ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2023 р. Справа №914/1362/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Гриців В.М. (доповідач), Зварич О.В., Орищин Г.В.

секретар судового засідання Гілевич С.Р.

за участі представника позивача Кухар Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на ухвалу Господарського суду Львівської області (суддя Гоменюк З.П.) від 07 липня 2023 року у справі №914/1362/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення 19 961,38 грн

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Львівської області ухвалою від 07 липня 2023 року у справі №914/1362/23 закрив провадження у справі №914/1362/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення 19 961,38 грн.

24 липня 2023 року до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 07 липня 2023 року у справі №914/1362/23.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 07 липня 2023 року у справі №914/1362/23, якою було закрито провадження у справі на направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції та покласти на відповідача судові витрати.Також, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали з тих підстав, що повний текст надійшов на електронну адресу скаржника 12 липня 2023 року.

Повний текст ухвали Господарського суду Львівської області від 07 липня 2023 року у справі №914/1362/23 оприлюднено 13 липня 2023 року на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень. Апеляційна скарга надіслана суду апеляційної інстанції 20 липня 2023 року.

Західний апеляційний господарський суду ухвалою від 25 липня 2023 року поновив строк на оскарження та відкрив провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 07 липня 2023 року у справі №914/1362/23.

Ухвалою від 04 вересня 2023 року суд призначив розгляд справи у судовому засіданні на 26 жовтня 2023 року. Вказану ухвалу суд надіслав Приватному акціонерному товариству «Львівобленерго» на електронну адресу та ОСОБА_1 на поштову адресу. Проте від відповідача повернувся конверт з копією цієї ухвали з зазначенням у довідці Укрпошти про причини повернення «адресат відмовився».

У судове засідання 26 жовтня 2023 прибула представник Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» адвокат Кухар Н.В., доводи викладені в апеляційній скарзі підтримала.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» в межах її доводів і вимог, матеріали справи, заслухав пояснення представника скаржника та вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз відсутні.

За обставинами справи, Фізична особа-підприємець Соляревич Олег Казимирович шляхом підписання заяви-приєднання від 18 грудня 2018 року уклав із Приватним акціонерним товариством «Львівобленерго» Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01 січня 2019 року, який є публічним договором приєднання.

У матеріалах справи міститься роздруківка з актуальними даними на 20 лютого 2023 року, відповідно до якої Фізична особа-підприємець Соляревич Олег Казимирович 27 квітня 2021 року припинив свою підприємницьку діяльність за власним рішенням.

Як стверджує скаржник 04 листопада 2022 року при перевірці на об`єктах за адресами: Львівська область, місто Буськ, площа Звитяги, 23 та АДРЕСА_1 , працівниками ПрАТ «Львівобленерго» було виявлене порушення ПРРЕЕ, про що складено акти про порушення №035033 та №035034. Згідно актів зафіксоване порушення: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів до електричної мережі без порушення схеми обліку (після відключення) п.8.4.2, п.5.5 ПРРЕЕ.

21 грудня 2022 року відбулося засідання комісії Східного РЕМ ПрАТ «Львівобленерго» з розгляду актів про порушення, де комісією прийнято протокольне рішення №035033-а та протокольне рішення №035034-а. Згідно вказаних рішень споживачу Фізичній особі-підприємцю Соляревичу Олегу Казимировичу визначено обсяг та вартість необлікованої електроенергії та суму завданих збитків, внаслідок порушення ПРРЕЕ та проведено нарахування за період з 13.10.2022 по 04.11.2022, виходячи з дозволеної потужності, режиму роботи електрообладнання згідно з договором на суму 9 980,69 грн та 9 980,69 грн. (загальна сума становить 19 961,38 грн).

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права та процесуального права. Аргументує апеляційну скаргу помилковим застосуванням Господарським судом Львівської області правового висновку, наведеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №593/793/14-ц, відповідно до якого громадянин, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо не має визначених законом підстав для його участі у такому процесі. Натомість, на думку скаржника, суд даючи оцінку суб`єктному складу та змісту правовідносин сторін необґрунтовано відхилив правові позиції, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі№338/180/17, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, від 05.06.2019 у справі №904/1083/18, від 09.10.2019 у справі №127/23144/18, від 23.03.2021 у справі №367/4695/20.

За твердженням скаржника суд першої інстанції не вірно застосував положення частини 1 статті 20 та частини 1 статті 45 ГПК України, оскільки господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Скаржник зазначає, що жодних звернень щодо внесення змін до Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії чи припинення його дії на адресу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» від Фізичної особи-підприємця Соляревича Олега Казимировича не надходило.

Також, на думку скаржника, у торгівельних павільйонах А-1 загальною площею 45,2 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (згідно із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20505220 від 08.10.2008 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ) та А-1 загальною площею 43,3 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (згідно із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №29024298 від 16.02.2011 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ) здійснюється підприємницька діяльність ОСОБА_1 без державної реєстрації. Тож, з врахуванням, що послуга з розподілу електричної енергії на об`єкти ОСОБА_1 здійснюється відповідно до Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії для здійснення підприємницької діяльності, а тому такі відносини є господарськими.

Предметом розгляду у цій справі є встановлення наявності або відсутності підстав для закриття провадження, зокрема визначення правильної юрисдикційності з врахуванням того, що на час пред`явлення позову відповідач припинив свою підприємницьку діяльність за власним рішенням.

Положеннями статті 124 Конституції України визначено, зокрема, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За приписами статтей 5, 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення від 29.04.1988 у справі "Белілос проти Швейцарії"); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12.10.1978 у справі "Занд проти Австрії").

Через визначення юрисдикційності спору забезпечується дотримання принципу правової визначеності, за яким слід не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами різних юрисдикцій. Тому потрібно визначати юрисдикційність відповідного спору так, щоб унеможливити повторне звернення особи до суду іншої юрисдикції після відповідного коригування позовних вимог та формування іншого складу учасників справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 статті 45 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці (пункт 6).

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

За положеннями, викладеними у частині 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Нормами пункту 1 частини 1 статті 175 та пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Таким чином, згідно зі статтею 20 ГПК України виключено можливість здійснення провадження у господарському суді у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності стороною в яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції про те, що відносини, які виникли між сторонами не є господарськими, оскільки за фактично півтора року до виникнення спірних правовідносин (проведення перевірок, укладення актів про порушення та нарахування вартості необлікованої електричної енергії) відповідач припинив свою підприємницьку діяльність за власним рішенням, про що внесено відповідні відомості в ЄДРПОУ.

Також, варто зазначити і про відсутність імперативних норм статті 20 ГПК України щодо виключної належності вказаного спору, учасником якого є фізична особа, за предметом цих правовідносин до господарської юрисдикції.

Доводи скаржника зводяться до довільного тлумачення процесуальних норм, у зв`язку з чим відхиляються судом апеляційної інстанції. Належних доказів на підтвердження факту здійснення відповідачем підприємницької діяльності без реєстрації статусу фізичної особи-підприємця чи юридичної особи, позивачем теж не надано.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в ЄДР запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП Соляревич О.К. внесено 27 квітня 2021 року. Акти ж про порушення складено 4 листопада 2022 року, а протокол засідання комісії 21 грудня 2022 року.

Отже, з урахуванням суб`єктного складу та характеру правовідносин, з яких виник спір, цю справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, не навів переконливих аргументів відповідно до норм чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, вимоги Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у цій справі колегія суддів не вбачає.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 07 липня 2023 року у справі №914/1362/23 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» - без задоволення.

Судовий витрати за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго».

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2023 року.

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич

Суддя Г.В. Орищин