номер провадження справи 9/189/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 Справа № 908/2579/23

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Приватного підприємства «ВЛАД» (27612, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Могутнє, вул. Миру, 152-ж)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРЕЙТ ГРУП» (69089, Запорізька область, Запорізький район, селище Високогірне, вул. Мічуріна, буд.1Б, приміщення 4)

про стягнення 963852,50 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного підприємства «ВЛАД» про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРЕЙТ ГРУП» суми 963852,50 грн, яка складається з: суми 317292,67 грн основного боргу, суми 583818,51 грн штрафу, суми 11135,67 грн 3% річних, суми 51605,65 грн втрат від інфляції.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару за видатковими накладними №28 від 21.02.2022, № 29 від 22.02.2022 на підставі договору поставки № 18/02/2022, внаслідок чого, із врахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, заборгованість складає 317292,67 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання, позивач враховуючи умови договору та приписи діючого законодавства нарахував до стягнення з відповідача штраф, 3% річних та інфляційні втрати. Позов обґрунтовано ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 599, 625, 629, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193, 126, 230, 232, 265 ГК України та умовами договору поставки.

В позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 14457,80 грн та витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 20000,00 грн.

Ухвалою суду від 22.08.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2579/23, присвоєний номер провадження 9/189/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу запропоновано надати відзив з документальним обґрунтуванням протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше ніж у строк до 18.09.2023.

06.09.2023 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн (документ сформовано в системі «Електронний суд»). До клопотання додані копії детального опису наданих послуг правничої допомоги, договору про надання правничої допомоги №2/22 від 27.10.2022, додаткової угоди № 1 від 25.08.2023 та акту прийому-передачі наданих послуг.

18.09.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій та інфляційних втрат, посилаючись на форс-мажорні обставини, які виникли у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.

25.09.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (документ сформований в системі «Електронний суд»), відповідно до якої позивач вважає доводи відповідача безпідставними з огляду на відсутність належних доказів на підтвердження засвідчення факту наявності форс-мажорних обставин, які перешкоджають відповідачеві виконувати свої зобов`язання за договором. Просив позов задовольнити в повному обсязі, покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними повітряними тривогами через загрозу ракетних обстрілів обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, справу розглянуто 02.11.2023.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ВЛАД» (постачальник, позивач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю «СТРЕЙТ ГРУП» (покупець, відповідач у справі) 18.02.2022 уклали договір поставки № 18/02/2022 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку, на умовах і в строк, як визначено в цьому договорі, поставити (передати у власність) покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити сою іменовану в подальшому «Товар», найменування, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість зазначається у видатковій(их) накладні(их) та специфікації(ях). Специфікації є невід`ємними частинами цього договору.

Поставка товару може здійснюватися як однією, так і декількома партіями. Під «партією товару» сторони розуміють кількість товару, на яку оформлена одна видаткова накладна та специфікація, рахунок-фактура (п. 1.2 договору).

Пунктом 4.2 договору встановлено, що оплата продукції здійснюється шляхом безготівкового перерахування 86% вартості фактично поставленої партії продукції на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі у строк, що не перевищує 1 (один) календарний день з дати поставки відповідної партії продукції. Оплата інших 14% вартості товару здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок постачальника після отримання повідомлення від постачальника про реєстрацію податковим органом податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних на товар. Узгодження найменування, кількості, ціни за одиницю та загальної вартості товару, здійснюється шляхом підписання Специфікації, виставлення постачальником рахунку-фактури та оплати його покупцем. У випадку, якщо в платіжному дорученні на оплату товару буде зазначена інша інформація, як підстава оплати, ніж та яка визначена цим пунктом, товар вважається оплаченим покупцем згідно цього договору. При цьому платежі покупця зараховуються постачальником в порядку черговості виникнення зобов`язань. Сторони мають право узгодити інший строк оплати товару, який зазначається у відповідній Специфікації до цього договору.

Умови поставки товару врегульовані в розділі 5 договору.

В п. 6.1 договору, зокрема, встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін, скріплення печатками, та діє до 31 грудня 2022 року, однак припиняє свою дію не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору.

Припинення дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час його дії (п. 6.2 договору).

Специфікацією №1 від 18.02.2022 до договору сторони погодили, що поставці підлягає соя врожаю 2021 року в строк 04.03.2022, кількістю 360,000 тонни (+/- 10%), загальною вартістю 6 552 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 14%.

В пункті 2 Специфікації зазначено, що поставка здійснюється на умовах FCA (завантаження товару на транспорт покупця) Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Могутнє, вул. Садова, 33-Б, згідно з умовами Інкотермс 2020.

Пунктом 5 Специфікації №1 від 18.02.2022 до договору, сторони узгодили, що покупець здійснює оплату у розмірі 86% від вартості товару по факту загрузки та 14% по факту реєстрації податкової накладної.

Позивач у позові зазначив, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, сторони погодили загальну кількість товару, що підлягає поставці у розмірі 141,960 тон.

На виконання умов договору №18/02/2022 позивач передав у власність відповідачу товар сою врожаю 2021 року в кількості 141,960 тон на загальну суму 2 583 671,62 грн, в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковими накладними №28 від 21.02.2022 на суму 2 137 043,69 грн, в т.ч. ПДВ, №29 від 22.02.2022 на суму 446 627,93 грн, в т.ч. ПДВ, товарно-транспортними накладними №1 від 21.02.2022, №2 від 21.02.2022, №3 від 21.02.2022, №4 від 21.02.2022, №5 від 21.02.2022, №6 від 22.02.2022, податковими накладними №9 від 21.02.2022, №10 від 22.02.2022.

Обумовлений договором товар було отримано уповноваженим представником відповідача Івженко Т.О., яка діяла на підставі довіреності №15 від 18.02.2022.

Відповідач зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 317 292,67 грн.

Факт наявності заборгованості у розмірі 317 292,67 грн підтверджується, зокрема, виписками по рахунку за 21.02.2022 та 22.02.2022, а також підписаним та скріпленим печатками обох сторін актом звірки, копії яких містяться в матеріалах справи.

З метою досудового врегулювання спору 01.07.2022 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія вих. №41 від 30.06.2022 з вимогою про термінове виконання зобов`язання з оплати боргу у розмірі 317 292,67 грн.

Зазначена претензія отримана відповідачем 15.07.2022, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Повторно позивач 28.09.2022 направив відповідачу претензію за вих. №71 від 28.09.2022, з вимогою погасити борг.

Претензія отримана уповноваженим відповідачем 06.10.2022, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (копія міститься в матеріалах справи).

Разом з тим, претензії залишені без відповіді, відповідач зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару у встановлені договором строки не виконав, чим порушив умови договору.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару за договором стало підставою для звернення позивача до господарського суду із позовом, за яким відкрито провадження у даній справі № 908/2579/23.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частиною 1 ст. 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У частині 1 ст. 175 ГК України закріплено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

Приписами ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст.77 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на виконання умов договору поставки №18/02/2022 від 18.02.2022 було поставлено відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та податковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи. Проте товар поставлений позивачем був оплачений відповідачем частково, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 317 292,67 грн.

Таким чином відповідач не дотримався встановлених договором поставки №18/02/2022 від 18.02.2022 умов виконання зобов`язання щодо повної оплати отриманого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 317 292,67 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За порушення відповідачем строків сплати отриманого товару позивач, посилаючись на п. 8.8 договору, нарахував та заявив до стягнення з відповідача штраф у розмірі 583 818,51 грн. за загальний період прострочення з 31.05.2022 по 30.11.2022 (184 дні).

Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Приписами п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга, третя статті 549 ЦК України).

Пунктом 8.8 договору встановлено, що у разі порушення строків оплати відповідної партії товару, покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 1 (один) % від вартості неоплаченої та/або несвоєчасно оплаченої партії товару за кожен день прострочення.

Аналіз наведеного пункту договору свідчить, що розмір погодженої сторонами штрафної санкції, визначеної у відсотковому розмірі за кожен день прострочення, відповідає поняттю «пеня», тобто по суті, за своїм змістом, є пенею. Зазначення в договорі неустойки (пені) як штрафу не перетворює її в штраф і не є підставою для відмови у стягненні неустойки (пені) у разі прострочення виконання зобов`язання (сплати коштів). Тобто учасниками правочину під час укладання договору було некоректно визначено вид санкцій, а саме - помилково визначено, що нарахування неустойки у відсотковому вигляді за кожний день прострочення грошового зобов`язання є штрафом.

На підставі викладеного, суд, з урахуванням наведених вище норм права, розглядає позову вимогу про стягнення з відповідача штрафної санкції у вигляді пені.

Як вже зазначалось судом у п. 5 Специфікації №1 до договору сторони, зокрема, узгодили, що відповідач здійснює оплату у розмірі 14% від вартості товару (тобто залишок вартості) по факту реєстрації податкової накладної.

Матеріали справи містять докази реєстрації позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних №9 від 21.02.2022 та № 10 від 22.02.2022 30.05.2022, а саме копії відповідних квитанцій, які одночасно з актом звірки надсилались відповідачу електронною поштою.

Відповідно до п. 201.7 ПК податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 ПК визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Подані позивачем докази підтверджують відображення у податковому обліку господарської операції з поставки товару протягом лютого 2022 року на підставі видаткових накладних.

Отже матеріалами справи підтверджується факт належного виконання позивачем зобов`язань за договором, порушення відповідачем строків оплати отриманого товару та правомірність застосування до порушника штрафних санкції, як то передбачено умовами договору та приписами діючого законодавства.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наданий позивачем розрахунок суми пені є невірним, через незастосування позивачем положень ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», якими передбачено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням викладеного, здійснивши відповідний перерозрахунок, суд встановив, що пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 31.05.2022 по 30.11.2022 (184 дні) становить 79 192,77 грн. У зв`язку з чим, вимога позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню на суму 79 192,77 грн.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем також нараховані та заявлені до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 11 135,67 грн за загальний період прострочення з 31.05.2022 по 31.07.2023 (427 днів) та інфляційні втрати у розмірі 51605,65 грн за період прострочення з червня 2022 по червень 2023 (включно).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що розрахунки здійснені правильно, а тому враховуючи положення ст. 625 ЦК України вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявлених позивачем розмірах.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві, суд зазначає про наступне.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з частиною 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Разом з тим, відповідно до пункту 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору.

Таким чином, за загальним правилом, зацікавленій стороні по кожному конкретному випадку необхідно доводити факт невиконання зобов`язання саме у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Належних та допустимих доказів настання форс-мажорних обставин та наявність правових підстав для звільнення покупця від відповідальності за порушення зобов`язання відповідач суду не надав.

Суд також зазначає, що введення на території України воєнного стану є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на повну сплату вартості поставленого ним товару та інших, визначених договором та законом нарахувань, як способу захисту своїх майнових прав, передбаченого законом.

На підставі усього вищевикладеного, позов в цілому задовольняється судом частково.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того позивачем заявлені до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Частиною 8 ст.129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат на послуги адвоката в сумі 20 000,00 грн, позивачем додано до матеріалів справи копії договору про надання правничої допомоги №2/22 від 27.10.2022, укладеного з Адвокатом Кучугурним Олександром Михайловичем, додаткової угоди №1 від 25.08.2023, акту прийому-передачі наданих послуг правничої допомоги від 05.09.2023, в якому викладений детальний опис наданих адвокатом послуг, а також окремо копію детального опису наданих послуг правничої допомоги.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2, ст. 16 ГПК України відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із основних засад (принципів) господарського судочинства. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до приписів частини 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126).

Відповідачем заперечень щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в т.ч. їх розміру, не надано.

У Додатковій угоді №1 від 25.08.2023 до Договору про надання правничої допомоги № 2/22 від 27.10.2022 був визначений розмір винагороди (гонорару) за правову допомогу у суді першої інстанції Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2579/23 в сумі 20 000, 00 грн. та зазначено, що підставою для сплати такої винагороди є Акт прийому-передачі наданої правової допомоги (наданих послуг) ( п. 1 Додаткової угоди).

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди оплата послуг здійснюється протягом 3-х днів з моменту ухвалення рішення Господарським судом Запорізької області у даній справі.

При цьому, суд зазначає, що розмір судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється згідно з умовами договору про надання правової допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

В Акті прийому-передачі наданих послуг правничої допомоги від 05.09.2023 викладено детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), що, зокрема, включають: підготовка до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, аналіз судової практики про стягнення заборгованості, досудове врегулювання спору (підготовка та надсилання претензій про погашення заборгованості); складання, оформлення і надсилання позовної заяви; складання інших процесуальних документів (відповідь на відзив, заяви (клопотання)); представництво інтересів позивача в Господарському суді Запорізької області. Загальна сума винагороди (гонорару) за надані послуги складає 20000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. є доведеним, підтверджений належними доказами та є співмірним, враховуючи обсяг виконаних робіт (наданих послуг), складність справи та ціну позову. Понесення таких витрат було зумовлене необхідністю звернення позивача до суду з метою захисту своїх законних прав та охоронюваних майнових інтересів внаслідок їх порушення з боку відповідача.

За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі всього вищевикладеного, зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову у даній справі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 9528,98 грн витрат на професійну правничу допомогу - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРЕЙТ ГРУП», (69089, Запорізька область, Запорізький район, селище Високогірне, вул. Мічуріна, буд.1Б, приміщення 4) на користь Приватного підприємства «ВЛАД», (27612, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Могутнє, вул. Миру, 152-ж) суму 317 292 (триста сімнадцять тисяч двісті дев`яносто дві) грн 67 коп. основного боргу, суму 79 192 (сімдесят дев`ять тисяч сто дев`яносто дві) грн 77 коп. пені, суму 11 135 (одинадцять тисяч сто тридцять п`ять) грн 67 коп. 3% річних, суму 51 605 (п`ятдесят одну тисячу шістсот п`ять) грн 65 коп. інфляційних втрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРЕЙТ ГРУП», (69089, Запорізька область, Запорізький район, селище Високогірне, вул. Мічуріна, буд.1Б, приміщення 4) на користь Приватного підприємства «ВЛАД», (27612, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Могутнє, вул. Миру, 152-ж) суму 6 888 (шість тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору та суму 9 528 (дев`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн 98 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 02.11.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва