РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.10.2023Справа № 910/1087/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Веско"

до Vesco Clays Spain S.L.U.

про стягнення 4409318,05 євро

за участі представників:

від позивача: Гальцова І.К.

від відповідача: не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Веско" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Vesco Clays Spain S.L.U. про стягнення 2536970,54 євро заборгованості за контрактом від 26.08.2022 № 01/2022/V/12.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

06.02.2023 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Одночасно, зупинено провадження у справі у зв`язку зі зверненням із судовим дорученням про надання правової допомоги (вручення документів) до отримання Господарським судом міста Києва підтвердження про виконання судового доручення.

Протокольною ухвалою суду від 07.09.2023 поновлено провадження у справі та прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог до 3364577,86 євро.

05.10.2023 протокольною ухвалою суду прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог до 4409318,05 євро.

10.10.2023 через відділ діловодства та документообігу суду від відповідача надійшла заява про визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.08.2022 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено контракт № 01/2022/V/12, відповідно до п. 1.1. якого продавець мав продати на умовах контракту, а покупець придбати глину з вогнетривких та тугоплавких глин українського походження відповідно до доданих специфікацій, що є невід`ємною частиною контракту.

Відповідно до пункту 2.1 контракту кількість, ціни та загальні вартості продукції на умовах FОВ порту України (Інкотермс 2010) зазначаються у специфікаціях до цього контракту, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 5.1. контракту валютою платежів за цим контрактом є ЄВРО. Платежі здійснюються шляхом телеграфних банківських переказів.

У пункті 5.2. контракту зазначено, що покупець здійснює платіж у розмірі 100% вартості кожної суднової партії продукції протягом 90 календарних днів після дати видачі коносаменту за умови своєчасного оформлення та передачі покупцю комерційного рахунку продавця та відвантажувальних документів.

Відповідно до п. 7.2. контракту у редакції додаткової угоди №4 від 14.01.2023 до контракту, правом, що регулює правовідносини, які виникають за контрактом, є матеріальне право України.

До вказаного контракту сторонами укладено додаток № 1 із викладенням опису продукції, до якого вносилися зміни додатковою угодою від 14.10.2022 № 1, від 28.10.2022 № 2, від 01.12.2022 № 3, від 20.03.2023 № 5/1 (також викладено в іншій редакції додаток № 2), від 14.04.2023 № 6, від 20.04.2023 № 7, від 09.06.2023 № 9, від 10.07.2023 № 10, від 01.08.2023 (також викладено в іншій редакції додаток № 2, 3), від 08.08.2023 № 11, від 06.09.2023 № 12.

Згідно з пункту 1 додаткової угоди від 30.11.2022 до контракту сторони погодили, що рахунки наведені у таблиці 1 повинні бути оплачені до 31.12.2022, а саме: від 08.09.2022 № V/12/1 на суму 767000 євро, від 06.10.2022 № V/12/2 на суму 617538,35 євро, від 23.10.2022 № V/12/3 на суму 600113,50 євро, від 20.11.2022 № V/12/4 на суму 552318,69 євро.

У додатковій угоді від 04.05.2023 № 8 до контракту сторони погодили, що рахунки від 27.03.2023 № V/12/1 на суму 548638,32 євро, від 27.03.2023 № V/12/2 на суму 4369 євро, від 27.04.2023 № V/12/3-1 на суму 47000 євро, від 27.04.2023 № V/12/3-2 на суму 55000 євро, від 27.04.2023 № V/12/3-3 на суму 84600 євро, від 27.04.2023 № V/12/3-4 на суму 88000 євро повинні бути оплачені до 26.05.2023 року.

Відповідно до додаткової угоди від 30.09.2023 № 13 до контракту наведені в таблиці рахунки від 18.07.2023 № V/12/7 на суму 383130,88 євро, від 14.08.2023 № V/12/3-7 повинні бути оплачені до 02.10.2023 року.

Із матеріалів справи слідує, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 4409318,05 євро за рахунками від 08.09.2022 № V/12/1 на суму 767000 євро, від 06.10.2022 № V/12/2 на суму 617538,35 євро, від 23.10.2022 № V/12/3 на суму 600113,50 євро, від 20.11.2022 № V/12/4 на суму 552318,69 євро, від 27.03.2023 № V/12/1 на суму 548638,32 євро, від 27.03.2023 № V/12/2 на суму 4369 євро, від 27.04.2023 № V/12/3-1 на суму 47000 євро, від 27.04.2023 № V/12/3-2 на суму 55000 євро, від 27.04.2023 № V/12/3-3 на суму 84600 євро, від 27.04.2023 № V/12/3-4 на суму 88000 євро, від 15.06.2023 № V/12/3 на суму 240217,48 євро, від 28.06.2023 № V/12/3-5 на суму 23500 євро, від 30.06.2023 № V/12/3-6 на суму 67821,61 євро, від 18.07.2023 № V/12/7 на суму 383130,88 євро, від 14.08.2023 № V/12/3-7 на суму 330070,22 євро.

Обставини щодо поставки товару за контрактом від 26.08.2022 № 01/2022/V/12 підтверджуються також транспортними накладними та вантажно-митними деклараціями.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем поставлено відповідачу за контрактом від 26.08.2022 № 01/2022/V/12 товар на загальну суму 4409318,05 євро в період з 08.09.2022 до 14.08.2023 року.

При цьому, відповідачем в особі адвоката Хотюшина П.А. подано заяву про визнання позову, в якій останній підтвердив отримання від відповідача товару в кількості 45903,504 т, вартість якої становить 4409318,05 євро. Також відповідач зауважив, що отриманий товар не був оплачений у зв`язку з затримкою оплати продукції із боку кінцевих споживачів відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (частина 2 статті 191 ГПК України).

Як слідує з умов договору про надання правової допомоги від 05.09.2022, укладеного між відповідачем та адвокатом Хотюшиним П.А., останній має право на визнання повністю або частково позовних вимог.

Частина 4 статті 191 ГПК України передбачає, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача становить 4409318,05 євро та підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 статті 130 ГПК України в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом прийняті до уваги посилання представника позивача в судовому засіданні 26.10.2023 щодо покладення на відповідача 50 % витрат по сплаті судового збору внаслідок визнання позову.

Разом із цим, у заяві про визнання позову відповідач не просив покласти на нього 50 % витрат позивача по сплаті судового збору.

У той же час, згідно з частиною 9 статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За наведених обставин, суд дійшов висновку покласти витрати позивача по сплаті судового збору на відповідача в повному обсязі згідно з частиною 9 статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 86, 129, 130, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Веско" задовольнити повністю.

Стягнути з Vesco Clays Spain S.L.U. (Королівство Іспанія, 12100, провінція Кастельйон, м. Кастельйон-де-ла-Плана, (вулиця) Пасео Буенавіста, 2 Ентло. А; ідентифікаційний код В01969005) на користь Приватного акціонерного товариства "Веско" (04053, м. Київ, пров. Бехтерівський, 12Б; ідентифікаційний код 00282 (чотири мільйони чотириста дев`ять тисяч триста вісімнадцять) євро 05 євроцентів, а також 939400 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено: 06.11.2023 року.

Суддя К.В. Полякова