РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023Справа № 910/10358/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

Представники:

від позивача: Прокоф`єва Л.С., Ущук П.З., Кислий А.С.

від відповідача: Чернюшок М.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішення Антимонопольного комітету України № 7-р/тк від 02.06.2023 є протиправним та не відповідає вимогам чинного законодавства, з огляду на що позивач просить суд визнати недійсним зазначене рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2023 позовну заяву залишено без руху.

12.07.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 08.08.2023.

08.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовче засідання 08.08.2023 прибули представники позивача та відповідача. Представник позивача заявив клопотання про оголошення перерви з метою ознайомлення з відзивом на позов.

Відповідно до ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні 08.08.2023 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 19.09.2023, з огляду на задоволення клопотання позивача.

17.08.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

23.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовче засідання 19.09.2023 прибули представники сторін.

У підготовчому засіданні 19.09.2023 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За наслідками підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 17.10.2023.

У судове засідання 17.10.2023 прибули представники сторін.

У судовому засіданні оголошено перерву до 24.10.2023.

У судове засідання 24.10.2023 прибули представники сторін. Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 24.10.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини, пов`язані з обмеженням монополізму та захистом суб`єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України, і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

До того ж відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, уповноважених з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов`язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

Відповідно до п.п. 13-15 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є: неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки; подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки; подання недостовірної інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню.

У перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суд враховує, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов`язок з надання інформації передбачено статтею 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань.

Суд у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню з`ясовує, чи було повідомлено суб`єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

Водночас у вирішенні спорів з відповідних справ необхідно враховувати таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що хоча вони й не містять вичерпного переліку підстав вимагати надання певної інформації, але направлення органом Антимонопольного комітету України відповідного запиту буде правомірним лише у випадку, прямо передбаченому законом.

Наявність таких підстав входить до предмета доказування у справах зі спорів, пов`язаних з визнанням недійсними рішень органів названого Комітету. Відтак суд у розгляді відповідних справ з`ясовує, зокрема, чи відбувся збір інформації органом Антимонопольного комітету України в межах розгляду заяви або справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, чи мало місце проведення таким органом необхідної перевірки.

Закон не визначає певної форми витребування інформації, у зв`язку з чим його може бути здійснено в будь-якій письмовій формі, крім тієї, щодо якої є пряма заборона закону, з урахуванням, однак, того, що в разі заперечення суб`єктом господарювання факту отримання ним запиту про надання інформації орган Антимонопольного комітету України має подати господарському суду належні докази надсилання такого запиту.

Подання інформації на вимогу Антимонопольного комітету України чи його органу у встановлений строк, але в неповному обсязі, тобто не з усіх вимог відповідного запиту, не може ототожнюватися з неподанням інформації у встановлений строк, оскільки це є різні, самостійні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визначені пунктами 13 і 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Судом встановлено, що 02.06.2023 Тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України (далі - Комітет, відповідач) прийнято рішення № 7-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення), яким:

- визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України на вимогу Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого № 128-29.3/01-3125е від 11.11.2022 у встановлений ним строк;

- за порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» штраф у розмірі 36 171 120 грн.

Господарським судом міста Києва встановлено, що під час прийняття Рішення Комітет виходив з наступного.

Відповідачем у справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» (далі - ТОВ «ЙЕ Енергія», Товариство). Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Товариства є: код КВЕД 35.23. Торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний). Відповідач є суб`єктом господарювання відповідно до статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Описуючи обставини справи у Рішенні, Комітет зазначив таке.

В Комітеті здійснюються дослідження на предмет наявності в діях операторів газорозподільних систем (далі - Оператори ГРМ) ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке полягало в заниженні даних протягом листопада 2020 року та травня 2022 року про остаточні прогнозовані обсяги відборів / споживання споживачів пов`язаних газопостачальних компаній, що не вимірюються щодобово, на підставі яких здійснюється попередня алокація, до обсягів реальних подач природного газу пов`язаних газопостачальних компаній в газотранспортну систему (далі - Дослідження).

З метою повного, всебічного та об`єктивного проведення Досліджень, керуючись статтями 7, 16, 22 та 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», на адресу ТОВ «ЙЕ Енергія» було направлено вимогу Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого від 11.11.2022 № 128-29.3/01-3125е (далі - Вимога), у якій Товариству запропоновано у 10-денний строк із дня отримання Вимоги надати Комітету інформацію.

Одночасно у Вимозі зазначалось, що відповідно до статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» вимоги органу Комітету є обов`язковими для виконання у визначені ним строки. Відповідно до статті 22 і зазначеного Закону суб`єкти господарювання, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Комітету подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, у тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Комітетом завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Згідно з пунктами 13, 14, 15 статті 50 та статтею 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» неподання органу Комітету інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації визнаються порушенням законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність у вигляді штрафу в розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Отже, Товариство було проінформовано про правові наслідки неподання інформації у встановлений строк, подання недостовірної інформації або подання інформації в неповному обсязі.

Крім того, у Вимозі зазначалось, що в разі відсутності можливості надання запитуваної інформації у визначений вимогою строк - не пізніше кінцевої дати для надання відповіді, зазначеної в цій Вимозі, Товариство може звернутися до Комітету з обґрунтованим клопотанням про продовження строку на надання інформації на Вимогу з поясненням причин неможливості надання запитуваної інформації у визначений Вимогою строк.

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 469 Товариство отримало Вимогу 17.11.2022. Враховуючи зазначене, останній день надання інформації на Вимогу припадав на 27.11.2022.

Відповідно до частини другої статті 62 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у разі коли останній день припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Отже, оскільки 27.11.2022 було неробочим днем, останній день надання інформації на Вимогу припадав на 28.11.2022.

Інформація від ТОВ «ЙЕ Енергія» на Вимогу надійшла листом від 25.11.2022 № 167-Сл-2053-1122 (вх. Комітету № 8-01/9745 від 28.11.2022) у неповному, за твердженням Комітету, обсязі.

Так, зокрема, у пункті 1.3 Вимоги Комітет вимагав надати інформацію щодо переліку дієздатних фізичних осіб, що є: чоловіком (дружиною), батьками, дітьми, братами, сестрами фізичних осіб, які входять до складу суб`єктів господарювання, які пов`язані з Товариством відносинами контролю, у розумінні статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за формою, наведеною в таблиці.

У відповідь на пункт 1.3 Вимоги ТОВ «ЙЕ Енергія» листом від 25.11.2022 № 167-Сл-2053-1122 (вх. Комітету № 8-01/9745 від 28.11.2022) повідомило, що інформація відсутня, оскільки фізичні особи не надали згоду на розповсюдження персональних даних та передачу своїх даних третім особам.

При цьому інформацію на пункти 1.1 та 1.2 Вимоги ТОВ «ЙЕ Енергія» надало в повному обсязі.

Отже, Товариство, за висновками Комітету, надало інформацію на Вимогу в неповному обсязі у встановлений державним уповноваженим строк, що перешкоджає повному, всебічному та об`єктивному проведенню Досліджень.

Положеннями статей 22 та 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що вимоги державного уповноваженого Комітету є обов`язковими для виконання у визначений ним строк; суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу державного уповноваженого Комітету подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, необхідну для виконання Комітетом завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Відповідно до пункту 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» подання інформації в неповному обсязі Комітету у встановлені органом Комітету строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Отже, Комітет у Рішенні дійшов висновку, що ТОВ «ЙЕ Енергія» вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яке полягає в поданні інформації в неповному обсязі Комітету на вимогу Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого від 11 11 2022 № 128-29.3/01-312.5е у встановлений ним строк.

При визначенні виду відповідальності Комітет виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 цього Закону, органи Комітету накладають штраф на суб`єктів господарювання у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2022 рік ТОВ «ЙЕ Енергія» становить 7 234 224 000 тис. грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що Рішення є незаконним та винесеним з порушенням вимог чинного законодавства, з огляду на що просить суд визнати недійсним зазначене рішення.

Зокрема, позивач зазначає таке: він надав повний обсяг інформації, який був в його володінні і розпорядженні, тоді-як у позивача відсутні ані повноваження, ані правові інструменти для пошуку та збирання інформації, яку вимагав надати Комітет у п. 1.3. Вимоги; Комітет обрав неправильне джерело інформації, яку він запитував у п. 1.3. Вимоги; позивач не в праві був самостійно збирати та поширювати персональні дані про фізичних осіб, яких стосувалась Вимога; при прийнятті Рішення Комітет неправильно застосував статтю 63 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин; прийняте Рішення порушує принцип індивідуальності юридичної відповідальності.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що в матеріалах справи наведені докази та встановленні факти порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, а тому прийняте Рішення відповідає вимогам чинного законодавства.

Зокрема, відповідач вказує на те, що Закон України «Про Антимонопольний комітет України» та інші нормативно-правові акти не містять положень про право суб`єктів господарювання на відмову від виконання вимоги уповноваженої особи Комітету щодо подання інформації, необхідної для реалізації завдань, покладених на Комітет; оскільки стаття 63 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не конкретизує вид порушення, вона застосовується до будь-яких дій або бездіяльності, які визнаються порушенням згідно зі статтею 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», в тому числі до порушення, передбаченого п. 13 ст. 50 вказаного закону; крім того, позивач, надаючи відповідь на п. 1.3. Вимоги, не надав підтвердження, що фізичні особи не надали згоду на розповсюдження персональних даних, а також не надав підтверджувальних копій таких звернень позивача до них.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний уповноважений Комітету має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Статтею 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що Суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання. Інформація, що становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, визначених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Отже, вимога Комітету для суб`єктів господарювання є обов`язковою, ненадання інформації на яку є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, незалежно від суб`єктивного ставлення позивача щодо доцільності такої інформації для розгляду справи Комітетом.

Разом з цим, за змістом статті 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" саме на Комітет покладено обов`язок щодо здійснення збору та аналізу доказів необхідних для винесення рішення у справі.

При цьому, частиною четвертою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених пунктами 1 - 4 і 11 частини першої, пунктами 1, 2 і 4 частини другої, пунктами 11 - 13, 15 і 16 частини третьої цієї статті, не допускається.

Системний аналіз вищевказаних норм свідчить про виключність повноважень Комітету, зокрема, в частині визначення обсягу інформації, необхідної для розгляду справи.

Як встановлено судом, з метою повного, всебічного та об`єктивного проведення Досліджень, керуючись статтями 7, 16, 22 та 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», на адресу ТОВ «ЙЕ Енергія» було направлено Вимогу, у якій Товариству запропоновано у 10-денний строк із дня отримання Вимоги надати Комітету інформацію.

Одночасно у Вимозі зазначалось, що відповідно до статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» вимоги органу Комітету є обов`язковими для виконання у визначені ним строки. Відповідно до статті 22-1 зазначеного Закону суб`єкти господарювання, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Комітету подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, у тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Комітетом завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Як встановлено судом, інформація від ТОВ «ЙЕ Енергія» на Вимогу надійшла листом від 25.11.2022 № 167-Сл-2053-1122, в якому у відповідь на пункт 1.3 Вимоги ТОВ «ЙЕ Енергія» повідомило, що інформація відсутня, оскільки фізичні особи не надали згоду на розповсюдження персональних даних та передачу своїх даних третім особам. При цьому інформацію на пункти 1.1 та 1.2 Вимоги ТОВ «ЙЕ Енергія» надало в повному обсязі.

Так, судом встановлено, що у пункті 1.3 Вимоги Комітет вимагав надати інформацію щодо переліку дієздатних фізичних осіб, що є: чоловіком (дружиною), батьками, дітьми, братами, сестрами фізичних осіб, які входять до складу суб`єктів господарювання, які пов`язані з Товариством відносинами контролю, у розумінні статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за формою, наведеною в таблиці, а саме:

- прізвище, ім`я, по батькові;

- місце проживання, документ, що посвідчує особу (серія, номер, ким та коли виданий), податковий номер платника податку;

- особа, з якою пов`язана;

- характеристика зв`язку між особами;

- суб`єкт господарювання, стосовно якого наявний вплив;

- характер впливу особи на суб`єкт господарювання.

Суд зазначає, що обране відповідачем формулювання у п. 1.3. Вимоги щодо «…осіб, які входять до складу суб`єктів господарювання» по своїй суті не точно відображає обсяг інформації, яку запитує відповідач, зокрема, відсутнє чітке розуміння, інформацію щодо яких саме осіб, за Вимогою, мав намір отримати відповідач: щодо родичів всіх осіб, що працюють у суб`єктах господарювання, які пов`язані з позивачем відносинами контролю, чи щодо родичів лише осіб, що входять до органів управління відповідними суб`єктами господарювання, чи родичів осіб, що є засновками відповідних суб`єктів господарювання тощо.

Разом з тим, з поставленого у п. 1.3. Вимоги питання однозначно вбачається, що запитувана інформація з персональними даними (місце проживання, паспортні дані, податкові номери тощо) не стосувалася безпосередньо осіб, які є пов`язаними з позивачем відносинами контролю або тих, з ким позивач має трудові відносини, натомість Комітет вимагав такі дані щодо близьких родичів (чоловік, дружина, батьки, діти, брати, сестри) фізичних осіб, які входять до складу суб`єктів господарювання, що пов`язані з позивачем відносинами контролю.

Як зазначав позивач, йому невідомо про те, чи є у фізичних осіб, які входять до складу суб`єктів господарювання, пов`язаних з позивачем відносинами контролю, близькі родичі (чоловік, дружина, батьки, діти, брати, сестри), як і не відома інформація щодо їх місця проживання, паспортних даних податкових номерів тощо та, більше того, у нього немає ні повноважень, ні правових інструментів для пошуку та збирання вищевказаної інформації.

Відповідно, позивач наголошує на тому, що він не мав та не міг мати у себе у володінні та розпорядженні інформацію, що запитувалась АМКУ у пункті 1.3 Вимоги, посилаючись при цьому на те, що правовідносини позивача та його посадових осіб регулюються Кодексом Законів про працю України.

Так, згідно статті 24 Кодексу законів про працю України [Укладення трудового договору] при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

Стаття 25 Кодексу законів про працю України передбачає заборону вимагати від осіб, які поступають на роботу, відомості про їх партійну і національну приналежність, походження, реєстрацію місця проживання чи перебування та документи, подання яких не передбачено законодавством.

Так, запитувана Комітетом у п. 1.3. Вимоги інформація не стосується ні господарської діяльності позивача, ні осіб, які перебувають з позивачем у трудових відносинах чи будь-яких інших, внаслідок чого у позивача могла б бути запитувана (принаймні частково) в п. 1.3. Вимоги інформація про фізичних осіб.

Наведене, за висновками суду, свідчить про відсутність у позивача будь-яких передумов для володіння інформацією яка була запитана відповідачем у п. 1.3. Вимоги, а тим більше тією, що стосується персональних даних родичів відповідних осіб (їх місце проживання, паспортні дані, податкові номери), що в сукупності дозволяє дійти висновку про обґрунтованість доводів позивача те, що у нього не було та не могло бути інформації, яку вимагав надати відповідач у п. 1.3. Вимоги.

Разом з тим, як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, з метою надання повної інформації, при підготовці відповіді на Вимогу позивач звернувся до суб`єкта господарювання, з яким пов`язаний відносинами контролю (компанія T.G.I. GAS HOLDINGS LIMITED, яка володіє 100% статутного капіталу ТОВ «ЙЕ Енергія») з листом, в якому просив надати всю наявну інформацію про перелік дієздатних фізичних осіб, що є: чоловіком (дружиною), батьками, дітьми, братами, сестрами фізичних осіб, які є засновниками/учасниками T.G.I. GAS HOLDINGS LIMITED. Вказану інформацію Позивач просив надати у таблиці за тією ж формою, що була визначена Комітетом у пункті 1.3 Вимоги. Окрім цього, позивач просив надати також інформацію щодо фізичних осіб, які є чоловіком (дружиною), батьками, дітьми, братами, сестрами фізичних осіб, які є засновниками/учасниками суб`єктів господарювання, що пов`язані з T.G.I. GAS HOLDINGS LIMITED (та, відповідно, з позивачем) відносинами контролю.

У відповідь на вищевказаний лист, компанія T.G.I. GAS HOLDINGS LIMITED повідомила, що у компанії T.G.I. GAS HOLDINGS LIMITED відсутня інформація та дані про дієздатних фізичних осіб, що є чоловіком (дружиною), батьками, дітьми, братами, сестрами фізичних осіб, які є засновниками/учасниками суб`єктів господарювання, що пов`язані з T.G.I. GAS HOLDINGS LIMITED та ТОВ «ЙЕ Енергія» відносинами контролю у розумінні статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Також Компанія зазначила, що запитувана інформація про фізичних осіб є персональною інформацією та охороняється законодавством про захист персональних даних, що потребує окремої згоди від таких осіб. Крім того, компанія T.G.I. GAS HOLDINGS LIMITED вказала, що не володіє правомочностями щодо витребування інформації щодо фізичних осіб, що є чоловіком (дружиною), батьками, дітьми, братами, сестрами фізичних осіб, які є засновниками/учасниками суб`єктів господарювання, що пов`язані з ТОВ «ЙЕ Енергія», а тим більше щодо їх паспортних та інших персональних даних. Особи, персональна інформація яких запитується, не мають жодного стосунку до T.G.I. GAS HOLDINGS LIMITED та, відповідно, ніколи не передавали Компанії запитувану інформацію щодо себе, і наразі відсутні будь-які правові механізми витребування у них таких даних.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що при формулюванні вимоги Комітет повинен зважувати реальну можливість відповідного суб`єкта господарювання надати інформацію, на яку він очікує.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

Для виконання зазначеної мети Закон України «Про Антимонопольний комітет України» надає Комітету широке коло повноважень, зокрема, відповідно до частини першої статті 7 названого Закону, у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Також у статті 16 Закон України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що державний уповноважений Антимонопольного комітету України має повноваження вимагати від суб`єктів господарювання, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Пунктом 70 Інформаційного листа Антимонопольного комітету України від 13.06.2019 №70/01 «Про запитування інформації органами Антимонопольного комітету України та застосування відповідальності за порушення, пов`язані з запитуванням інформації» передбачено, що для оцінки повноти відповідей на поставлені у вимозі питання слід враховувати об`єктивну можливість адресата надати інформацію в обсязі, що очікується уповноваженим органом Комітету, у тому числі виходячи з об`єктивного рівня обізнаності адресата та наявності у нього спеціальних знань.

Верховний Суд у постанові від 09.03.2023 у справі № 910/1546/22 зазначив, що АМК, реалізуючи свої дискреційні повноваження на отримання документів та інформації, які необхідні йому для виконання завдань, діючи добросовісно та не допускаючи свавілля для запиту відповідної інформації у адресата, повинен мати обґрунтовані підстави вважати, що інформація та документи перебувають або можуть перебувати у володінні особи, в якої вони запитуються. В іншому випадку матиме місце порушення принципу справедливості юридичної відповідальності, зокрема, відповідальність несе лише та особа, яка скоїла правопорушення.

Натомість відповідач, вказуючи на те, що позивач і особи, з якими він перебуває у відносинах контролю, зокрема, T.G.I. GAS HOLDINGS LIMITED є єдиним суб`єктом господарювання в розумінні законодавства про захист економічної конкуренції, які зобов`язані здійснювати обмін інформацією, посилається на ст. 63 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та зазначає, що під час реалізації Комітетом повноважень у вигляді направлення вимоги про надання інформації, обов`язок щодо підготовки відповіді покладено саме на суб`єкта господарювання, а не на юридичну особу, яка має здійснити обмін інформацією з пов`язаними особами.

Так, відповідно до ст. 63 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкти господарювання, пов`язані відносинами контролю відповідно до статті 1 цього Закону, зобов`язані забезпечувати обмін інформацією між собою, в тому числі стосовно випадків, передбачених частиною другою статті 22 цього Закону, та вживати інших заходів у такий спосіб та у такому обсязі, які б забезпечували запобігання вчиненню порушень законодавства про захист економічної конкуренції. Невиконання суб`єктами господарювання вимог частини першої цієї статті не звільняє інших суб`єктів господарювання, яким повинна бути надана інформація чи які повинні були вжити інших заходів, від відповідальності.

Водночас, Комітет, посилаючись на обов`язок обміну інформацією за ст. 63 зазначеного закону, не довів, що інформація про близьких родичів осіб, що входять до складу суб`єктів господарювання, з якими позивач пов`язаний відносинами контролю, зокрема, T.G.I. GAS HOLDINGS LIMITED, є та повинна бути у таких суб`єктів господарювання, тим самим Комітет не обґрунтував та не довів виправданість та реальність своїх очікувань стосовно об`єктивних можливостей надання йому цих відомостей позивачем.

Натомість, застосовуючи ст. 63 Закону України «Про захист економічної конкуренції» до спірних відносин, Комітет, маючи широкі повноваження щодо пошуку та збирання інформації, фактично перекладає цей обов`язок по збору відомостей (до того ж в т.ч. персональних та в обмежений Комітетом строк) на самих суб`єктів господарювання, діяльність яких є об`єктом аналізу Комітету.

Розуміння змісту статті 63 зазначеного Закону, яке застосовує Комітет, не може вважатись судом правильним в контексті практичної реалізації тих дій, на які очікує Комітет від позивача, - забезпечити пошук та збір інформації.

В той же час, Комітет має всі повноваження витребувати потрібну йому інформацію безпосереднього від особи, яка нею володіє чи повинна володіти, а така особа має обов`язок відповідну інформацію надати.

За наведених обставин, оскільки Комітет, направляючи вимогу про надання інформації, може мати правомірні очікування отримати виключно ту інформацію, яка наявна або повинна бути в наявності у відповідної особи, до якої спрямована вимога, не перекладаючи при цьому обов`язку зі збирання інформації на саму особу, до якої спрямована вимога, то направлення Комітетом вимоги про надання інформації, яка не повинна перебувати у розпорядженні особи, якої стосується вимога про надання інформації, за відсутності правових підстав щодо її наявності в такої особи, не може вважатись правомірною реалізацією Комітетом своєї виключної компетенції, визначеної законом, а відтак, притягнення Комітетом особи, яка не надала інформації, що була у неї відсутня, за умови, що законом не визначено обов`язку цієї особи щодо зберігання такої інформації, а тим більше, пошуку, до відповідальності за ненадання інформації на вимогу Комітету, не відповідає нормам законодавства.

Відтак, відповідач не довів належними і допустимими доказами наявності у нього обґрунтованих підстав вважати, що інформація, запитувана у п. 1.3. Вимоги, перебуває або повинна перебувати у володінні позивача, що з огляду на висновки Верховного Суду у постанові від 09.03.2023 у справі № 910/1546/22 свідчить, що має місце порушення принципу справедливості юридичної відповідальності стосовно того, що відповідальність несе лише та особа, яка скоїла правопорушення, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за неподання інформації на п. 1.3. Вимоги Комітету.

При цьому, доводи відповідача, що позивачем не надано доказів відсутності згоди фізичних осіб-родичів на розповсюдження своїх персональних даних не приймаються судом як обґрунтовані з огляду на висновки, викладені вище, а також зважаючи на відсутність правового механізму реалізації позивачем отримання письмової відмови.

Більше того, суд зазначає, що у пункті 47 Оскаржуваного рішення Комітет зазначає: «отримання інформації щодо фізичних осіб надає Комітету можливість оцінити їх вплив, прямий та опосередкований, на діяльність Товариства й суб`єктів господарювання, пов`язаних відносинами контролю, а також оцінити частку суб`єкта господарювання з урахуванням всіх відносин контролю на ринку тощо».

Суд звертає увагу, що пунктом 1, п.п. 1.1 Вимоги Комітет вимагав надати:

1. вичерпний перелік суб`єктів господарювання [назва, адреса, вид відносин, вказавши конкретний розмір у відсотковому виразі частки (паю, акцій) тощо], пов`язаних відносинами контролю з ТОВ «ЙЕ Енергія» та опис відносин контролю між ними, а саме:

1.1.надати перелік юридичних та фізичних осіб, що пов`язані відносинами контролю з ТОВ «ЙЕ Енергія» у розумінні статті 1 Закону, за формою, що наведена у Таблиці 1.

Як вбачається з Рішення, позивач надав повну відповідь на вищевказане питання Вимоги, що визнається самим Комітетом.

Отже, позивач надав Комітету інформацію про всіх пов`язаних відносинами контролю фізичних та юридичних осіб, що надає можливість оцінити їх вплив на діяльність позивача і кожного суб`єкта господарювання, пов`язаного відносинами контролю, а також оцінити частку кожного суб`єкта господарювання з урахуванням всіх відносин контролю, про необхідність оцінки яких Комітет вказав у п. 47 Рішення.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

За результатом дослідження наявних у матеріалах справи доказів, доводів і тверджень сторін у справі, суд дійшов висновку про те, що при прийнятті Рішення Антимонопольний комітет України неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи; обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, є недоведеними і не підтвердженими належними і допустимими доказами; висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Наведені порушення є підставою для визнання недійсним спірного Рішення, з огляду на що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення № 7-р/тк від 02.06.2023 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" підлягає задоволенню.

При цьому, заперечення відповідача не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для визнання Рішення недійсним.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позову.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 7-р/тк від 02.06.2023 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

3. Стягнути з Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; ідентифікаційний код: 00032767) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" (01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, 32/2; ідентифікаційний код: 38863790) судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 31.10.2023

Суддя Ю.В. Картавцева