ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року Справа №906/379/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання Комшелюку А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх.№4197/23 від 20.09.2023) Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Житомирської області від 27.07.2023 (повний текст - 04.08.2023) у справі №906/379/23 (суддя Вельмакіна Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин"

до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення 1836053,80 грн

за участю представників:

позивача - Волнова Ю.М. (поза межами приміщення суду);

відповідача (скаржника) Кулик С.А. (поза межами приміщення суду);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 27.07.2023 у справі №906/379/23 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат". Стягнуто з відповідача на користь позивача 1435000,00 грн заборгованості, 357315,00 грн інфляційних втрат, 43738,80 грн 3% річних та 22032,65 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№4197/23 від 20.09.2023).

В скарзі апелянт зазначає, що діяльність товариства та його філій забезпечується виключно за рахунок надходжень від продажу власної продукції, в тому числі ільменітового концентрату виробництва філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія». До повномасштабного російського вторгнення добувна спроможність товариства становила 30 тисяч тон, які вироблялися та реалізовувались щомісяця, що дозволяло товариству та його філіям мати постійні обігові кошти.

Однак, у зв`язку з широкомасштабною військовою агресією російської федерації проти України виникли надзвичайні, невідворотні та об`єктивні обставини, що підтверджені листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1.

Метою діяльності АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» є одержання прибутку на основі здійснення виробничої, комерційної, посередницької діяльності в гірничодобувній та металургійних галузях в порядку та за умов, визначених чинним законодавством і Статутом.

Військова агресія призвела до блокування логістичних магістралей по території України, в тому числі у зв`язку із мінуваннями акваторій Азовського та Чорного морів, що спричинило призупинення роботи портів та розірвання існуючих логістичних ланцюгів АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» та суттєве скорочення надходжень від здійснення господарської діяльності товариства. Основним шляхом збуту (відвантаження) готової продукції покупцям, в тому числі ільменітового концентрату, протягом останніх років слугували морські перевезення через порти в акваторії Чорного та Азовського морів.

Втрата відповідачем зазначених логістичних каналів реалізації готової продукції та відповідна втрата доходів від основної діяльності істотно вплинули на спроможність Відповідача виконувати зобов`язання із виплати заробітної плати працівникам, податкові зобов`язання, зобов`язання за укладеними договорами тощо.

Апелянт зазначає, що вказане призвело до призупинення випуску концентратів на окремих філіях АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" та до їх простою. Подальше накопичення продукції не можливе і це ще більше погіршує фінансово-економічний стан товариства. З метою розблокування експорту продукції, товариством налагоджуються нові логістичні шляхи. Однак, обсяги реалізації продукції є обмеженими, у зв`язку із збільшенням витрат на логістику.

Реалізація виробленої продукції є не те, що важливим аспектом у здійсненні господарської діяльності, а є саме тим об`єктивним чинником, який надає можливість відповідачу виконати зобов`язання за умовами договору і обов`язків, передбачених законодавством з оплати поставленого товару.

Зазначає, що АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" зазнає постійних економічних втрат у зв`язку перебоями у сфері постачання енергоресурсів, форс-мажорних обставин для контрагентів товариства (постачальників, підрядників, виконавців), скорочення інвестиційних витрат тощо. Компанія втратила можливість забезпечувати подальші виробничі процеси: бракує коштів на пальне, енергоносії, витратні матеріали, мінімальний ремонт обладнання.

Не виключенням стало часткове виконання договірних грошових зобов`язань відповідача перед позивачем в частині оплати за поставлений товар, у зв`язку з відсутністю коштів від реалізації готової продукції, внаслідок виникнення надзвичайних, невідворотних та об`єктивних обставин (лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1.).

До вищевказаних проблемних аспектів діяльності АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" додається значна сума простроченої дебіторської заборгованості.

Апелянт звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 27.07.2023 у справі №906/379/23 в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 357315,00 грн інфляційних втрат, 43738,80 грн 3% річних та 22032,65 грн судового збору.

Листом від 21.09.2023 матеріали справи витребувано з господарського суду Житомирської області.

29.09.2023 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 поновлено Акціонерному товариству "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 27.07.2023 у справі №906/379/23, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 02.11.2023 об 11:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Зупинено дію рішення господарського суду Житомирської області від 27.07.2023 у справі №906/379/23. Запропоновано позивачу у строк до 20.10.2023 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.

16.10.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві, зокрема, зазначає, що не тільки відповідач страждає від відсутності ринку збуту внаслідок введення воєнного стану. Позивач також втратив ринок збуту продукції (електричних двигунів) внаслідок воєнної агресії рф та окупації частини території України, а також відсутності оплати покупцями за раніше поставлений товар. Наслідком цього стало зупинення господарської діяльності позивача та призупинення трудових контрактів з працівниками. Виконання договірних зобов`язань відповідачем дасть можливість відновити господарську діяльність позивачу та поновити виплату заробітної плати працівникам позивача.

Звертає увагу, що позивачем не заявлялись до відповідача вимоги про стягнення фінансово-господарських санкцій за неналежне виконання господарських зобов`язань, від виконання яких сторона може бути звільнена внаслідок непереборної сили, оскільки 3% річних та втрати від інфляції пов`язані виключно з прострочкою виконання грошових зобов`язань та інфляційними процесами в державі.

Зазначає, що відповідач не направляв на адресу позивача в строки, передбачені п.12.1 договору, письмового повідомлення про настання обставин непереборної сили, внаслідок яких Покупець не має можливості здійснити оплату за поставлений Товар в сумі 1435000,00 грн. також, відповідачем не надано сертифіката Торгово-промислової палати України, виданої за результати його звернення до ТПП України.

Таким чином, відповідачем не доведено у передбаченому чинним законодавством порядку наявність обставин непереробної сили, які б унеможливили належне виконання взятих на себе обов`язків за Договором поставки №ВДТ958-315/3-21 від 18.11.2021.

Оскільки 3% річних та інфляційні втрати входять у склад грошового зобов`язання, у суду першої інстанції були відсутні підстави для звільнення відповідача від їх сплати у разі доведення матеріалами справи, що відповідачем порушено строк виконання такого грошового зобов`язання.

Також, позивач зазначає, що задовільнивши позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції в оскарженому рішенні здійснив розподіл судових витрат із дотриманням норм процесуального права.

На підставі викладеного позивач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Житомирської області від 27.07.2023 у справі №906/379/23 без задоволення, а рішення - без змін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 02.11.2023 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 357315,00 грн інфляційних втрат, 43738,80 грн 3% річних та 22032,65 грн судового збору та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення залишити без змін.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

18.11.2021 між Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Запорізький завод електричних машин (продавець, позивач) було укладено договір поставки №ВДТ958-315/3-21 (а.с.97-102).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник взяв на себе зобов`язання передати у власність покупця електродвигуни (товар) (код 31110000-0 Електродвигуни, відповідно до ДК 021:2015), а покупець зобов`язався його прийняти і сплатити за нього певну грошову суму на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2 договору номенклатура, асортимент, кількість та вартість за одиницю товару, що буде поставлятись покупцю зазначається у специфікації (додаток №1), яка після її підписання є невід`ємною частиною договору. Поставка кожної партії товару здійснюється за заявками покупця, у яких зазначається номенклатура, асортимент та кількість товару.

Відповідно до п.3.1 договору постачальник зобов`язаний поставити покупцю партію товару у повному обсязі протягом 90 календарних днів з моменту отримання постачальником заявки від покупця, за умови дотримання покупцем п.8.2.1 договору, постачальник має право на дострокову поставку товару за погодженням з покупцем.

Згідно п.3.3 договору датою поставки товару є дата передачі товару постачальником покупцю, відповідно до накладної про відпуск товару (видаткової накладної) та акту прийому-передачі.

За умовами п.7.1 договору ціна договору складає 2870000,00 (два мільйони вісімсот сімдесят тисяч) грн 00 коп., у тому числі 20% ПДВ - 478333 грн 34 коп., що відповідає загальній сумі специфікації.

Оплата товару здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що зазначений в цьому договорі (п.8.1 договору).

Відповідно до пп.8.2.1 договору попередня оплата в розмірі 50% від суми заявленої партії товару протягом 10 банківських днів після виставлення рахунку постачальника, який виставляється останнім протягом 10 банківських днів з дня отримання заявки від покупця.

Згідно пп.8.2.2 договору остаточний розрахунок в розмірі 50% протягом 10 банківських днів з моменту отримання товару та підписання відповідної видаткової накладної.

Позивач виставив відповідачу рахунок №50 від 19.11.2021 на оплату електродвигунів ДАЗ04-560YK-8У1 у кількості 2 штук на загальну суму 2870000,00 грн (а.с.15).

Згідно з платіжним дорученням №17391 від 23.11.2021 відповідач на виконання п.8.2.1 договору здійснив попередню оплату в розмірі 50% в сумі 1435000,00 грн на підставі отриманого від позивача рахунку №50 від 19.11.2021 (а.с.16).

18.02.2022 позивач поставив відповідачу електродвигуни ДАЗ04-560YK-8У1 у кількості 2 штук, загальною вартістю 2870000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №4 від 18.02.2022 (а.с.17). Товар отримав інженер І категорії Кремез О.Є. за довіреністю №0000026 від 17.02.2022 (а.с.18-19).

Товар доставлено відповідачу вантажним транспортом за товаро-транспортною накладною №18/02 від 18.02.2022 (а.с.20-21).

Відповідач у встановлений п.8.2.2 договору строк (до 04.03.2022) не здійснив остаточний розрахунок за поставлений товар, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 1435000,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №07/06/01 від 07.06.2021 про сплату у строк до 30.06.2022 заборгованості за поставлений товар у розмірі 1435000,00 грн (а.с.23-24).

У відповідь на претензію листом №324/889 від 30.06.2022 відповідач повідомив позивача про наявність форс-мажорних обставин, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та вказав про докладання всіх зусиль з метою погашення заборгованості в найкоротші терміни (а.с.25-26).

Так як відповідач розрахунки за отриманий товар у повному обсязі не здійснив, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 1435000,00 грн, 43738,80 грн 3% річних та 357315,00 грн інфляційних втрат.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

З положень ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст.1 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст.627 Цивільного кодексу України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №ВДТ958-315/3-21 від 18.11.2021.

Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

На виконання умов вказаного договору відповідач 23.11.2021 здійснив попередню оплату у розмірі 50% в сумі 1435000,00 грн.

18.02.2022 позивач здійснив поставку відповідачу електродвигунів у кількості 2 штук, загальною вартістю 2870000,00 грн.

Факт поставки позивачем відповідачу товару та обов`язок останнього провести остаточний розрахунок на суму 1435000,00 грн, підтверджено належними доказами та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на умови п.8.2.2 договору та враховуючи, що видаткову накладну було підписано 18.02.2022, строк на здійснення остаточного розрахунку відповідачем за отриманий товар в сумі 1435000,00 грн закінчився 04.03.2022, тому строк виконання відповідачем зобов`язання оплатити поставлений товар є таким, що настав з 05.03.2022.

Відповідач наявність заборгованості у розмірі 1435000,00 грн за поставлений позивачем товар та сплив строку оплати на його оплату не заперечує, та рішення в частині стягнення заборгованості не оскаржує.

Щодо доводів та вимог апелянта про відмову у позові в частині стягнення 43738,80 грн 3% річних та 357315,00 грн інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши в апеляційному провадженні здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат (а.с.4), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені суми є обґрунтованими та арифметично вірними.

Відповідач посилається на обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) у зв`язку з військовою агресією рф проти України, зокрема, на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 та практику Великої Палати Верховного Суду, наведену у постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.

Згідно зі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Колегія суддів зазначає, що ч.1 ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) належать, зокрема, військові дії, оголошена та неоголошена війна, загальна військова мобілізація тощо. Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Водночас, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21, від 19.08.2022 у справі №908/2287/17).

Колегія суддів відмічає, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України не є автоматичною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки стороною договору має бути доведено не лише настання цих обставин, але і їх безпосередній, прямий вплив на можливість належного виконання зобов`язання з урахуванням часу та місця його виконання у конкретних правовідносинах.

13.05.2022 Торгово-промислова палата України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Наявність військової агресії росії проти України, в даному випадку за відсутності інших доказів, окрім листа Торгово-промислової палати від 28.02.2022, в розумінні ст.ст.74, 76-80, 86, 269 ГПК України не доводить, що військові дії безпосередньо вплинули на фінансовий стан відповідача або, що в результаті такої агресії він зазнав матеріальних втрат.

Однак, відповідачем не було надано відповідних документів ТПП України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором внаслідок непереборної сили, а також не надано до суду жодного доказу в підтвердження того, що обставини, на які останній посилається, були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання за договором та саме яким чином вказані обставини перешкодили йому виконати зобов`язання за договором у встановлені терміни.

Також, невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання. Водночас, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати та три проценти річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19).

Посилання відповідача на застосування до спірних відносин за аналогією висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених, у постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 про те, що суд може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, відхиляються колегією суддів оскільки у справі №902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду встановила, що, фактично, визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу, з метою запобігання такому безпідставному збагаченню, розмір належної до стягнення суми відсотків річних було обмежено. Водночас у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

При цьому, у даній справі №906/379/23, заявлені до стягнення позивачем 3% річних та інфляційні втрати в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, не є надмірним для відповідача та виступають мінімальною гарантією кредитора для захисту власних інтересів від несвоєчасного повернення грошових коштів за отриману продукцію.

Інші вимоги про застосування фінансово-господарських санкцій за неналежне виконання господарського зобов`язання позивачем до відповідача не заявлялись.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 43738,80 грн 3% річних та 357315,00 грн інфляційних втрат.

Крім цього, з огляду на встановлені обставини, судом першої інстанції правомірно та в порядку ст.129 ГПК України, покладено судовий збір у розмірі 22032,65 грн на відповідача.

Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.78 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову у розмірі 1435000,00 грн заборгованості, 357315,00 грн інфляційних втрат, 43738,80 грн 3% річних.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд рішення, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу (вх.№4197/23 від 20.09.2023) Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Житомирської області від 27.07.2023 у справі №906/379/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.11.2023

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.