ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2023 р. Справа№ 911/776/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Ходаківської І.П.

Корсака В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

на рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2023 (повний текст складено 29.06.2023)

у справі № 911/776/22 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Транс Альянс Логістик»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

ОСОБА_1 ,

про стягнення 123 797,66 грн,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У травні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа венна Іншуранс Груп») звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Транс Альянс Логістик» (далі - ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик») 123 797,66 грн матеріальної шкоди в порядку суброгації.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що до нього як стягувача, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, якою є відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки, учасник ДТП та роботодавець винної у скоєнні ДТП особи.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.06.2023 в позові відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку, що виставлений власником автомобіля марки «Scania G380» - ТОВ «Транс-Логістик» рахунок на оплату №АРМ-42610 від 01.02.2019 на автомобіль Scania за договором «компенсація перевитрат пального» на підставі заказ-наряду №ТЛ00042610 від 01.02.20219, не є доказом фактичного здійснення ремонту автомобіля марки «Scania G380», пошкодженого внаслідок ДТП. Вказаний рахунок також не підтверджує, що зазначені в рахунку переліки запчастин, матеріалів та робіт пов`язані з пошкодженням транспортного засобу ТОВ «Транс-Логістик» внаслідок ДТП, яка сталася 25.01.2019. Перелік запчастин, матеріалів та робіт транспортного засобу «Scania», які вказані в рахунку, більший за обсягами та різниться з переліком пошкоджень, вказаним в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №081782 від 25.01.2019. Враховуючи наявність таких розбіжностей, за відсутності інших доказів розміру шкоди, суд позбавлений можливості встановити фактичний розмір шкоди, завданої під час ДТП і дійсний розмір страхової виплати.

Оскільки страховик відповідача взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, то покладання цього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника є безпідставним.

Не довівши належними та допустимими доказами, що розмір завданої під час ДТП шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відповідача, позивач не доводить і виникнення в нього права вимоги до відповідача щодо відшкодування заявленої до стягнення суми як різниці між фактичним розміром шкоди і дійсною страховою виплатою, яка здійснюється в межах ліміту відповідальності страховика відповідача.

За таких підстав суд дійшов висновку, що позивач не дотримався процедури визначення вартості витрат на ремонт пошкодженого автомобіля марки «Scania G380» внаслідок ДТП, яка сталася 25.01.2019, що своєю чергою виключає можливість встановлення судом обґрунтованості заявленої до стягнення з відповідача суми і позовних вимог в цілому.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права. Так, на думку скаржника, суд не застосував норми закону, які підлягали застосуванню, а саме ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 1194 ЦК України, а також не врахував ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, апелянт вважає, що суд не з`ясував повністю всі обставини справи та допустив невідповідність викладених у рішенні висновків обставинам справи.

Позиції учасників справи.

ОСОБА_1 надав пояснення, у якому вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Ходаківська І.П., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/776/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2023 до надходження матеріалів справи №911/776/22.

03.08.2023 матеріали справи №911/776/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2023 поновлено ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2023 у справі № 911/776/22. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

25.01.2019 близько 03 год 40 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Schmitz», д.н.з. НОМЕР_2 , по пров. Димерському, 4, в с. Красилівка Броварського району Київської області, рухаючись заднім ходом, не переконався в безпечності свого маневру для інших учасників дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого допустив наїзд на автомобіль марки «Scania», д.н.з. НОМЕР_3 , який стояв позаду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2019 у справі №361/825/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Автомобіль марки «Scania G380», д.н.з. НОМЕР_3 , застрахований ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту від 10.11.2018 №К112231, укладеного з власником вказаного транспортного засобу - ТОВ «Транс-Логістик».

Власник автомобіля марки «Scania G380», д.н.з. НОМЕР_3 , ТОВ «Транс-Логістик» виставило рахунок на оплату №АРМ-42610 від 01.02.2019 на автомобіль «Scania», д.н.з. НОМЕР_3 , за договором компенсація перевитрат пального на підставі заказ-наряду №ТЛ00042610 від 01.02.20219 на загальну суму 174 197,59 грн, в якому зазначені витратні матеріали, запасні частини та роботи.

Згідно з Актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 01.02.2019, складеним представником ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Твороговим І.В., зафіксовано пошкодження автомобіля марки «Scania G380», д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до складених ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхового акта №40 від 24.06.2019 та розрахунку суми страхового відшкодування №40 від 24.06.2019 на підставі рахунку №АРМ-42610 від 01.02.2019 сума страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу ТОВ «Транс-Логістик» становить 170 797,58 грн.

26.06.2019 платіжним дорученням №ЗР052283 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту №К112231 від 10.11.2018 на підставі страхового акта №40 від 24.06.2019 за ремонт т/з д/н НОМЕР_3 виплатило ТОВ «Транс-Логістик» страхове відшкодування у розмірі 170 797,58 грн, без ПДВ.

Визнаний винним у скоєнні 25.01.2019 ДТП ОСОБА_1 станом на 25.01.2019 працював у ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» та виконував свої трудові обов`язки, про що свідчить лист ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» №18/02/2022-1 від 18.02.2022, витяг ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» з наказу №131 від 02.05.2018 про прийняття на роботу ОСОБА_1 , наказ ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» №217 від 23.06.2021 про припинення трудового договору, довідка ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» №37 від 18.02.2022 та товарно-транспортна накладна №5784419-007 від 26.01.2019.

Відповідно до полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ6798528, чинного на 25.01.2019, та №АК8976909, чинного на 25.01.2019, страхувальник ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» застрахувало в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» автомобіль марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричіп марки «Schmitz», д.н.з. НОМЕР_2 . Ліміт відповідальності страхової компанії за обома полісами (№АМ6798528, №АК8976909) за шкоду, заподіяну майну, становив сто тисяч гривень, франшиза - нуль.

26.06.2019 платіжним дорученням №ЗР052283 ПрАТ «СК Арсенал Страхування» перерахувала ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 46 999,92 грн в порядку регресу.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулось до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 (водія автомобіля марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , винного у скоєнні ДТП) про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2023 у справі №128/3641/21 відмовлено у задоволенні позову ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик», про стягнення коштів в порядку регресу.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 25.01.2019, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепом марки «Schmitz», д.н.з. НОМЕР_2 , які належать ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик», допустив зіткнення із автомобілем марки «Scania G380», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ТОВ «Транс-Логістик». На час ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» та виконував свої посадові обов`язки. Будь-яких доказів, що ОСОБА_1 неправомірно заволодів транспортним засобом, що належить ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик», сторонами суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі №128/3641/21, клопотань щодо залучення до участі в справі співвідповідача чи заміну неналежного відповідача позивачем до суду не подавалося, а тому в задоволенні позову ПрАТ «УСК «Кніжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 слід відмовити.

ПрАТ «УСК «Кніжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом, що розглядається, та просить стягнути з роботодавця ОСОБА_1 - ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» завдану у ДТП, яке відбулось 25.01.2023, матеріальну шкоду в розмірі 123 797,66 грн в порядку суброгації у зв`язку з виплатою страхового відшкодування потерпілій особі. Розмір заявленої до стягнення суми (123 797,66 грн) є різницею між розміром витрат позивача на виплату страхового відшкодування в сумі 170 797,58 грн та покритою страховою компанією за полісом №АМ6798528 частиною шкоди в сумі 46 999,92 грн.

ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» проти заявлених до нього вимог заперечило та зазначає, що станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Стархування» на суму 100 000,00 грн згідно з полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6798528 від 31.10.2018 та №АК/8976909 від 11.05.2018. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало позивачу страхове відшкодування у розмірі 46 999,92 грн. Вказана сума є меншою ніж ліміт відповідальності страхової компанії, передбачений полісом №АК/8976909 від 11.05.2018. Відповідач вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Також відповідач зазначає, що позивач не надав жодного документа щодо калькуляції розрахунку розміру виплати страхового відшкодування в порядку регресу (суброгації), а тому неможливо обґрунтовано підтвердити, на підставі яких розрахунків ПрАТ «СК «Арсенал Стархування» відшкодувало саме 46 999,92 грн. Відповідач вважає, що позивач не обґрунтував правові підстави відшкодування ТОВ «Транс Логістик» страхової виплати у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та не довів належними чином факт фактичного ремонту пошкодженого автомобіля, що своєю чергою впливає на правомірність включення чи виключення зі страхового відшкодування ТОВ «Транс-Логістик» податку на додану вартість (ПДВ). На думку ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик», позивач не довів, що весь перелік запчастин, матеріалів та робіт щодо пошкодженого транспортного засобу ТОВ «Транс-Логістик» був пов`язаний саме з ДТП, яка сталася 25.01.2019. На переконання відповідача, розмір страхового відшкодування, що його сплатив позивач на користь ТОВ «Транс-Логістик», є значно завищеним, не відповідає дійсності та фактичним обставинам ДТП, яка сталася 25.01.2019.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування»).

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За визначенням ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/3165/17, від 12.08.2019 у справі №910/2351/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/2603/17.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат переходить від потерпілої особи право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Відповідно до пп. 12.1 ст. 12 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (абз. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування».

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - «ПДВ»). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом після дослідження обставин того, чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час ДТП з вини іншої особи, платником податку на додану вартість.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/171/17 та від 05.04.2018 у справі № 910/3165/17.

Разом з тим, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, що завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (п. 22.1 ст. 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (ст. ст. 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (п. п. 32.4, 32.7 ст. 32 Закону).

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Частинами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За загальним правилом не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18) зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

При цьому під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 914/820/17).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

У цій справі, звертаючись з позовом, позивач зазначив, що як страховик виплатив суму страхового відшкодування на користь страхувальника - особи, потерпілої у ДТП, винним у якій визнано ОСОБА_1 - водія транспортного засобу, який належить відповідачу, у зв`язку з чим позивач набув право вимоги відшкодування страхової виплати до відповідача як до особи, відповідальної за спричинену шкоду.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є такими, що засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому.

Суд встановив, що станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно з полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6798528 від 31.10.2018 та №АК/8976909 від 11.05.2018. Ліміт відповідальності страхової компанії за кожним полісом №АМ6798528 №АК8976909 за шкоду, заподіяну майну, становив сто тисяч гривень, франшиза - нуль.

Страховик відповідача - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надав суду аварійний сертифікат, за висновком якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Scania», д.н.з. НОМЕР_3 , який був пошкоджений 25.01.2019, з урахуванням зносу на запасні частини складає 46 999,92 грн без ПДВ та була виплачена ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь позивача.

У свою чергу позивач надав докази щодо розміру страхового відшкодування та його виплати ТОВ «Транс-Логістик» у сумі 170 797,58 грн без ПДВ.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених цим Законом випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Таким чином, відповідач як власник транспортного засобу, водій якого, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем вчинив ДТП і визнаний винним у цьому, в силу положень ст. ст. 1187, 1191, 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром виплаченого позивачем відшкодування і страховою виплатою, здійсненою позивачеві страховиком відповідача.

Щодо посилань ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» і місцевого суду на те, що позивач не довів, що весь перелік запчастин, матеріалів та робіт щодо пошкодженого транспортного засобу ТОВ «Транс-Логістик» був пов`язаний саме з ДТП, яка сталася 25.01.2019, а розмір страхового відшкодування, що його сплатив позивач на користь ТОВ «Транс-Логістик», є значно завищеним, не відповідає дійсності та фактичним обставинам ДТП, апеляційний суд відзначає таке.

Як зазначено вище, згідно з Актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 01.02.2019, складеним представником ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Твороговим І.В., зафіксовано пошкодження автомобіля марки «Scania G380», д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до складених ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхового акта №40 від 24.06.2019 та розрахунку суми страхового відшкодування №40 від 24.06.2019 на підставі рахунку №АРМ-42610 від 01.02.2019 сума страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу ТОВ «Транс-Логістик» становить 170 797,58 грн.

Відповідно до чинного законодавства такі документи складаються для належного підтвердження саме конкретного страхового випадку і його наслідків. Під час їх складання фіксуються факти пошкоджень застрахованого об`єкта, пов`язані саме з конкретним ДТП, а не іншими подіями.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату відшкодування на суму 170 797,58 грн без ПДВ (174 197,58 грн (вартість збитку) - 3 400,00 грн (безумовна франшиза) = 170 797,58 грн).

ТОВ «Транс Логістик», яке має право на здійснення таких видів діяльності як 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, здійснило ремонт автомобіля на суму 174 197,58 грн.

За таких підстав, з урахуванням встановлених вище обставин, відповідач має сплатити позивачу 123 797,66 грн (170 797,58 грн - 46 999,92 грн - 0 грн = 123 797,66 грн).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути скасовано з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2023 у справі №911/776/22 задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської області від 13.06.2023 у справі №911/776/22 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Транс Альянс Логістик» (07700, Київська обл., Яготинський р-н, м. Яготин, вул. Філатова, 112, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ) 123 797,66 грн матеріальної шкоди та 2 481,00 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Транс Альянс Логістик» (07700, Київська обл., Яготинський р-н, м. Яготин, вул. Філатова, 112, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ) 3 721,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Київської області видати відповідні накази.

Справу №911/776/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді І.П. Ходаківська

В.А. Корсак