ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року Справа № 903/135/23 (903/134/23)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

позивача Безрода Р.С.

відповідачів - не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) (ухвалене суддею В.М. Дем`як, повний текст складений 24.08.2023), Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" та Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) (ухвалене суддею Дем`як В.М., повний текст складений 15.09.2023)

за позовом Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери"

до відповідача 1: Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1

до відповідача 2: Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг"

про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

у межах справи №903/135/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Вербена

до Фермерського господарства Західний Буг ОСОБА_1

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) позов задоволений.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №0741/2022/3507341, укладений 11.11.2022 між Фермерським господарством "Західний Буг" ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Фермерське господарство "Західний Буг".

Стягнуто з Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" 2684 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що Договір купівлі-продажу №0741/2022/3507341 від 11.11.2022 укладений сторонами для уникнення обов`язку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 у справі №910/9204/22, рішення Господарського суду Волинської області від 06.09.2022 у справі №910/18718/21, та приховує справжні наміри учасників правочину, а тому є таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки обігові кошти Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 відсутні, а договір купівлі-продажу порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника і, як наслідок, на неможливість виконання судових рішень, оспорюваний правочин є фраудаторним та порушує права позивача.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Фермерське господарство "Західний Буг" ОСОБА_1 звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- судом не враховано, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження №71080303 з приводу стягнення з відповідача 1 заборгованості на користь позивача, в межах якого здійснено опис майна, належного відповідачу 1. Зокрема, приватним виконавцем описано: Складське приміщення - літера "А-1", загальною площею 1723,2 кв.м. (з яких основна площа 1485,2 кв.м,; допоміжна 238 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 34670319) вартістю 1 496 599,00 грн. та 30-ти тонну вагу - літера "А-1", загальною площею 83,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 34671096) вартістю 312 000,00 грн. Станом на сьогоднішній день, дане майно оцінено та передано на реалізацію, в межах якої реалізовано 30-ти тонну вагу.

- вказане свідчить про забезпечення прав позивача щодо погашення наявної заборгованості, про існування якої останній зазначає у позовній заяві, та відповідно про відсутність порушеного права позивача у даній справі.

- АБ "Гапоненко Роман і партнери" не набуло процесуального статусу кредитора у справі №903/135/23 про банкрутство Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 та права на звернення із заявою про визнання недійсним правочину боржника у цій справі.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/135/23 (903/134/23) у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 матеріали справи №903/135/23 (903/134/23) витребувано з Господарського суду Волинської області.

22.09.2023 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №903/135/23 (903/134/23).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 апеляційну скаргу Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати Північно-західному апеляційному господарському суду належні докази сплати 4026,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

13.10.2023 на адресу суду від Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 надійшов лист на виконання вимог ухвали суду від 28.09.2023 та долучено копію платіжної інструкції про сплату судового збору у розмірі 4026,00 грн.

Розпорядженням керівника апарату суду від 23.10.2023 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі № 903/135/23 (903/134/23) - Розізнаної І.В. у період з 23 жовтня 2023 р. по 25 жовтня 2023 р. включно, перебуванням у відрядженні судді-члена колегії по справі №903/135/23 (903/134/23) - Розізнаної І.В. у період з 26 жовтня 2023 р. по 27 жовтня 2023 р. включно, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №903/135/23 (903/134/23).

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/135/23 (903/134/23) у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В., суддя Юрчук М.І.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23). Розгляд апеляційної скарги призначений на "30" жовтня 2023 р. об 14:30 год.

Додатковим рішенням Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) заяву про ухвалення додаткового рішення суду задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" 26 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судом першої інстанції взято до уваги заперечення відповідача про розмір витрат на правову допомогу, заявлених до стягнення позивачем, та зменшено розмір таких витрат з 36000 грн до 26 000 грн, що є достатньою компенсацією витрат робочого часу, необхідного для участі в засіданнях суду та підготовки до судового процесу.

Не погоджуючись із ухваленим додатковим рішенням, Адвокатське бюро "Гапоненко Роман і партнери" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) в частині покладення судом витрат позивача виключно на відповідача 1 (Фермерське Господарство "Західний Буг" ОСОБА_1 ) і ухвалити нове рішення в цій частині, яким судові витрати (витрати на правову допомогу) Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" у розмірі 26 000 грн 00 коп. стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача. Судові витрати позивача, пов`язані із апеляційним переглядом додаткового рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23), покласти на відповідачів.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/135/23 (903/134/23) у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- рішенням Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) було задоволено позов Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" до Фермерського Господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 , Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, а тому судові витрати позивача підлягають стягненню на користь остатнього з обох відповідачів в рівних частинах;

- суд першої інстанції, без правового обґрунтування свого рішення, вирішив покласти судові витрати позивача лише на відповідача 1 (Фермерське господарство "Західний Буг" ОСОБА_1 );

- спір пов`язаний саме з неправильними діями обох відповідачів, адже відповідач 1 з метою унеможливлення звернення стягнення на його майно, уклав оспорюваний правочин з пов`язаною особою - відповідачем 2 (ПП "Західний Буг"). В свою чергу, директором і учасником відповідача 2 (ПП "ФГ "Західний Буг") є - ОСОБА_2 , який також є керівником і учасником відповідача 1 (ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 ), тому де-факто власник майна не змінився.

Не погоджуючись із ухваленим додатковим рішенням, Фермерське господарство "Західний Буг" ОСОБА_1 звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23). Постановити нове рішення, яким в задоволенні заяви Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 та Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" 36 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/135/23 (903/134/23) у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та неспівмірними з обсягом наданих послуг та складністю справи;

- позивачем є Адвокатське бюро, яке є спеціалістом в галузі права та не потребує залучення для надання правової допомоги інших осіб.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23). Розгляд апеляційної скарги призначений на "30" жовтня 2023 р. об 14:30 год.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23). Об`єднано для спільного розгляду апеляційну скаргу Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) з раніше поданою апеляційною скаргою Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23). Розгляд справи призначений на "30" жовтня 2023 р. об 14:30 год.

Розпорядженням керівника апарату суду від 30.10.2023 відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 7.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, здійснено передачу судової справи раніше визначеному складу суду у справі №903/135/23 (903/134/23).

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/135/23 (903/134/23) у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 прийнято апеляційну скаргу Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) до провадження в складі суду: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. Об`єднано для спільного розгляду апеляційну скаргу Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) з раніше поданими апеляційними скаргами Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича та Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23).

30.10.2023 на адресу суду від Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23(903/134/23) залишити без змін, а скаргу - без задоволення. Судові витрати покласти на скаржника.

30.10.2023 на адресу суду від Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю представника відповідача 1 у розгляді інших справ, призначених на 31.10.2023 об 11:30 год., 12:00 год., 13:00 год.

В судове засідання представник відповідача 2 не з`явився, про місце, час і дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

В судовому засіданні представник позивача заперечив доводи апеляційних скарг Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23). Підтримав доводи апеляційної скарги Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23). Заперечив клопотання відповідача 1 про відкладення розгляду справи.

Щодо клопотання відповідача 1 про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Ухвалами суду від 09.10.2023, 10.10.2023, 23.10.2023 явка представників сторін в судове засідання 30.10.2023 не визнавалася обов`язковою.

Враховуючи, що відповідач 1 як юридична особа не позбавлений права надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якій кількості осіб та будь-якому іншому представникові, а не з`явлення в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Також суд зазначає, що представником відповідача 1 надано прерогативу іншим справам щодо справи, яка перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції.

Крім того, як вбачається із клопотання про відкладення розгляду справи, заявником зазначено дату і час засідань у інших справах, у яких прийматиме участь представник відповідача 1 - 31.10.2023 об 11:30 год., 12:00 год., 13:00 год. Колегія суддів зазначає, що представник відповідача 1 не був позбавлений можливості проведення судового засідання у даній справі, яке призначене на 31.10.2023 об 14:30 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача 1 про відкладення розгляду справи.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідачів.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийняття оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Господарського міста Києва від 23.11.2022 у справі №910/9204/22 позов АБ "Гапоненко Роман і партнери" було задоволено частково та стягнуто з Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" 404 207 грн 83 коп. основного боргу, 95 581 грн 96 коп. інфляційних втрат, 14 717 грн 47 коп. 3% річних, 7 717 грн 61 коп. витрат по сплаті судового збору.

14.12.2022 на виконання рішення Господарським судом міста Києва було видано наказ у справі №910/9204/22.

28.12.2022 на підставі наказу Господарським судом міста Києва від 14.12.2022 №910/9204/22 приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70625530.

Позивач зазначає, що виконавчі дії тривають, рішення Господарського міста Києва від 23.11.2022 у справі №910/9204/22 залишається не виконаним.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 06.09.2022 у справі №910/18718/21 було стягнуто з Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на користь Адвокатського об`єднання "Гапоненко Роман і партнери" 1 153 512,44 грн штрафу, а також 17302,69 грн витрат по сплаті судового збору та 25 954,03 грн витрат по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Постановою від 17.01.2023 у справі №910/18718/21 Північно-західний апеляційний господарський суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ФГ "Західний Буг", а рішення Господарського суду Волинської області від 06 вересня 2022 року у справі №910/18718/21 без змін.

На стадії апеляційного провадження судом апеляційної інстанції було здійснено процесуальну заміну позивача та залучено правонаступника останнього, а саме, Адвокатське бюро "Гапоненко Роман і партнери".

Як вбачається із позовної заяви, у подальшому, позивачу стало відомо, що після прийняття судами першої інстанції рішень у справах №910/9204/22 та №910/18718/21, а саме в період з 04.11.2022 по 24.12.2022 включно, відповідач 1 відчужив всі належні йому транспортні засоби.

Позивач зазначає, що відповідно до відповіді Міністерства внутрішніх справ України на запит приватного виконавця №43401576 від 17.08.2022 у ВП № 69670827, станом на 17.08.2022 у власності Відповідача 1 знаходилось 7 транспортних засобів. Проте, станом на 28.12.2022 за відповідачем 1 не було зареєстровано жодного транспортного засобу (відповідь Міністерства внутрішніх справ України на запит приватного виконавця №153277265 від 28.12.2022 у ВП№ 70625530).

Позивач звертає увагу, що згідно відповіді головного сервісного центру МВС від 11.01.2023 №31/44АЗ-652-2023 у Територіальному сервісному центрі МВС №0741 було здійснено, зокрема, перереєстрацію з відповідача 1 (ФГ "Західний Буг") на відповідача 2 (ПП "ФГ "Західний Буг") транспортного засобу TOYOTA HILUX, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу №0741/2022/3507341 від 11.11.2022, укладеного відповідачами в Територіальному сервісному центрі МВС №0741, доручення продавця №3 від 16.01.2022, виданого ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 та доручення покупця №3 від 01.11.2022, виданого ПП "ФГ "Західний Буг".

Також, приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. з`ясовано, що у відповідача (ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 ) відсутні на його банківських рахунках грошові, за рахунок яких, можна б було виконати судові рішення у справах №910/9204/22 та №910/18718/21.

Позивач зазначає, що директором і учасником ПП "ФГ "Західний Буг", є ОСОБА_2 , який також є керівником і учасником відповідача 1 - ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 . Отже, відповідачем 1 було відчужено транспортний засіб на користь пов`язаної особи, а майно, де-факто, залишилось у власності ОСОБА_2 , як учасника і керівника відповідача 2 (ПП "ФГ "Західний Буг").

Відтак, позивач вважає, що відповідач, зловживаючи правом, вчинив дії з наміром завдати шкоди іншій особі (позивачу), наслідком яких є унеможливлення виконання судових рішень у справах №910/9204/22 та № 910/18718/21 та неможливість відновлення порушених прав позивача.

Крім того, позивач зазначає, що до обставин, які дозволять кваліфікувати оспорюваний договір, як фраудаторний, відноситься:

- момент укладення відповідачами оспорюваного правочину: після прийняття судами першої інстанції рішень у справах №910/9204/22 та №910/18718/21;

- контрагент з яким боржник вчинив оспорюваний договір: відповідач 1 уклав оспорюваний правочин з пов`язаною особою: директором і учасником ПП "ФГ "Західний Буг", є ОСОБА_2 , який також є керівником і учасником відповідача 1 (ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 );

- ціна договору є значно заниженою і не відповідає середнім ринковим цінам на подібне майно: TOYOTA HILUX, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_1 відчужена за 21 000,00 грн. В той час, як середня ринкова вартість такого ТЗ, згідно розрахунків Мінекоміки України, орієнтовно складає 614 711,63 грн.

Відтак, відповідач 1, який відчужив майно (транспортний засіб) на підставі договору купівлі-продажу пов`язаній особі (відповідачу 2) після прийняття судами рішень у справах №910/9204/22 та №910/18718/21, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами, оскільки вчинив оспорюваний договір купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника і, як наслідок, на неможливість виконання судових рішень. Таким чином, оспорюваний правочин є фраудаторним.

Враховуючи наведене, позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №0741/2022/3507341, укладеного 11.11.2022 між Фермерським господарством "Західний Буг" ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Фермерське господарство "Західний Буг", оскільки він є фраудаторним, тобто таким, що вчинений на шкоду інтересам Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" інтерес якого полягає у забезпеченні повного виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 у справі №910/9204/22, рішення Господарського суду Волинської області від 06.09.2022 у справі №910/18718/21 та інтересів кредиторів у справі про банкрутство ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 .

Поруч з цим, представник позивача в заяві за вх. №01-74/730/23 від 11.05.2023 просить суд змінити підстави позову з врахуванням загальних підстав позову визначених Цивільним кодексом України та зазначених в позовній заяві, врахувати спеціальні підстави визначені положеннями ст. 42 КУзПБ.

Щодо обґрунтування наявності спеціальної підстави, визначеної ч. 1 ст. 42 КУзПБ, то позивач зазначає, що Фермерське господарство "Західний Буг" ОСОБА_1 , за 4 місяці і 10 днів до відкриття провадження у справі про його банкрутство, відчужило, зокрема, належний йому транспортний засіб TOYOTA HILUX, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_1 за ціною, що є значно заниженою і, яка не відповідає середнім ринковим цінам на подібне майно. Відтак дії відповідача 1 призвели до того, що він став неспроможним погасити свою заборгованість перед позивачем та іншими кредиторами, зокрема, і перед ініціюючим кредитором у справі про банкрутство відповідача 1, через недостатність в останнього майна.

Щодо обґрунтування наявності спеціальної підстави, визначеної ч. 2 ст. 42 КУзПБ, то позивач зазначає, що Фермерське господарство "Західний Буг" ОСОБА_1 , за 4 місяці і 10 днів до відкриття провадження у справі про його банкрутство, відчужило, зокрема, належний йому транспортний засіб TOYOTA HILUX, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_1 на користь заінтересованої особи: директором і учасником ПП "ФГ "Західний Буг", є ОСОБА_2 , який також є керівником і учасником відповідача 1 (ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 ). Отже, відповідачем 1 було відчужено транспортний засіб на користь заінтересованої особи (ПП "Фермерське господарство "Західний Буг"), а майно, де-факто, залишилось у власності ОСОБА_2 , як учасника і керівника відповідача 2 (ПП "ФГ "Західний Буг").

При цьому, судом встановлено, що ухвалою від 21.03.2023 Господарським судом Волинської області було відкрито провадження у справі №903/135/23 про банкрутство Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 .

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення суду першої інстанції, прийняте за результатом розгляду позовної заяви Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" про визнання недійсним Договору купівлі-продажу транспортного засобу №0741/2022/3507341, який укладений 11.11.2022 між Фермерським господарством "Західний Буг" ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Фермерське господарство "Західний Буг", в якому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсними.

Частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №610/1030/18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

На час звернення з позовом частиною другою статті 11 ЦПК України передбачався принцип диспозитивності, згідно з яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19.10.2016 (провадження №6-1873цс16), від 23.08.2017 у справі 306/2952/14-ц та від 09.09.2017 у справі №359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Велика Палата Верховного Суду у справі №369/11268/16-ц від 03.07.2019 зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Велика Палата Верховного Суду №369/11268/16-ц від 03.07.2019 погодилася з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом провизнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

У справі, що розглядається, позовну заяву про визнання недійсним Договору купівлі-продажу транспортного засобу №0741/2022/3507341 від 11.11.2022, позивачем подано з підстав, передбачених статтею 42 КУзПБ та статтею 215 ЦК України, та визначено наступні підстави: договір укладено в підозрілий період (за чотири місяці до відкриття провадження у справі про банкрутство); укладення спірного правочину після прийняття судами першої інстанції рішень у справах №910/9204/22 та № 910/18718/21; відповідач 1 уклав оспорюваний правочин з пов`язаною особою; ціна договору є значно заниженою і не відповідає середнім ринковим цінам на подібне майно.

Судом встановлено, що оспорюваний договір купівлі-продажу №0741/2022/3507341 від 11.11.2022 укладено між відповідачем 1 (ФГ "Західний Буг") на відповідачем 2 (ПП "ФГ "Західний Буг") після прийняття судами першої інстанції рішень у справах від 23.11.2022 №910/9204/22 та від 06.09.2022 №910/18718/21.

Отже, відповідач 1, відчужуючи належний йому на праві власності транспортний засіб відповідачу 2, був обізнаний про наявність судових рішень, якими стягнуто з нього на користь позивача грошові кошти, та міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання вказаного судового рішення.

Крім того, відповідно до відповіді №143401576 від 17.08.2022 у ВП №69670827 Міністерства внутрішніх справ України на запит приватного виконавця (а.с. 8), станом на 17.08.2022 у власності Відповідача 1 знаходилось 7 транспортних засобів, проте станом на 28.12.2022 за Відповідачем 1 не було зареєстровано жодного транспортного засобу, що вбачається з відповіді Міністерства внутрішніх справ України на запит приватного виконавця №153277265 від 28.12.2022 у ВП№ 70625530 (а.с. 9).

Суд встановив, що згідно відповіді головного сервісного центру МВС від 11.01.2023 №31/44АЗ-652-2023 у Територіальному сервісному центрі МВС №0741 було здійснено перереєстрацію з Відповідача 1 (ФГ "Західний Буг") на Відповідача 2 (ПП "ФГ "Західний Буг") транспортного засобу TOYOTA HILUX, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу №0741/2022/3507341 від 11.11.2022, укладеного відповідачами в Територіальному сервісному центрі МВС №0741, доручення продавця №3 від 16.01.2022, виданого ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 та доручення покупця №3 від 01.11.2022, виданого ПП "ФГ "Західний Буг".

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником, учасником Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 є ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником, учасником Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" є також ОСОБА_2 .

Відтак суд встановив, що ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 було відчужено транспортний засіб TOYOTA HILUX, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу №0741/2022/3507341 від 11.11.2022, на користь пов`язаної особи, а саме ОСОБА_2 .

Відповідно до пп. 14.1.159 пп. 14.1 ст.14 ПКУ пов`язаними визнаються юридичні та (або) фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням певних критеріїв визначених: а) для юридичних осіб; б) для фізичної особи та юридичної особи; в) для фізичних осіб.

Згідно п.п. 14.1.159 пп. 14.1 ст.14 ПКУ вплив на юридичну особу може здійснюватись: через володіння її корпоративними правами (одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у розмірі 20 і більше відсотків); шляхом контролю її органів управління (одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) одноособових виконавчих органів, 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради тощо); через фінансову залежність (сума всіх наданих кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги перевищує у 3,5 раза (для фінансових установ більше ніж у 10 разів) перевищує суму власного капіталу); через родинні (сімейні) зв`язки та стосунки.

Отже судом встановлено, що покупець та продавець є пов`язаними юридичними особами та частково, однією й тією ж особою відповідно до приписів ст. 14.1.159 Податкового кодексу України.

Відповідно до договору купівлі-продажу №0741/2022/3507341 від 11.11.2022 за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 21 000 грн.

Разом з тим, судом взято до уваги витяг з сайту Міністерства економіки України станом на 02.02.2023 (а.с. 30), відповідно до якого середня ринкова вартість транспортного засобу TOYOTA HILUX, 2017 року випуску для цілей оподаткування операцій з продажу або обміну об`єктів рухомого майна орієнтовно складає 614 711,63 грн.

Отже, судом встановлено, що даний транспортний засіб продано за значно заниженою вартістю.

Встановлені судом обставини вказують на те, що Договір може бути кваліфікований як правочин, який не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Встановлені обставини свідчать також про умисел обох сторін правочину приховати справжні наміри учасників правочину, а саме виведення нерухомості з власності відповідача 1 без отримання оплати згідно ринкової ціни рухомого майна з метою уникнути виконання відповідного грошового зобов`язання згідно рішень суду, які набрали законної сили, а тому оспорюваний у цій справі правочин може бути визнаний фіктивним відповідно до статті 234 ЦК України.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Суд звертається до правових позицій з цього приводу, викладених Верховним Судом України в постанові від 09.08.2017 у справі №359/1654/15-ц.

Колегія суддів зазначає, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Наведені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 та від 20.05.2020 у справі №922/1903/18.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Подібна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом у своїх постановах, зокрема від 20.01.2021 у справі №910/8992/19 (910/20867/17), від 13.10.2020 у справі №04/14-10/5026/2337/2011.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) (відповідний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц).

Колегія суддів зауважує, що необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18).

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які дають змогу вважати висновок про існування певної обставини істинним з певною вірогідністю, яка задовольняє встановлений для доведення цієї обставини стандарт доведення.

Таким чином, досліджуючи питання недійсності правочину, укладеного боржником, суд в межах наявних в них повноважень, передбачених статтями 86, 237, 269 ГПК України, має надали належну правову оцінку заявленим вимогам позивача з урахуванням визначених ним підстав заявлених вимог (фактичної підстави - вчинення правочину на шкоду кредиторам та правової підстави, яка, окрім приписів статті 42 КУзПБ, ґрунтується на загальних нормах ЦК України).

Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, сукупність встановлених судом у цій справі обставин, враховуючи пов`язаність сторін правочину через спільного власника та значно занижену ціну об`єкта нерухомого майна, який був відчужений на користь відповідача 2, підтверджує, що укладення між відповідачами оспорюваного договору здійснено для уникнення виконання судових рішень про стягнення коштів, що набрали законної сили, що порушує права та майнові інтереси кредитора - Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери".

Таким чином, наявні підстави визнання недійсним Договору купівлі-продажу транспортного засобу №0741/2022/3507341, який укладений 11.11.2022 між Фермерським господарством "Західний Буг" ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Фермерське господарство "Західний Буг" згідно з положеннями статей 13, 215 ЦК України.

Щодо доводів скаржника колегія про відсутність у позивача статусу кредитора у справі про банкрутство суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною другою статті 7 Кодекс України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Таким чином, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц та від 28.01.2020 у справі № 50/311-б).

Справи позовного провадження (що розглядаються в межах справи про банкрутство в порядку статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства) мають суб`єктний склад сторін спору, що визначається ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Водночас, склад учасників у справі про банкрутство визначений у ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір. Сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

Отже, суб`єктний склад учасників господарського процесу у межах позовного провадження відповідно до ГПК України не є тотожним складу учасників у справі про банкрутство за Кодексом України з процедур банкрутства. Водночас, перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство наведеними нормами віднесено також інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство. Подібні висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), від 31.05.2022 у справі №923/719/17 (910/618/21).

Судом встановлено, позивач звернувся 03.02.2023 з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №0741/2022/3507341, укладеного 11.11.2022 між Фермерським господарством "Західний Буг" ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Фермерське господарство "Західний Буг".

Ухвалою від 21.03.2023 Господарським судом Волинської області було відкрито провадження у справі №903/135/23 про банкрутство Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.10.2023 розгляд заяви Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" про визнання грошових вимог до боржника у справі №903/135/23, яка надійшла до суду першої інстанції, призначено на 06.11.2023.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що Адвокатське бюро "Гапоненко Роман і партнери", яке звернулося із позовом про визнання недійсним спірного договору, є позивачем у справі позовного провадження, що розглядається в межах справи про банкрутство в порядку статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства. Наявність статусу позивача у даній справі не є тотожним статусу кредитора у справі про банкрутство згідно Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що відсутність у позивача статусу кредитора у справі про банкрутство боржника позбавляє його права на звернення із заявою про визнання недійсним правочину боржника у цій справі.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.

Згідно з частиною першою статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування (частина друга статті 42 КУзПБ).

Таким чином, законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами Цивільного кодексу України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

На відміну від вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, законодавство про банкрутство (стаття 42 КУзПБ) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

З огляду на сферу регулювання законодавства про банкрутство, загалом і за змістом вищевказаних норм, вони є спеціальними щодо загальних, установлених Цивільним кодексом України, підстав для визнання правочинів недійсними. Тобто ці норми передбачають додаткові, спеціальні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом, та особливі наслідки задоволення вимог, заявлених в порядку норм законодавства про банкрутство.

Враховуючи, що Адвокатське бюро "Гапоненко Роман і партнери", станом на дату прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, не набуло статусу кредитора у справі про банкрутство, та беручи до уваги спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними, суд позбавлений можливості застосовувати до спірних правовідносин приписи статті 42 КУзПБ.

Крім того, наявність зведеного виконавчого провадження, опис і оцінка майна та часткова реалізація на аукціоні такого майна, не спростовує встановлених обставин у справі та наявність підстав для визнання недійсним спірного договору.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича - без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Критерії оцінювання розумності строку справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (справа Кучерук проти України) (заява 2570/04).

Згідно п. 31 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.02.2007 у справі "Макаренко проти України" суд нагадує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у цьому спорі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини однією із складових справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона має знати про всі докази чи подання, які представленні або зроблені в цілях впливу на думку суду і коментувати їх (п. п. 23, 31 та 33 рішення у справі "Лобо Мачадо проти Португалії" від 20.02.1996, п. 24 рішення у справі "Нідерост-Губер проти Швейцарії" від 18.02.1997, п. 42 рішення у справі "Кєроярві проти Фінляндії").

Відповідно до ст. 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.

За приписами ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик

Згідно із ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно із ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23.02.2021 у справі №922/2503/20.

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст.126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5 - 7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, тощо.

За змістом ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п.19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Слід зауважити, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Слід також зауважити, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Крім того, слід зазначити, що за положенням ч. 2 ст. 2 ГПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 ч. 3 цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абзаці 2 підпункту 4.1 п. 4 Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, ч. 3 ст. 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів слід зазначити, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Також слід зауважити, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Отже враховуючи вище викладене слід дійти висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом, тощо.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Волинської області від 21.08.2023, позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №0741/2022/3507341, укладений 11.11.2022 між Фермерським господарством "Західний Буг" ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Фермерське господарство "Західний Буг". Постановлено стягнути з Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія на користь Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" 2684 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. Повний текст сказаного рішення складений 24.08.2023

01.09.2023 до суду від Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів судових витрат за вх.№01-75/5179/23, відповідно до якого просить суд приєднати до матеріалів справи копію договору про надання правової (правничої) допомоги №03-974 від 19.12.2022, акт надання послуг № 47 від 28.08.2023 та ухвалити додаткове судове рішення, яким витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 36 000 грн. покласти на відповідача 1 та відповідача 2. Із вказаним клопотанням заявник звернувся 28.08.2023, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті.

Отже, беручи до уваги викладене, вимоги частини восьмої статті 129 ГПК України заявником дотримані.

Як вбачається з матеріалів справи, між Адвокатським бюро "Гапоненко Роман і партнери" та Адвокатським об`єднанням "Гапоненко Роман і партнери" укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 19.12.2022 №03-974 за змістом якого бюро доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання надавати необхідну об`єднанню правову допомогу, зокрема, але не виключно: представляти та захищати інтереси Бюро у будь-яких підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності та підпорядкування, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, зокрема, але не виключно у органах державної виконавчої служби, перед приватними виконавцями; Верховному Суді у тому числі Великій палаті Верховного суду, Касаційному адміністративному суді у складі Верховного суду, Касаційному господарському суду у складі Верховного суду, Касаційному цивільному суді у складі Верховного суду; Вищому суді з питань інтелектуальної власності; Вищому антикорупційному суді; апеляційних судах; апеляційних господарських судах; апеляційних адміністративних судах; судах загальної юрисдикції; місцевих загальних судах; господарських судах; окружних господарських судах; окружних адміністративних судах; Міністерстві юстиції України, зокрема, але не виключно, в частині питань здійснення реєстраційних та нотаріальних дій; органах державної виконавчої служби; органах адвокатського самоврядування; органах нотаріату і перед посадовими особами нотаріату; податкових органах; Офісі Генерального прокурора; обласних прокуратурах; місцевих прокуратурах; військових прокуратурах; Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі; Службі безпеки України та її регіональних органах; органах поліції; Міністерстві внутрішніх справ України; територіальних органах з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ; територіальних органах, закладах, установах і підприємствах, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України; Національному антикорупційному бюро України та його територіальних управліннях; Національному агентстві з питань запобігання корупції.

Також, Бюро уповноважує Об`єднання представляти інтереси в органах досудового розслідування та судах з усіма правами згідно з положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Надавати Бюро консультації та роз`яснення з юридичних питань, усні та письмові довідки щодо застосування чинного законодавства України, надавати інші види правової допомоги в обсягах та на умовах, передбачених законодавством, Договором та додатковими угодами до нього.

Правова допомога надається Об`єднанням у відповідності до Конституції України, Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Правил адвокатської етики та інших нормативно-правових актів.

Бюро зобов`язується своєчасно приймати та оплачувати правову допомогу, що надається йому Об`єднанням згідно умов цього Договору, а також добросовісно виконувати всі інші зобов`язання по Договору в обсязі, в строки та терміни, що встановлені цим Договором.

Згідно пунктів 4.1.- 4.4. договору від 19.12.2022 №03-974 гонорар є формою винагороди об`єднання за надання правової допомоги бюро. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатським об`єднанням результату, якого бажає Бюро. Розмір гонорару, який Бюро сплачує Адвокатському об`єднанню за надану в межах цього Договору правову допомогу встановлюється в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. за одну годину роботи адвоката Адвокатського об`єднання та сплачується Бюром протягом трьох днів з моменту прийняття ним послуг за Актом наданих послуг. На підтвердження факту надання Адвокатським об`єднанням правової допомоги Бюро відповідно до умов цього Договору Адвокатським об`єднанням складається акт наданих послуг (правової допомоги) і направляється або вручається під розписку Бюро.

28.08.2023 між сторонами було підписано акт надання послуг від 28.08.2023 №47 з детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 36 000 грн, в тому числі:

- гонорар за надання правової допомоги по справі №903/135/23 (903/134/23),Ю підготовка та подання позову (4 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 8000 грн);

- участь представника позивача у підготовчому засіданні 09.03.2023 у справі №903/134/23 (1,5 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 3000 грн);

- участь представника позивача у підготовчому засіданні 27.03.2023 у справі №903/134/23 (1 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 2000 грн);

- участь представника позивача у підготовчому засіданні 03.04.2023 у справі №903/134/23 (1 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 2000 грн);

- участь представника позивача у підготовчому засіданні 10.05.2023 у справі №903/134/23 (1 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 2000 грн);

- участь представника позивача у підготовчому засіданні 05.06.2023 у справі №903/134/23 (1 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 2000 грн);

- підготовка та подання до суду клопотання від 06.06.2023 про приєднання до матеріалів справи доказів (1 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 2000 грн);

- підготовка та подання до суду заяви у справ №903/134/23 про зміну підстав позову (4 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 8000 грн);

- участь представника позивача у підготовчому засіданні 12.06.2023 у справі №903/134/23 (1 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 2000 грн);

- участь представника позивача у підготовчому засіданні 23.06.2023 у справі №903/134/23 (1 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 2000 грн);

- участь представника позивача у судовому засіданні 26.07.2023 у справі №903/134/23 (1 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 2000 грн);

- підготовка та подання до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (0,5 год., ціна 2000 грн за 1 год., загальна сума 1000 грн).

Отже, позивач згідно з вимогами ст. 74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №903/135/23 (903/134/23) у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що Фермерське господарство "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича звернулося до суду першої інстанції із клопотанням про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу у справі №903/135/23 (903/134/23), яке обґрунтоване завищеними та неспівмірними витратами на професійну правничу допомогу з обсягом наданих послуг та складністю справи; позивачем виступає Адвокатське бюро, яке є спеціалістом в галузі права та не потребує залучення для надання правової допомоги інших осіб.

Суд встановив, що згідно акту надання послуг від 28.08.2023 №47, позивачем заявлено загальну тривалість послуг пов`язаних з участю представника позивача у судових засіданнях у Господарському суді Волинської області 8,5 годин на загальну суму 17 000 грн.

Однак, суд перевіривши обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині тривалості судових засідань у справі, відповідно до протоколів судових засідань, встановив, що загальна часова тривалість судових засідань по справі становила 2 год. 30 хв. Також судом досліджено, що судове засідання призначене на 23.06.2023 було проведе за відсутності представників сторін.

Враховуючи заперечення відповідача 1 про розмір витрат на правову допомогу, заявлених до стягнення позивачем, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру таких витрат з 36 000 грн до 26 000 грн, що є достатньою компенсацією витрат робочого часу, необхідного для участі в засіданнях суду та підготовки до судового процесу.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача 1, що позивачем є Адвокатське бюро, яке є спеціалістом в галузі права та не потребує залучення для надання правової допомоги інших осіб, оскільки вказане не спростовує надання професійної правової допомоги позивачу.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Отже, з доданих до клопотання Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" про покладення на судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції документів вбачається, що понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 26 000 грн є підтвердженими, оскільки цей розмір судових витрат є дійсним, обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності відповідних витрат.

Водночас, колегія суддів зазначає, що якщо позов задоволено, то судові витрати, за наявності у справі двох і більше відповідачів, розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, як уже зазначалося, законом не передбачене. Натомість суд здійснює такий розподіл відповідно до вимог Закону, зокрема, статей 129, 126 ГПК України, Закону України "Про судовий збір". Наведене узгоджується з правовим позиціям, викладеними у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16, у додатковій постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі №923/567/17 (з урахуванням ухвали суду касаційної інстанції про виправлення описки від 06.07.2018), від 22.10.2020 у справі №904/4105/18.

Проте зазначеного не було враховано судом першої інстанції у здійсненні розподілу судових витрат у цій справі.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного додаткового рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" слід задоволити, а рішення Господарського суду Волинської області необхідно змінити в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, зокрема покладення таких витрат на відповідача 1 та відповідача 2 в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 275, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 21.08.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) залишити без задоволення.

3. Апеляційну скаргу Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) задоволити.

4. Додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) змінити частково з підстав, викладених у цій постанові.

Пункт 2 резолютивної частини додаткового рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) викласти у наступній редакції:

"Стягнути з Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 (м. Володимир, вул. Ганни Жежко, 9, ) на користь Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" (м. Київ, вул. Предславинська, 30, офіс 15, ) 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" (м. Володимир, вул. Ганни Жежко, 9, ) на користь Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" (м. Київ, вул. Предславинська, 30, офіс 15, ) 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу".

В іншій частині додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 13.09.2023 у справі №903/135/23 (903/134/23) залишити без змін.

5. Господарському суду Волинської області на виконання даної постанови видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "01" листопада 2023 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.