ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2023 р. Справа№ 910/5436/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Репіковій З.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 18.05.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Національної поліції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на рішення Господарського cуду міста Києва від 31.A.2022

у справі № 910/5436/22 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"

про стягнення штрафних санкцій за порушення строку виконання зобов`язання за Договором № 130НП про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3) від 18.05.2021 в розмірі 2 276 364,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Національна поліція України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення штрафних санкцій за порушення строку виконання зобов`язання за Договором №130НП про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3) від 18.05.2021 в розмірі 2 276 364,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3) №130НП від 18.05.2021, в поставки товару в обумовлений сторонами строк.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №910/5436/22 позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на користь Національної поліції України пеню в розмірі 746 690 (сімсот сорок шість тисяч шістсот дев`яносто) грн. 07 коп., штраф в розмірі 836 488 (вісімсот тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 10 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 23 747 (двадцять три тисячі сімсот сорок сім) грн. 68коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що позивачем при визначенні періоду прострочення не враховано умови п. 5.1 Договору, які кореспондуються із приписами ч. 5 ст. 254 ЦК України, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 746 690,07 грн.

З урахуванням умов п. 5.1 Договору, які кореспондуються із приписами ч. 5 ст. 254 ЦК України, оскільки відповідачем порушено строк поставки товару вартістю 11 949 829,92 грн. на понад тридцять днів, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 836 488,10 грн.

У задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені та штрафу на 95% суд відмовив за недоведеністю наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення їх розміру.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 21.11.2022 звернувся до суду з апеляційною скаргою (сформовано в системі «Електронний суд» 18.11.2022), в якій просить оскаржуване рішення скасувати частково, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення неустойки на 95 відсотків, та стягнути на користь позивача 37 334,50 грн. пені та 41 824,41 грн. штрафу, а в іншій частині відмовити у задоволенні позову повністю.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального (ч.1 ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України) та порушенням норм процесуального права

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд при розгляді справи не об`єктивно розглянув клопотання ТОВ «МІК» про зменшення пені та штрафу;

- винятковий характер порушення строків поставки за спірним договором і соціальна значущість підприємства є доведеними, що слід враховувати для вирішення питання про зменшення пені та штрафу;

- незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для позивача та не порушили його майнові інтереси;

- фінансовий стан відповідача наразі не має прибутку і стягнення значних сум пені і штрафу матиме ще більш негативні наслідки для господарської діяльності;

- наявні всі складові ознаки для зменшення розміру пені та штрафу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 24.11.2022 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 693 185,87 грн (з яких пені у розмірі 42 490,93 грн та штрафу у розмірі 650 694,94 грн) помилковим внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, прийнятим без з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- постачальником товару не поставлено у встановлений договором строк 14 200 комплектів товару, що згідно із договором та законодавством України є підставою для нарахування штрафних санкцій за порушення строку виконання зобов`язання;

- позивачем розрахунок пені здійснено у встановленому законодавством та п.9.2 договору порядку, 02 липня 2021 року припадає на п`ятницю та було робочим днем, а судом не надано правової оцінки цьому.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5436/22.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/5436/22.

07.12.2022 матеріали справи №910/5436/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №910/5436/22, справу призначено до розгляду на 23.02.2023.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді - доповідачу) (складу суду) від 28.11.2022 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи №910/5436/22.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/5436/22.

07.12.2022 матеріали справи №910/5436/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №910/5436/22, об`єднано в одне провадження апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №910/5436/22 з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №910/5436/22, справу призначено до розгляду на 23.02.2023.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції розгляд справи відкладався, з об`єктивних причин, останній раз на 18.05.2023.

Під час апеляційного провадження до справи від позивача отримано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому Національна поліція України вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог на суму 1 583 178,17 грн (з яких 746 690,07 грн пені та 836 488,10 грн штрафу) законним, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному з`ясуванні обставин справи та відповідності висновків суду обставинам справи. Судом вірно встановлено факт безпідставного порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, а саме порушення строку поставки товару, а також відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків поставки товару та зменшення розміру штрафних санкцій за поданим клопотанням, оскільки відповідачем не подано до суду достатнього обсягу доказів на підтвердження обставин, які мають істотне значення та які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій. Виконання зобов`язання щодо поставки товару в повному обсязі є його обов`язком, а не підставою для звільнення його від відповідальності або зменшення розміру штрафних санкцій. У відповідача відсутні поважні причини неналежного виконання зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач зазначає, що судом обґрунтовано встановлено, що позивачем при визначенні періоду прострочення не враховано умов п.5.1 договору, які кореспондуються із приписами ч.5 ст.254 ЦК України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 746 690,07 грн. (а не 789 181,00 грн).

Розрахунки позивача є дійсно завищеними, адже вказаний позивачем період прострочення завжди охоплює і день виконання поставки, що суперечить нормам чинного законодавства (ч.5 ст.254 ЦК України) і є невірним з огляду на правовий висновок у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №927/1091/17.

Штраф частково є неправильно розрахованим, адже за умовами п.9.2 договору штраф застосовується за прострочення понад 30 днів, тобто має бути наявним хоча б 31 день прострочення. Прострочення поставки по партії на 9 295 642,08 грн по накладній РН-08/03/17 від 02.08.2021 тривало з 03.07.2021 по 01.08.2021, а це 30 днів, що виключає підстави для застосування до відповідача штрафу на визначених у п.9.2 договору умовах, а штраф в частині 650 694,94 грн. є неправильно нарахованим.

В частині відмови у стягненні пені та штрафу, суд перевіривши нарахування позивача, обґрунтовано їх скоригував в сторону зменшення, з чим ТОВ «МІК» погоджується.

У додатково поданій заяві відповідач зазначив про деякі нові обставини в обґрунтування клопотання про зменшення неустойки, а саме:

відповідач втратив 4 виробничі об`єкти, що суттєво позбавило ТОВ «МІК» можливостей повноцінно вести господарську діяльність, та стягнення неустойки лише зробить гіршим майновий стан ТОВ «МІК», яке безпосередньо постраждало внаслідок збройної агресії рф, і це є доведеним;

підприємство відповідача має значну кількість працівників, яких необхідно забезпечувати заробітною платою, з якої в свою чергу оплачуються обов`язкові податки і збори до державного бюджету;

стягнення неустойки в заявленому розмірі було б достатньо, щоб виплатити частину заробітної плати працівникам ТОВ «МІК», тому стягнення такої суми неустойки матиме більш негативні наслідки для господарської діяльності відповідача, направленої на збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни;

фінансовий стан відповідача наразі так само не є прибутковим і стягнення неустойки в заявленому розмірі матиме ще більш негативні наслідки для господарської діяльності, яка лише трохи стала кращою, ніж на 1 квартал 2022.

У додаткових поясненнях та запереченнях позивача з урахуванням наданих відповідачем додаткових доказів та обґрунтувань, позивач зазначає, що наведені у клопотанні обґрунтування відповідача та підстави не знаходять свого правового та об`єктивного підтвердження з огляду на фактичні обставини справи.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги відповідача просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні 18.05.2023 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

18 травня 2021 між Національною поліцією України (далі - покупець, позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» (далі - постачальник, відповідач) укладено Договір про закупівлю форменого однаку (костюм (сорочка, брюки), (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3), (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю костюми (сорочка, брюки) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3; далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору загальна кількість товару, що підлягає поставці та ціна Договору визначається у Специфікації товару (Додаток № 1 до Договору) і Ростовці товару (Додаток № 2 до Договору).

Місце виконання Договору: в частині поставки товару - вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115, стосовно інших зобов`язань за Договором, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій - вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601 (п. 1.5 Договору).

У відповідності до п. 2.1 Договору постачальник зобов`язаний поставити покупцю товар, якість якого відповідає узгодженому сторонами зразку товару, наданого постачальником згідно з п. 2.2 цього Договору, ТО 1811.2:2020 (зі змінами) (Додаток № 3 до Договору) та законодавству України щодо показників якості такого роду/виду товарів.

Згідно з п. 3.1 Договору ціна Договору становить 21 245 472,00 грн., у тому числі ПДВ 3 540 912,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому Договорі, протягом бюджетного періоду. Підставою для проведення розрахунків є накладна (накладна повинна бути оформлена та містити обов`язкові реквізити відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зміст та обсяг господарської операції, зазначеної в накладній, повинен відповідати Специфікації товару (Додаток № 1 до Договору), підписаний уповноваженими особами сторін.

Пунктом 5.1 Договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 45 календарних днів включно з дати укладення цього Договору, за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115). У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної (пункт 5.2 Договору);

У відповідності до п. 5.5 Договору право власності покупця на переданий товар виникає з моменту прийняття товару, факт якого засвідчується відміткою покупця на відповідній накладній. Ризик випадкового зіпсування товару несе власник.

Пунктом 8.3.1 Договору узгоджено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку (передачу) товару у строки та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 9.2 Договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару поставленого постачальником з порушення строку передбаченого пунктом 5.1 розділу 5 Договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором (п. 13.1 Договору).

Відповідно до Специфікації товару (Додаток № 1 до Договору) поставці підлягає костюм (сорочка, брюки) у кількості 14200 шт., вартістю 1 496,16 грн. за одиницю.

На виконання умов Договору відповідачем було поставлено позивачу товар згідно видаткових накладних № РН-08/09/02 від 09.08.2021 на суму 8 685 208,80 грн., №РН-08/16/03 від 16.08.2021 на суму 1 346 544,00 грн., № РН-08/25/03 від 25.08.2021 на суму 1 394 421,12 грн., № РН-09/07/03 від 07.09.2021 на суму 523 656,00 грн., № РН-08/03/17 від 02.08.2021 на суму 9 295 642,08 грн.

09.10.2021 позивач направив відповідачу претензію від 07.10.2021 вих. № 4902/20/3-2021 з вимогою сплатити штрафні санкції на суму 2 273 364,04 грн. за порушення строків поставки, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить стягнути з відповідача 789 181,00 грн. пені та 1 487 183,04 грн. штрафу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягаю задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до Специфікації товару (Додаток № 1 до Договору) поставці підлягає костюм (сорочка, брюки) у кількості 14200 шт., вартістю 1 496,16 грн. за одиницю..

Пунктом 5.1 Договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 45 календарних днів включно з дати укладення цього Договору, за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115). У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або світків день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В свою чергу, такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

На виконання умов Договору відповідачем було поставлено позивачу товар згідно видаткових накладних № РН-08/09/02 від 09.08.2021 на суму 8 685 208,80 грн., №РН-08/16/03 від 16.08.2021 на суму 1 346 544,00 грн., № РН-08/25/03 від 25.08.2021 на суму 1 394 421,12 грн., № РН-09/07/03 від 07.09.2021 на суму 523 656,00 грн., № РН-08/03/17 від 02.08.2021 на суму 9 295 642,08 грн., тобто із порушенням узгоджених сторонами строків, що відповідачем не заперечується.

Відповідно до п. 9.2 Договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару поставленого постачальником з порушення строку передбаченого пунктом 5.1 розділу 5 Договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що позивачем при визначенні періоду прострочення не враховано умови п. 5.1 Договору, які кореспондуються із приписами ч. 5 ст. 254 ЦК України, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 746 690,07 грн.

З урахуванням умов п. 5.1 Договору, які кореспондуються із приписами ч. 5 ст. 254 ЦК України, оскільки відповідачем порушено строк поставки товару вартістю 11 949 829,92 грн. на понад тридцять днів, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 836 488,10 грн.

У задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені та штрафу на 95% суд відмовив за недоведеністю наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення їх розміру.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Як вважає позивач, згідно умов договору постачальник був зобов`язаний поставити покупцю товар у кількості 14 200 комплектів по 02 липня 2021 року включно. Товар був поставлений з порушенням строку, визначеного п.5.1 договору.

Розмір пені було проведено позивачем за кожною поставкою окремо, починаючи з 03.07.2021 і по день фактичної поставки (включаючи день поставки в розрахунок) по кожній видатковій накладній.

Відповідно до п.5.1 договору постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 45 календарних днів включно з дати укладення цього Договору, за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115).

У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної (пункт 5.2 Договору).

Відповідно до п. 9.2 Договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

При цьому, день поставки товару поставленого постачальником з порушення строку передбаченого пунктом 5.1 розділу 5 Договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору.

Згідно ч.5 ст.241 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення відповідної певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до частини 2 статті 251 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені вище норми закону свідчать про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №927/1091/17.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, проведений позивачем розрахунок пені не відповідає наведеним вимогам, розрахунок проведено з урахуванням дня, в який відбулася поставка товару, що суперечить нормам чинного законодавства, в розрахунку не враховано зменшення періоду нарахування пені в залежності від проведення постачальником партій поставки та зменшення суми заборгованості (бази нарахування).

При цьому позивачем всупереч нормам чинного законодавства день поставки товару включено в період прострочення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок пені за порушення строків виконання зобов`язань з поставки товару (без урахування днів, в які відбувалась поставка товару) та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 746 690,07 грн.

Керуючись положеннями частини 2 статті 231 Господарського кодексу України та пунктом 9.2. договору, яким передбачено відповідальність за порушення строків виконання постачальником зобов`язань у вигляді нарахування штрафу в розмірі 7% від вартості поставленого у строк понад 30 днів товару, встановивши, що відповідач прострочив виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з поставкою продукції на суму 11 949 829,92 грн., тобто понад 30 днів, правильно застосував до відповідача штрафну санкцію у вигляді штрафу.

При цьому судом правильно встановлено, що заявлений до стягнення розмір штрафу становить 836 488,10 грн.

Щодо відмови у задоволенні заявленого відповідачем клопотання про зменшення пені та штрафу на 95%, місцевий господарський суд правомірно виходив з наступного.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій.

При цьому повинно бути взято до уваги:

ступінь виконання зобов`язання боржником;

майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні;

не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Судом враховано, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначав, що:

ТОВ «МІК» як стратегічне підприємство відсічі збройної агресії російської федерації проти України виконує завдання із задоволення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, зокрема із виготовлення форменого одягу. ТОВ «МІК», докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань і здійснює витрати для господарської діяльності без отримання попередніх оплат від замовників;

прострочення поставки за Договором має винятковий характер, адже в період його виконання відповідач виконував значний обсяг інших замовлень для державних потреб, оскільки було укладено 92 контракти, за якими поставка товару була здійснена без прострочень, оскільки ніхто з замовників не пред`являв до ТОВ «МІК» претензій по виконанню договорів в аналогічний період;

позивач не зазнав ніяких збитків або шкоди у зв`язку із незначним простроченням поставки по Договору, а отже незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для позивача та не порушили його майно інтереси.

Позивач в свою чергу, заперечуючи проти заявленого клопотання зазначав, що порушення строків виконання умов Договору впливає на ефективність обороноздатності держави та на репутацію Національної поліції України в цілому, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.06.2022 у справі №922/2141/21.

За позицією позивача:

виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару в повному обсязі є його обов`язком, а не підставою для звільнення його від відповідальності або зменшення розміру штрафних санкцій;

відповідачем не надано належних доказів або первинних документів, які б підтверджували б поважність причин порушення строків поставки за Договором, або вжиття ним будь-яких заходів для недопущення порушення договірних зобов`язань, а фактичні обставини справи вказуються на недобросовісну поведінку відповідача;

позивач більше двох місяців не мав можливості забезпечити поліцейських одностроєм згідно норм належності, на що він обґрунтовано розраховував при укладенні Договору;

відповідач, знаючи про неможливість забезпечити своєчасну поставку товару залежно від своїх виробничих та матеріальних потужностей, й матеріального становища, на власний ризик прийняв рішення взяти участь у багатьох процедурах закупівлі за державні кошти, знижуючи ціну тендерної пропозиції та усунувши від участі у торгах інших учасників, які мали можливість забезпечити своєчасну поставку товару;

відповідач за результатами торгів тільки з позивачем уклав 29 договорів на виконання державного замовлення, однак по 15 договорам не виконав своєчасну поставку форменого одягу (на сьогодні у Господарському суді міста Києва відкрито 6 судових проваджень (№№ 910/7633/22, 910/5436/22, 910/9633/22, 910/10826/22, 910/9634/22, 910/5462/22), по 9 договорах Національна поліція України готує матеріали для подачі позовних заяв), а отже відповідач допускає систематичне порушення строків (термінів) виконання зобов`язань.

Колегія суддів, виходячи з обставин справи та доказів у їх сукупності, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що сам лише факт належного за доводами відповідача виконання зобов`язань за іншими договорами, укладеними з іншими контрагентами, як і укладення таких договорів для задоволення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, не може бути самостійною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки означені посилання нівелюють інститут застосування пені та штрафу за порушення зобов`язання, у даному випадку, порушення строків поставки товару.

При цьому, суд обгрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність зауважень щодо строку поставки товару по іншим договорам, оскільки в провадженні Господарського суду міста Києва, зокрема, перебувають справи № 910/7633/22, № 910/9633/22, 910/9634/22, 910/10286/22, предметом яких є заявлені вимоги про стягнення штрафних санкцій за порушення умов щодо строків поставки товару.

Відповідач, підписуючи договір, усвідомлював, що має поставити товар протягом 45 календарних днів, а отже, повинен був розумно оцінити вказану обставину.

Матеріали справи не містять зауважень, письмових пропозицій тощо, щодо кінцевої дати постачання товару. Тобто, відповідач, підписавши спірний договір поставки, погодив всі істотні умови договору.

Як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому укладаючи договір, зі строком поставки протягом 45 календарних днів, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

При цьому наведені відповідачем підстави для зменшення розміру пені та штрафу не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язань відповідачем за договором, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, оскільки укладення таких Договорів здійснюється відповідачем з метою отримання прибутку.

Посилання відповідача, зокрема, на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, судом відхилені з огляду на таке.

У розглядуваній справі ВП ВС зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Такого висновку ВП ВС дійшла з урахуванням того, що у справі умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

При цьому ВП ВС зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

Таким чином, правовідносини у справі № 910/1335/22 та № 902/417/18 відрізняються за своїми обставинами, а тому суд не вбачає підстав для врахування означених висновків при розгляді даної справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.05.2021 у справі № 910/6349/19.

Відтак, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та штрафу, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення їх розміру.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити визначені до стягнення суми пені та штрафу.

Доводи позивача та відповідача, викладені в апеляційних скаргах один одного, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційних скаргах доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди сторін з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційних скаргах не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

При цьому, судом приймаються до уваги, як обґрунтовані, заперечення кожної із сторін на апеляційну скаргу протилежної сторони.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апелянтів, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів апелянтів суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційних скарг Національної поліції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №910/5436/22.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Національної поліції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №910/5436/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №910/5436/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на Національну поліцію України та Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК".

4. Матеріали справи №910/5436/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 01.11.2023.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська