ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023м. ДніпроСправа № 904/3413/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Прайм"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІГ СІТІ ГРУП"

про стягнення 126 552,06 грн. за Договором поставки № ТВК-05/2021 від 06.09.2021

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 75 105,58 грн. - основного боргу, 11 091,44 грн. - індексу інфляції, 38 071,07 грн. - штрафу, 2 284,03 грн. - 3 % річних, мотивуючи неналежним виконанням Відповідачем Договору поставки № ТВК-05/2021 від 06.09.2021.

Господарський суд Дніпропетровської області 17.07.2023 відкрив провадження у справі №904/3413/23 та призначив її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Заперечень щодо порядку розгляду справи від сторін не надходило. Судом зобов`язано: Відповідача, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заява; Позивача, протягом 5 днів з дня одержання відзиву, надати відповідь на відзив.

Про вирішення спору сторони повідомлялися належно, про повідомлення Відповідача свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №923.

Всупереч пропозицій суду, викладених в ухвалі від 17.07.2023, Відповідач відзив на позовну заву не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2021 сторони уклали Договір поставки № ТВК-05/2021 (далі Договір), за п. 1.1. якого керуючись ст. ст. 6, 202, 203, 626, 712 Цивільного кодексу України, ст. 173, 179, 265 Господарського кодексу України та чинним законодавством України, Постачальник (Позивач) зобов`язується в порядку і на умовах, що визначені у цьому Договорі, поставити Покупцю (Відповідачеві) наступну продукцію виробничо-технічного призначення та товари народного споживання (надалі продукцію): мастила для автомобілів, товари авто хімії, автозапчастини, а Покупець зобов`язується в порядку і на умовах, що визначені в цьому Договорі, прийняти та оплатити таку продукцію.

Загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим Договором, її дольове співвідношення (асортимент, номенклатура тощо) за сортами, групами, видами, марками, розмірами визначаються та узгоджуються сторонами Договору на підставі комерційних пропозицій Постачальника з наступним письмовим замовленням Покупця, яке передається Постачальнику факсимільним зв`язком, електронною поштою чи кур`єром та, в подальшому, відображається у видатковій накладній на відповідну партію продукції. Замовлення Покупця вважається узгодженим з моменту виставлення Постачальником рахунку-фактури на оплату відповідної партії продукції, що передається факсимільним зв`язком, електронною поштою чи кур`єром (п. 1.2. Договору).

Зобов`язання Постачальника щодо поставки продукції (партії продукції) вважаються виконаними після підписання довіреною особою Покупця видаткової на продукцію (партії продукції) (п. 2.2. Договору).

Розрахунки за даною угодою здійснюються в національній валюті України, на підставі наданих Постачальником рахунків, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах відтермінування платежу терміном 15 банківських днів, з дня отримання продукції, на 100 % від вартості партії товару (п. 4.2. Договору).

За умови поставки товару на умовах попередньої оплати, розрахунки за товар здійснюються на підставі рахунку Постачальника, який є дійсний та повинен бути оплачений на протязі 3-х робочих днів. При цьому день сплати вважається день коли відправлений платіж був зарахований на банківський рахунок Постачальника. У разі затримки оплати по виставленому рахунку, Продавець має право провести перерахунок товару за новими відпускними цінами. За умови надання Покупцеві відстрочки в оплаті товару, розрахунки за поставлений товар здійснюються на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури (п. 4.7. Договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до завершення всіх взаєморозрахунків за даним Договором (п. 9.1. Договору).

На підтвердження виконання Договору, Позивач надав видаткові накладні № РНО-000094 від 02.02.2022 на суму 20 000,00 грн., № РНО-000188 від 21.02.2022 на суму 26 965,21 грн., № РНО-000173 від 15.02.2022 на суму 40 480,33 грн., № РНО-000196 від 23.02.2022 на суму 24 907,70 грн., підписані представником Позивача.

Також надано Акт звірки взаєморозрахунків та Оборотно-сальдові відомості за період 01.01.2022 30.06.2023, дані документи не підписані сторонами.

За твердженням Позивача, Відповідач поставлений товар не оплатив, у зв`язку з чим за останнім обліковується борг 75 105,58 грн.

На прострочений борг Відповідача Позивач за період з 11.06.2022 по 15.06.2023 нарахував 11 091,44 грн. індексу інфляції, 2 284,03 грн. 3 % річних, 38 067,21 грн. штрафу.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є факт поставки товару та неналежне виконання Відповідачем обов`язків, обґрунтованість стягуваних сум.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно зі ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України)

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваних суми, доводи і докази Позивача не заперечував і не спростував.

Перевіривши доводи і докази Позивача, суд не приймає позицію Позивача.

Так, 06.09.2021 сторони уклали Договір поставки № ТВК-05/2021, за п. 1.1. якого керуючись ст. ст. 6, 202, 203, 626, 712 Цивільного кодексу України, ст. 173, 179, 265 Господарського кодексу України та чинним законодавством України, Постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, що визначені у цьому Договорі, поставити Покупцю наступну продукцію виробничо-технічного призначення та товари народного споживання (надалі продукцію): мастила для автомобілів, товари авто хімії, автозапчастини, а Покупець зобов`язується в порядку і на умовах, що визначені в цьому Договорі, прийняти та оплатити таку продукцію.

Позивач стверджує, що на виконання Договору поставив Відповідачеві товар на загальну суму 449 475,27 грн., Відповідач частково оплатив поставлений товар у розмірі 437 746,77 грн., у зв`язку з чим за Відповідачем нараховується борг у розмірі 75 105,58 грн.

На підтвердження виконання Договору, Позивач надав видаткові накладні № РНО-000094 від 02.02.2022 на суму 20 000,00 грн., № РНО-000188 від 21.02.2022 на суму 26 965,21 грн., № РНО-000173 від 15.02.2022 на суму 40 480,33 грн., № РНО-000196 від 23.02.2022 на суму 24 907,70 грн., підписані представником Позивача.

Однак, суд бере до уваги, що загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим Договором, її дольове співвідношення (асортимент, номенклатура тощо) за сортами, групами, видами, марками, розмірами визначаються та узгоджуються сторонами Договору на підставі комерційних пропозицій Постачальника з наступним письмовим замовленням Покупця, яке передається Постачальнику факсимільним зв`язком, електронною поштою чи кур`єром та, в подальшому, відображається у видатковій накладній на відповідну партію продукції. Замовлення Покупця вважається узгодженим з моменту виставлення Постачальником рахунку-фактури на оплату відповідної партії продукції, що передається факсимільним зв`язком, електронною поштою чи кур`єром (п. 1.2. Договору).

Позивачем до матеріалів справи не надано письмового замовлення Відповідача, щодо поставки спірного товару.

До того ж, відповідно до п. 2.2. Договору зобов`язання Постачальника щодо поставки продукції (партії продукції) вважаються виконаними після підписання довіреною особою Покупця видаткової накладної на продукцію (партії продукції).

Однак, надані Позивачем до справи видаткові накладені на підтвердження поставки товару не підписані представником Покупця (Відповідача).

Крім того, в супереч п. 4.7. Договору Позивачем не надано доказів виставлення Відповідачеві, а ні рахунку (на умовах попередньої оплати), а ні рахунку-фактури (за умови надання відстрочки в оплаті), на підставі яких, Договором передбачено обов`язок Відповідача оплатити товар.

З інших наданих документів (доказів) також не вбачається одержання Відповідачем товарів за спірними поставками, часткової оплати за них чи інш.

Частиною 1 ст. 74 ГПК у України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК у України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК у України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК у України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що документи (докази) надані Позивачем на підтвердження поставки товару не підписані Відповідачем, до того ж, не надано замовлення Відповідача на поставку спірного товару та не надано доказів виставлення Відповідачеві, а ні рахунку (на умовах попередньої оплати), а ні рахунку-фактури (за умови надання відстрочки в оплаті), суд вважає, що Позивачем не доведено поставку спірного товару, тому позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі похідні від основної вимоги про стягнення штрафних санкцій.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "ПРАЙМ" (49000, м. Дніпро, вул. Орловська, 21, код 39232541) до Товариства з обмеженою відповідальністю " БІГ СІТІ ГРУП" (49000, м.Дніпро, вул. Любарського, буд. 143, оф. 304, код 37451739) про стягнення 126 552,06 грн. за Договором поставки № ТВК-05/2021 від 06.09.2021.

Судові витрати у справі покласти на Позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України.

Суддя С.Г. Юзіков