УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Київ

02.11.2023Справа № 910/14966/23

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

За позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК"

про визнання незаконним та скасування рішення та наказу про відсторонення від виконання посадових обов`язків, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" про визнання незаконним та скасування рішення та наказу про відсторонення від виконання посадових обов`язків, стягнення середнього заробітку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 року у справі №910/14966/23 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 року у справі №910/14966/23 було зобов`язано позивача усунути недоліки у вказаний в ухвалі спосіб та в строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви через відділ діловодства суду надати належні докази на підтвердження виконання вимог ухвали суду від 26.09.2023 з дотриманням вимог ст. 91 ГПК України.

27.10.2023 до Господарського суду міста Києва від представника ОСОБА_1 адвоката Басарагіної О.П. надійшла заява про усунення недоліків, до якої позивачем додано позовну заяву із виправленими недоліками; розрахунок середньої заробітної плати ОСОБА_1 ; платіжне доручення про сплату судового збору та докази надіслання відповідачу.

Водночас, залишаючи позовну заяву без руху ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 року судом встановлено спосіб усунення виявлених недоліків поданого позову, за умови усунення яких у спосіб, встановлений судом, позовна заява підлягає прийняттю до розгляду, а провадження у справі за таким позовом - відкриттю в силу приписів ст. 176 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, суд відзначає, що в ухвалі від 26.09.2023 суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в даному випадку має вартісну оцінку, носить майновий характер, і розмір ставок судового збору за подання такого позову визначається на підставі має розраховуватись відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а саме за такою формулою: (Сз * 1,5%), де Сз сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу заявлена до стягнення.

Із розрахунку, що наведений представником позивача вбачається, що середня заробітна плата ОСОБА_1 за один місяць вимушеного прогулу становить 736 212,84 грн. Цю ж суму позивачем визначено у якості ціни позову. Отже, за вказану вимогу, за розрахунком суду, підлягає сплаті судовий збір у розмірі 11 043,19 грн. Водночас, із доданого фіскального чеку від 24.10.2023 вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за майнову вимогу у розмірі 9 394,00 грн.

Таким чином, позивачем сплачено судовий збір у меншому розмірі ніж зазначено судом в ухвалі Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 і недоліки позовної заяви у строк встановлений в ухвалі Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 не усунуті, оскільки позивачем не сплачено судовий збір у передбаченому законом порядку у розмірі.

Крім того, Суд звертає увагу Позивача, що відповідно до ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 року у справі №910/14966/23, якою встановлено Позивачу строк для подання до суду письмової заяви із зазначенням відповідних відомостей, набрала законної сили та є обов`язковою до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Проте, Суд зазначає, що всупереч вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 року Позивачем не подано суду письмової заяви із зазначенням відповідних відомостей.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що відповідно до п.41 Доповіді, схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), "Верховенство права" одним з обов`язкових елементів поняття "верховенство права" є юридична визначеність.

Згідно з п.п.44, 46 даної Доповіді:

" 44. Принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Він є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, з тим щоб генерувати розвиток та економічний поступ. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним. Вона також зобов`язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

46. Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Зворотна дія [юридичних норм] також суперечить принципові юридичної визначеності, принаймні у кримінальному праві (ст. 7 ЄКПЛ), позаяк суб`єкти права повинні знати наслідки своєї поведінки; але це також стосується і цивільного та адміністративного права - тієї мірою, що негативно впливає на права та законні інтереси [особи]. На додаток, юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. У приватних спорах виконання остаточних судових рішень може потребувати допомоги з боку державних органів, аби уникнути будь-якого ризику "приватного правосуддя", що є несумісним з верховенством права. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності."

Відповідно до частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи вищевикладене, Суд доходить висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" про визнання незаконним та скасування рішення та наказу про відсторонення від виконання посадових обов`язків, стягнення середнього заробітку підлягає поверненню Заявнику.

При цьому, Суд звертає увагу заявника на те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 162, 163, 164, 174 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" про визнання незаконним та скасування рішення та наказу про відсторонення від виконання посадових обов`язків, стягнення середнього заробітку з доданими до неї документами вважати неподаною та повернути Заявникові.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню.

Суддя М.О. Лиськов