відомі обставини окупації частини Запорізької області, місто Запоріжжя, яке є адресою місцезнаходження Відповідача, входить до Переліку територіальних громад, які розташовані в зоні ведення бойових дій та відповідно зазнає неодноразових ракетних обстрілів.

Крім того, враховуючи доводи Відповідача, частина його виробничих об`єктів, які знаходились у м. Охтирка (Сумська область), м. Оріхів, м. Токмак та м. Мелітополь (Запорізька область) або зруйновані, або пошкоджені внаслідок ракетних обстрілів, або взагалі перебувають в окупації російських військ.

Судом прийнято до уваги, що зазначені вище обставини суттєво вплинули та згідно доводів Відповідача позбавили останнього можливості повноцінно здійснювати господарську діяльність, яка в тому числі пов`язана із підтриманням галузі обороноздатності держави, оскільки Відповідач виконує завдання для потреб Збройних Сил України.

Відтак, покладення на Відповідача штрафних санкцій в розмірі 1 240 878, 66 грн в даному випадку набуває ознак каральної функції та розцінюється судом як надмірний тягар для суб`єкта господарської діяльності, який здійснює свою діяльність під час дії воєнного стану в тому числі співпрацює задля виконання завдань забезпечення обороноздатності держави України, оскільки заявлена сума штрафних санкцій становить більше ніж 20 % ціни Договору.

При цьому судом враховано відсутність доказів понесення Позивачем збитків у заявленій до стягнення сумі.

Так суд вказує, що застосування господарських санкцій з огляду на їх закріплення у Договорі сторонами не повинно мати своєю метою ускладнення подальшої діяльності товариства, а має відповідати не лише принципу свободи договору, а й принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі № 904/907/22 дійшов висновку, що норма частини 3 статті 551 ЦК України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення. Водночас тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однією зі сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монопольного становища контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21.

Із врахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та необхідності зменшення їх розміру на 90 %, тобто до суми 124 087, 87 грн.

Отже, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що Відповідачем допущено порушення умов Договору в частині строків постачання товару під час дії Договору, а відтак доводи Позивача є обґрунтованими, однак враховуючи обґрунтування Відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій суд дійшов висновку що часткового задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача, оскільки у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Національної поліції України - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мік» (вул. Північне шосе, 69 а, м. Запоріжжя, Запорізька обл., 69006; ідентифікаційний код 30105738) на користь Національної поліції України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 40108578) штрафні санкції - 124 087 (сто двадцять чотири тисячі вісімдесят сім) грн 87 коп. та судовий збір - 18 613 (вісімнадцять тисяч шістсот тринадцять) грн 18 коп.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 01.11.2023

Суддя Антон ПУКАС