ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
07.11.2023м. ДніпроСправа № 904/3866/23
У справі:
про стягнення заборгованості
Суддя Панна С.П.
Секретар судового засідання Скородумова Л.В.
Представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕГАЛ ФОРС" РІ ГРУП" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Промислово-виробниче підприємство "КРИВБАСВИБУХПРОМ" про стягнення заборгованості в розмірі 173 479,20 грн., пені подвійна ставка НБУ 59 681,26 грн., 3% річних у розмірі 3 580,88 грн., інфляційних втрат у розмірі 9 213,95 грн., судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 689,33 грн., а також витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00грн.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2023р. позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Промислово-виробниче підприємство "КРИВБАСВИБУХПРОМ", 50005, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Каховська, будинок 40, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГАЛ ФОРС" РІ ГРУП", 08131, Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Лесі Українки, будинок 26, офіс 117, заборгованість в розмірі 173 479,20 грн., пеню в розмірі 59 681,26 грн., 3 % річних у розмірі 3 580,88грн., інфляційні втрати в розмірі 9 213,95 грн. та судовий збір в розмірі 3 689,33грн.

27.10.2023р. до суду від позивача надійшла заява, в якій просить ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000,00 грн., які понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи № 904/3866/23.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою суду від 30.10.2023р. призначено розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у судовому засіданні на 07.11.2023р. о 10:00год.

02.11.2023р. до суду електронною поштою надійшло клопотання представника позивача - адвоката Сиротюка Романа Валерійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 07.11.2023р. о 10:00 год. поза межами суду.

Ухвалою суду від 03.11.2023р. відмовлено представнику позивача - адвокату Сиротюку Роману Валерійовичу в задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні 07.11.2023р. о 10:00год. в режимі відеоконференції.

Відповідач письмові заперечення на заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу не надав.

В судове засідання представники позивача та відповідача не з`явились, про місце, день та час судового засідання були належним чином повідомлені.

Дослідивши матеріали справи та заяву про стягнення витрат на правничу допомогу з доданими до неї доказами, суд прийшов до висновку про можливість її задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 Господарського процесуального кодексу України): - подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 року у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 року у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 року у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18, від 24.11.2021 року у справі №914/1945/19, від 23.11.2021 року у справі №873/126/21).

У розумінні положень ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, коли на її думку, недотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказаний правовий висновок наведений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19.

Також Об`єднана палата зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

В даному випадку витрати позивача на правничу допомогу були неминучі і понесені вони у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору та вимог закону і його недобросовісною поведінкою при веденні господарської діяльності, що встановлено рішенням суду по даній справі від 19.10.2023 року.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі N 915/237/18, від 24.10.2019 року у справі N 905/1795/18, від 17.09.2020 року у справі N 904/3583/19.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі N 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі N 922/2685/19 викладено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що рішення відбулось на користь позивача і спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по справі, в даному випадку покладаються на відповідача.

За приписами ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У встановлений Господарським процесуальним кодексом України процесуальний строк позивач направив на адресу суду заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від 23.10.2023 року № б/н, разом з доказами на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу по справі № 904/3866/23.

Відтак, позивачем дотримані строки на подання доказів, визначені ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначалося вище, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000, 00 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем про стягнення витрат на правничу допомогу зазначено у позовній заяві, розмір цих витрат визначено в сумі 50 000, 00 грн.

Отже, позивачем дотримано вимоги ст.124 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: ордер серії АО № 1093933 від 06.07.2023, договір № 410-09/10/2022 про надання правової допомоги від 09.10.2022, договір про надання правничої допомоги від 09.10.2022, акт № 1 від 19.10.2023 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 410-09/10/2022 від 09.10.2022, додаткова угода № 1 від 09.10.2023 до договору № б/н про надання правничої допомоги.

09.10.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Легал Форс Охоронні Технології" РІ Груп" (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Ревелін Інформейшн ГРУП" (Адвокатське об`єднання) був укладений договір № 410-09/10/2022 про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1.1. договору, клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну (правову/правничу) допомогу.

В п.4.1. договору сторони погодили, що гонорара Адвокатського об`єднання за цим договором складає фіксовану суму, а саме супроводження справі в суді першої інстанції у розмірі 50 000,00грн., в суді апеляційної інстанції 100 000,00грн.

За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується уповноваженими представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ юридичної допомоги і її вартість. (п.4.8. договору)

Акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 календарних днів з моменту його отримання КЛІЄНТОМ, останній не надав АДВОКАТСЬКОМУ ОБ`ЄДНАННЮ письмові аргументовані заперечення на акт. (п.4.9. договору)

Сума, вказана в п.4.1. даного Договору є гонораром АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає. (п.4.10. договору)

Відповідно до п. 4.1., даний договір укладений терміном 1 рік та набирає чинності з моменту його підписання сторонами (їх уповноваженими представниками).

09.10.2022р. Адвокатське об`єднання "РЕВЕЛІН ІНФОРМЕЙШН ГРУП" в особі представника Лященко Аліни Михайлівни, яка діє на підставі довіреності від 10.12.2019р., далі «АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ», що діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГАЛ ФОРС» РІ ГРУП» на підставі договору про надання правової допомоги №410-09/10/2022 від 09 жовтня 2022 року та Адвокат Сиротюк Роман Валерійович, в подальшому «АДВОКАТ», з другої сторони уклали договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до п.1.1. договору, АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ, на підставі звернення КЛІЄНТА, доручає АДВОКАТУ, а АДВОКАТ приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу КЛІЄНТАМ АДВОКАТСЬКОГО ОБ' ЄДНАННЯ в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно додаткової угоди № 1 від 09.10.2023р. до договору № б/н про надання правничої допомоги сторони погодили продовжити строк дії договору № б/н про надання правничої допомоги від 09.10.2022 року на один рік до 09.10.2024 року.

Відповідно до п.1 акту № 1 від 19.10.2023 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 410-09/10/2022 від 09.10.2022, Адвокатське об`єднання надало, а клієнт прийняв послуги з професійної правової допомоги щодо захисту прав та інтересів клієнта в Господарському суді Дніпропетровської області по справі № 904/3866/23 за позовною заявою ТОВ "ЛЕГАЛ ФОРС" РІ ГРУП" до ПАТ "ПРОМИСЛОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "КРИВБАСВИБУХПРОМ" () про стягнення заборгованості, пені, 3 % річних, інфляційних втрат.

Вартість наданих послуг становить фіксовану суму у розмірі 50 000,00грн., що є гонораром Адвокатського об`єднання. (п.1.2. договору)

23.10.2023р. позивачем сплачено АО "РЕВЕЛІН ІНФОРМЕЙШН ГРУП" за послуги з надання правової допомоги згідно вказаного вище акту в розмірі 50 000,00грн., про що свідчить платіжна інструкція № 217.

За висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 16.06.2022 року у справі 873/244/21, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору.

Суд звертає увагу, що відповідачем не були подані заперечення з приводу судових витрат позивача на правничу допомогу.

Суд вважає, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є співрозмірними з критерієм розумності і обґрунтованості таких витрат, враховуючи доведення позивачем обсягу і вартості наданих послуг, та відсутність заперечень та доказів з боку відповідача щодо неспівмірності цих витрат наданим послугам.

За викладених обставин, суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами понесені ним витрати на правничу допомогу, її складові.

При викладених обставинах, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду справи, господарський суд вважає, що загальна сума витрат на правничу допомогу є обґрунтованою, та такою, що підлягає покладенню на відповідача, складає 50 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 221, 232, 233, 236-238, 240, 241, 244, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГАЛ ФОРС" РІ ГРУП" про винесення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Промислово-виробниче підприємство "КРИВБАСВИБУХПРОМ", 50005, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Каховська, будинок 40, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГАЛ ФОРС" РІ ГРУП", 08131, Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Лесі Українки, будинок 26, офіс 117, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00грн.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено - 07.11.2023р.

Суддя С.П. Панна