ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023 Справа № 914/1220/23

За позовом: Публічного акціонерного товариства Укрнафта, м. Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Нафтопереробний Комплекс-Галичина, м. Дрогобич,

про повернення майна

Суддя Манюк П.Т.

за участю секретаря Лазаренко С.В.

Представники:

від позивача: Григор`єва Наталія Вікторівна представник,

від відповідача: не з`явився

Публічне акціонерне товариство Укрнафта звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Нафтопереробний Комплекс-Галичина про повернення майна у зв`язку із закінченням договору комісії від 16.11.2017 № 05.1/1160-К.

Ухвалою суду від 21.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 15.05.2023.

Хід розгляду справи описано у відповідних ухвалах суду, зокрема ухвалою від 07.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 28.08.2023. Ухвалою суду від 28.08.2023 судове засідання відкладено на 09.10.2023. Ухвалою суду від 09.10.2023 судове засідання відкладено на 23.10.2023. Ухвалою суду від 23.10.2023 у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено, в судовому засіданні оголошено перерву до 26.10.2023.

В судовому засіданні, 26.10.2023, представник позивача взяв участь в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

В судове засідання, 26.10.2023, представник відповідача не з`явився, через систему Електронний суд подав клопотання про відкладення розгляду справи. В попередніх судових засіданнях представники відповідача позовні вимоги заперечили з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та усних поясненнях.

Щодо клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, то відмовляючи в його задоволенні суд виходив з того, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Судом неодноразово розгляд справи був відкладений з метою забезпечення представникам відповідача можливості прийняти участь у розгляді справи та подати усі наявні в них докази на спростування позовних вимог. Крім цього, в судовому засіданні 23.10.2023 приймали участь три представники відповідача, однак суду надано інформацію щодо причин неявки в судове засідання 26.10.2023 лише щодо одного із них.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 26.10.2023 справу розглянуто по суті та оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Публічне акціонерне товариство Укрнафта (надалі позивач, комітент) звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Нафтопереробний Комплекс-Галичина (надалі відповідач, комісіонер) про повернення майна у зв`язку із закінченням договору комісії від 16.11.2017 № 05.1/1160-К.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.11.2017 між сторонами був укладений договір комісії № 05.1/1160-К (надалі договір комісії). Відповідно до п. 1.1. договору комісії, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату укласти від свого імені, але за рахунок комітента договори: продажу нафти та газового конденсату; поставки (придбання) нафтопродуктів; продажу нафтопродуктів за узгодженими з комітентом цінами. Договірна вартість кожного договору не може перевищувати 50 000 000,00 грн. Асортимент, кількість, ціна, строк та умови поставки газового конденсату та нафтопродуктів визначаються сторонами в додатках до договору, які є його невід`ємною частиною.

31.12.2017, згідно укладених між сторонами актів приймання-передачі нафтопродуктів на комісію, позивачем передано відповідачу для продажу нафтопродукти в загальній кількості 35 211, 33 тонн, загальною вартістю 1 062 000 022, 81 грн.

Частину нафтопродуктів відповідачем було повернено позивачу про що сторонами укладено додаток від 28.02.2020 № 5/1 та додаток від 01.04.2020 № 7 до договору комісії. Відповідно до актів повернення нафтопродуктів з комісії, відповідач повернув нафтопродукти в кількості 8 534,64 тонн, загальною вартістю 280 795 673,31 грн.

Таким чином, за договором комісії у володінні відповідача, перебувають нафтопродукти належні позивачу в загальній кількості 26 676,69 тонн на суму 781 204 349, 50 грн, за цінами, які існували на дату передання нафтопродуктів на комісію.

Оскільки, в узгоджений сторонами строк до 31.03.2023 відповідач не здійснив продаж переданих на комісію нафтопродуктів та строк дії договору комісії закінчився 31.03.2023, належні позивачеві нафтопродукти підлягають поверненню.

В добровільному порядку відповідач повернення майна не здійснив, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.

Позиція відповідача.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач посилається на те, що на виконання договору комісії, відповідач здійснив реалізацію всіх переданих позивачем нафтопродуктів відповідно до договорів купівлі продажу, копії яких долучені до матеріалів справи. Акти приймання-передачі нафтопродуктів ПАТ «Укртатнафта» вилучені в ході проведеного обшуку відповідача територіальним управлінням БЕБ у Львівській області (матеріали досудового розслідування внесені до ЄРДР № 0000012).

Про вищевказану реалізацію нафтопродуктів, відповідач, відповідно до умов договору, повідомив позивача шляхом направлення звітів комісіонера разом із супровідними листами від 31.12.2017 та від 31.01.2018, що підтверджується поштовою квитанцією. Заперечень щодо поданого звіту на адресу відповідача не надходило, що свідчить про те, що позивачу було відомо про реалізацію комісіонером вказаних у звіті нафтопродуктів. Позивач з невідомих причин дані звіти комісіонера до уваги не взяв.

Згідно даних бухгалтерського обліку, реалізація нафтопродуктів відображена у грудні 2017 року і січні 2018 року.

Позивачем до матеріалів позовної заяви додано акти звірки взаєморозрахунків, однак відомості, які містяться в актах звірки взаєморозрахунків також вказують на те, що відповідачем реалізовані нафтопродукти та відображена кредиторська заборгованість за реалізований товар. Зокрема, в акті звіряння взаємних розрахунків від 30.09.2022 року у відповідача відображена кредиторська заборгованість за договором в розмірі 781 204 349,50 грн. Підтвердженням реалізації нафтопродуктів також є і податкові накладні, виписані в грудні 2017 року та січні 2018 року, які зареєстровані в єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, доводи позивача, наведені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи, а матеріали справи підтверджують відсутність у відповідача нафтопродуктів належних позивачу і вказують лише про наявність кредиторської заборгованості перед позивачем в сумі 781 204 349, 50 грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи із таких мотивів.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Істотними умовами договору комісії є умови про майно, яке комісіонер зобов`язується продати або купити, та його ціну (ч. 3 ст. 1012 ЦК України).

Як встановлено судом, 16.11.2017 між сторонами у справі був укладений договір комісії № 05.1/1160-К. Відповідно до п.1.1 договору комісії, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату укласти від свого імені, але за рахунок комітента договори:

1.1.1. Продажу нафти та газового конденсату (надалі по тексту товар);

1.1.2. Поставки (придбання) нафтопродуктів (надалі по тексту «ПММ»);

1.1.3. Продажу нафтопродуктів (надалі по тексту «ПММ») за узгодженими з комітентом цінами. Договірна вартість кожного договору не може перевищувати 50 000 000,00 грн (п`ятдесят мільйонів гривень 00 коп.). Асортимент, кількість, ціна, строк та умови поставки товару та ПММ визначаються сторонами в додатках до договору, які є його невід`ємною частиною.

Пункт 1.4. договору визначає, що товар (або ПММ), переданий на комісію для здійснення його подальшого продажу, є власністю комітента.

В пункті 3.4. договору сторони погодили, що датою передачі товару (або ПММ) на комісію вважається дата підписання сторонами актів приймання-передачі. Датою приймання ПММ вважається дата підписання сторонами актів приймання-передачі.

Відповідно до пункту 9.1. договору комісії (в редакції додатку від 30.03.2022 № 9), цей договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.03.2023, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання.

31.12.2017 сторонами укладено додаток № 3 до договору комісії, за умовами якого, відповідно до пункту 1.1.3. договору, сторони погодили, що комітент передає комісіонеру для продажу ПММ в грудні місяці 2017 року в наступному асортименті, кількості, за ціною та наступними умовами поставки, а саме:

EXW - резервуари нафтобаз ТОВ «Нафтасіті» та інших нафтобаз, що належать ТОВ «Нафтасіті» на підставі права власності або ті, що використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів:

- Паливо дизельне ДП-ЗЄвро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF

- Паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF

- Бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5 згідно з ДСТУ 7687:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF)

- Бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 згідно з ДСТУ 7687:2015

- Бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 згідно з ДСТУ 7687:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF)

- Паливо моторне сумішеве альтернативне марки ECO 95Е50 SUPER згідно з ТУ У 20.5-8:2014.

Загальна вартість ПММ переданих для продажу складає 1 062 000 022,81 грн у т.ч. ПДВ 177 000 003, 80 грн.

31.12.2017, з метою виконання договору комісії, згідно укладених актів приймання-передачі нафтопродуктів на комісію № № 1 - 28, позивачем передано відповідачу для продажу нафтопродукти в загальній кількості 35 211,33 тонн, загальною вартістю 1 062 000 022, 81 грн.

Нафтопродукти передані, згідно актів приймання-передачі, є власністю комітента, про що зазначено в пункті 3 вказаних актів приймання-передачі нафтопродуктів на комісію.

Частину нафтопродуктів відповідачем було повернуто позивачу, про що сторонами укладено додаток від 28.02.2020 № 5/1 та додаток від 01.04.2020 № 7 до договору комісії. Відповідно до актів повернення нафтопродуктів з комісії (акт від 31.03.2020 № 1, акт від 31.03.2020 № 2, акт від 31.03.2020 № 3, акт від 31.03.2020 № 4, акт від 31.03.2020 № 5, акт від 31.03.2020 № 6, акт від 31.03.2020 № 7, акт від 31.03.2020 № 8, акт від 31.03.2020 № 9, акт від 31.03.2020 № 10, акт від 31.03.2020 № 11, акт від 30.04.2020 № 1) відповідач повернув позивачу нафтопродукти в кількості 8 534,64 тонн загальною вартістю 280 795 673, 31 грн.

Відповідно, у володінні відповідача перебуває залишок нафтопродуктів переданих на комісію за договором комісії в загальній кількості 26 676,69 тонн на загальну суму 781 204 349, 50 грн, за цінами, які існували на дату передання нафтопродукту на комісію.

Відповідно до ст. 1022 ЦК України, після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Відповідно до умов договору комісії, комісіонер зобов`язаний:

- надати комітенту повідомлення про укладення договорів продажу товару (або ПММ) комітента або поставки ПММ протягом 1 (одного) наступного робочого дня з дати укладення комісіонером вищезазначених договорів (п.2.10).

- прийняти у комітента товар (або ПММ), зазначений в п. 1.1. цього договору, на умовах, вказаних у додатках до договору (п.2.12).

- перерахувати кошти комітенту за отриманий на комісію та реалізований товар (або ПММ) в строк, який не перевищує 2 (двох) банківських днів з дати отримання таких коштів на розрахунковий рахунок комісіонера, (пункт 2.18).

- комісіонер надає комітенту в строк, що не перевищує 3 (трьох) робочих днів, звіти про здійснення продажу товару (або ПММ) та придбання ПММ, які є підставою для розрахунку між комітентом і комісіонером (п. 2.16).

Відповідно до пункту 2.19. договору комісії (в редакції додатку від 30.03.2022 № 9) комісіонер зобов`язався здійснити продаж товару (або ПММ), переданих на комісію, не пізніше 31.03.2023.

Пункт 2.21 договору комісії визначає, що у випадку порушення третьою особою договору, укладеного з нею комісіонером, негайно повідомити про це комітента, зібрати та забезпечити необхідні докази.

До матеріалів справи не долучено належних доказів виконання відповідачем наведених пунктів договору комісії, звіти комісіонера не надавалися (належні докази їх надіслання комітенту відсутні), частина нафтопродуктів, як було вже зазначено вище, повернута позивачеві, що підтверджується узгодженими та підписаними актами повернення.

Твердження відповідача що станом на 31.01.2018 ним було реалізовано весь товар переданий на комісію, та реалізація нафтопродуктів відображена у звітах комісіонера від 31.12.2017 та 31.01.2018, на які як на доказ посилається відповідач, спростовується укладеними у березні-квітні 2020 року актами часткового повернення нафтопродуктів, оскільки у випадку такої реалізації, акти повернення нафтопродуктів не могли бути укладені.

Серед обов`язків відповідача визначених в договорі комісії, пункт 2.19 визначає, що комісіонер зобов`язаний здійснити продаж товару (або ПММ) переданих на комісію в строк, який не перевищує 90 (дев`яносто) днів з дати підписання актів приймання- передачі на комісію товару (або ПММ).

Починаючи з 30 березня 2018 року сторони щорічно продовжували строк продажу товару переданого на комісію, змінюючи редакцію пункту 2.19 договору комісії про що свідчать додатки від 30.03.2018 № 4, від 26.03.2019 № 5, від 30.03.2020 № 6, від 30.03.2021 № 8, від 30.03.2022 № 9.

В редакції додатку № 9 від 30.03.2022 комісіонер (ПАТ Нафтопереробний Комплекс-Галичина) зобов`язувався здійснити продаж товару (або ПММ) переданих на комісію, не пізніше 31.03.2023. Відповідно вказана обставина беззаперечно підтверджує наявність на комісії нереалізованого товару станом на час укладення додатку.

Вказаними додатками також продовжувався і строк дії договору, в редакції додатку № 9 від 30.03.2022 строк дії договору комісії встановлено до 31.03.2023.

Щодо обов`язків позивача, які мали би бути ним виконані при умові продажу комісійного товару відповідачем та на виконання яких останній обов`язково мав претендувати, проте жодних вимог не заявляв та у відзиві на такі підстави не вказував, то в розділі 2 договору комісії передбачено, що комітент зобов`язувався згідно пункту 2.2. договору комісії, сплатити комісіонеру комісійну винагороду в порядку, визначеному п. 3.1. цього договору. Пункт 3.1. договору комісії визначає, що комітент сплачує комісіонеру комісійну плату у розмірі, який визначається додатком до даного договору.

Відповідно до п. 3.2. договору комісії, комісійна плата, а також підтверджені документально та не відшкодовані комісіонеру витрати, понесені у зв`язку з виконанням цього договору, перераховуються комітентом на рахунок комісіонера протягом 7 (семи) робочих днів з дати підписання сторонами звіту згідно п. 2.16 договору.

Пунктом 2.3. договору комісії встановлено, що комітент зобов`язаний відшкодувати комісіонеру всі понесені ним у зв`язку з виконанням даного договору витрати, а також витрати понесені комісіонером при вжитті необхідних заходів для збереження майна комітента у разі відмови комітента від цього договору, при умові їх документального підтвердження

Відповідно до пункту 2.4. договору комісії встановлено, що комітент зобов`язаний підписати та повернути один підписаний екземпляр звіту, наданого комісіонером згідно з п.2.16 договору, протягом 1 (одного) робочого дня з моменту отримання.

Наведені пункти 2.2., 2.3., 2.4., 3.1., 3.2. договору комісії також підтверджують відсутність реалізації залишку комісійних нафтопродуктів, оскільки комісіонер не заявляв вимоги про сплату комісійної винагороди, додаток щодо сплати комісійної винагороди чи понесених витрат за нібито проданий товар не укладався.

Підтвердженням залишків нафтопродуктів на комісії станом на 31.12.2019 та на 31.12.2020 є проведений аудит фінансової звітності позивача ТОВ АФ «ПРАЙСВОТЕРХАУСКУПЕРС» згідно з додатками, які підписані Головою правління ПАТ «НПК-Галичина» Барадним Б.С. 21.02.2020 та відповідно 08.02.2021, із зазначенням залишку нафтопродуктів, які знаходилися на відповідальному зберіганні.

Суд зауважує, що підтвердження перебування нафтопродуктів у відповідача на комісії станом на вересень 2022 року є лист датований 16.09.2022 вих. № 58-60 та підписаний Головою правління ПАТ «НПК-Галичина» Барадним Б.С. в якому позивача проінформовано про те, що частина нафтопродуктів, що перебувала на комісії була перевезена з Київської області до одного з НПЗ в країні з міркувань безпеки. Після підтвердження вказаного НПЗ відповідач готовий розпочати реалізацію та відвантаження цих нафтопродуктів на адресу ПАТ Укрнафта у рамках виконання раніше взятих зобов`язань. Таким чином, станом на вересень 2022 року відповідач підтвердив наявність нафтопродуктів переданих згідно з умовами договору комісії.

Інформація, зазначена в Довідці Західного офісу Держаудитслужби України від 27.04.2023 № 131305-21/6, на яку посилається відповідач, доводів позивача не спростовує.

В той же час, позивачем до матеріалів справи долучено витяг з Аудиторського звіту від 02.08.2023 № 05-21/2 за результатами державного фінансового аудиту діяльності ПАТ Укрнафта з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2022 року, що стосуються, зокрема, взаємовідносин між позивачем та відповідачем за спірним договором комісії, де підтверджено відсутність на час проведення аудиту належних доказів продажу відповідачем нафтопродуктів, переданих на комісію, а також неповернення нафтопродуктів після припинення терміну дії договору комісії.

У відзиві на позовну заяву та у запереченнях відповідач вказав, що продав комісійні нафтопродукти та надав копії договорів поставки нафтопродуктів, що укладені з третіми особами. Дослідивши вказані договори судом встановлено, що вони жодним чином не свідчать, що продано було саме нафтопродукти передані на комісію за договором комісії від 16.11.2017 № 05.1/1160-К.

Відповідачем не спростовано, того факту, що основними видами його господарської діяльності є: 19.20 Виробництво продуктів нафтоперероблення (основний); 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 47.30 Роздрібна торгівля пальним.

Надані позивачем накази від 2011 року про переведення в режим простою установок вторинної переробки бензину, не спростовують наявності чи відсутності виробництва продуктів нафтоперероблення в подальшому, зокрема в 2017 році. Жодними доказами не спростовані доводи позивача щодо здійснення відповідачем господарської діяльності у вигляді оптової та роздрібної торгівлі нафтопродуктами.

Всі надані відповідачем, в підтвердження виконання договору комісії договори поставки нафтопродуктів, укладені з третіми особами, було укладено до моменту підписання додатку від 31.12.2017 № 3 до договору комісії, за умовами якого було погоджено асортимент та кількість нафтопродукту, що передається на комісію, а частина договорів поставки укладено навіть до моменту укладення самого договору комісії. Вказане підтверджує, що відповідач не міг передбачити на майбутнє вказівки комітента щодо вартості, асортименту, умов та кількість переданого на комісію товару та лише видає надані договори поставки як укладені на виконання умов договору комісії.

Щодо протоколу Територіального управління БЕБ обшуку від 09.03.2023 на який посилається відповідач, як на доказ вилучення актів приймання-передачі товару до договорів поставки з третіми особами, суд зауважує, що зазначений документ не дозволяє встановити чи було вилучення саме актів приймання-передачі до наданих договорів поставки нафтопродуктів. В наданій копії протоколу відсутнє посилання на вилучення в процесі обшуку актів приймання-передачі товару переданого на комісію до договорів поставки між відповідачем та вказаними третіми особами.

З наведеного вбачається, що відповідачем не виконано умови договору комісії, нафтопродукти передані на реалізацію залишаються у володінні відповідача з 2017 року, позивач позбавлений права користуватися власними нафтопродуктами тривалий час. Наведені відповідачем докази не підтверджують виконання відповідачем умов договору комісії та реалізацію залишків комісійних нафтопродуктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ГПК України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини невиконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором комісії щодо реалізації товару, неповернення позивачеві переданого на комісію майна після закінчення строку дії договору комісії, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими доведеними, та такими, що підлягають до задоволення повністю.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

вирішив:

1. Позовні вимоги задовільнити повністю.

2. Зобов`язати Публічне акціонерне товариство Нафтопереробний Комплекс-Галичина (82100, Львівська обл., місто Дрогобич, вул. Бориславська, буд. 82, ) повернути на користь Публічного акціонерного товариства Укрнафта (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, ) нафтопродукти передані за договором комісії від 16 листопада 2017 року № 05Д/1160-К в загальній кількості 26 676,691 тонн, а саме:

- Паливо дизельне ДП-ЗЄвро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF) в кількості 19 893,282 тонн;

- Паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF) в кількості 2,088 тонн;

-Бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5 згідно з ДСТУ 7687:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF) в кількості 4 243,752 тонн;

- Бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 згідно з ДСТУ 7687:2015 в кількості 1 768,372 тонн;

- Бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 згідно з ДСТУ 7687:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF) в кількості 740,865 тонн;

- Паливо моторне сумішеве альтернативне марки ECO 95Е50 SUPER згідно з ТУ У 20.5-8:2014 в кількості 28,332 тонн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Нафтопереробний Комплекс-Галичина (82100, Львівська обл., місто Дрогобич, вул. Бориславська, буд. 82, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укрнафта (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, ) 939 400, 00 грн судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 06 листопада 2023 року.

Суддя Манюк П.Т.