УХВАЛА

31 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 916/2471/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюк І.М., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Пасічнюк С.В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України",

представник позивача - Хромов О.І, адвокат (довіреність від 30.05.2023 № 269); Перцова О.І., адвокат (ордер № 1486104),

відповідач - акціонерного товариства "Одесагаз",

представник відповідача - Сідєльніков А.В., адвокат (довіреність від 28.12.2022 № 69),

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.04.2023 (головуючий суддя Щавинська Ю.М.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.08.2023 (головуючий Колоколов С.І., судді: Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.)

у справі № 916/2471/22

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Оператор)

до акціонерного товариства "Одесагаз" (далі - Товариство)

про стягнення 591 325 247,89 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Оператор звернувся до суду з позовом до Товариства про стягнення заборгованості із сплати основного боргу за добовий небаланс природного газу у розмірі 450 817 078,12 грн, пені у розмірі 45 004 384,17 грн, 3 % річних у розмірі 10 507 045,95 грн та інфляційних втрат у розмірі 84 996 739,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- на підставі договору транспортування природного газу від 31.01.2020 № (далі - Договір) Оператором розраховано обсяги добових небалансів шляхом співставлення остаточних алокацій подач/відборів Товариства природного газу до/з газотранспортної системи та виявлено наявність негативних щодобових небалансів за кожну газову добу, розмір яких сумарно за вересень, жовтень, грудень 2021 року склав 467 406 267,60 грн. Вказані щодобові небаланси виникали внаслідок безпідставного відбору Товариством з газотранспортної системи (ГТС) природного газу без подання у зазначені періоди таких обсягів природного газу до газотранспортної системи та несанкціонованих відборів з газорозподільної системи (ГРМ) Товариства природного газу споживачами, у яких у зазначений період не було жодного постачальника природного газу;

- за межами строків оплати, визначених умовами Договору, Товариством було частково проведено оплату за негативний щодобовий небаланс за вересень 2021 року в загальній сумі 16 589 189,48 грн;

- Товариство станом на 30.08.2022 у повному обсязі не виконано свої зобов`язання з оплати за негативні щодобові небаланси за вересень, жовтень, грудень 2021 року на загальну суму 450 817 078,12 грн;

- Товариством на порушення пунктів 2.5, 9.3 Договору не здійснено оплату за перевищення замовленої потужності за період вересень, жовтень, грудень 2021 року на загальну суму 450 817 078,12 грн;

- у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань, Оператором також на суму основної заборгованості нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.04.2023, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.08.2023, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що Оператором належним чином не доведено обставин понесення витрат на закупку природного газу та послуг балансування, від наявності яких, відповідно до положень статті 35 Закону України "Про ринок природного газу", залежить встановлення остаточної плати за небаланс, з урахуванням встановлення судами обставини щодо наявності підстав для відмовити у задоволенні вимог про стягнення основної заборгованості, суди дійшли висновку й про відсутність підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанцій, Оператор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права та те, що судами при ухвалені оскаржуваних рішень не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду, які ухвалені в інших справах у подібних правовідносинах, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- ухвалюючи оскаржувані рішення суди не врахували висновки, викладені у постановах: об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 918/450/20; Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 904/5697/20, від 02.06.2022 у справі № 924/362/21, від 27.07.2023 у справі № 904/5361/19, від 01.02.2023 у справі № 924/862/21, від 01.02.2023 у справі № 924/866/21, від 12.01.2023 у справі № 917/2033/19 щодо застосуванням пунктів 1 та 2 глави 6 розділу XIV, пункту 2 розділу ХІІІ та пунктів 6, 17, 18, 19 глави 6 розділу ХІV Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС) у подібних правовідносинах;

- суди не дослідили зібрані у справі докази.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 25.10.2023 № 29.3-02/3069 у зв`язку з відпусткою судді Малашенкової Т.М. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 916/2471/22, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуючий), Бенедисюк І.М., Колос І.Б.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Оператор у касаційній скарзі посилається на те, що ухвалюючи оскаржувані рішення суди не врахували висновки, викладені у постановах: об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 918/450/20; Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 904/5697/20, від 02.06.2022 у справі № 924/362/21, від 27.07.2023 у справі № 904/5361/19, від 01.02.2023 у справі № 924/862/21, від 01.02.2023 у справі № 924/866/21, від 12.01.2023 у справі № 917/2033/19 щодо застосуванням пунктів 1 та 2 глави 6 розділу XIV, пункту 2 розділу ХІІІ та пунктів 6, 17, 18, 19 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС у подібних правовідносинах.

Так, у справах:

- №№ 918/450/20, 904/5697/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та Верховний Суд, відповідно, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, та направляючи справу на новий розгляд, виходили з того, що відсутність додатків 1, 2 до договору, які самі сторони в договорі визнали його невід`ємною частиною, тобто такими, що за змістом є обов`язковими, а отже й істотними в контексті предмета договору, за звичайних обставин мала б свідчити про неукладеність договору. До того ж обов`язковість названих додатків до договору транспортування, виходячи з наведених приписів законодавства, передбачена й безпосередньо законом. Водночас не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17). Фактичне виконання усіма сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини восьмої статті 181 ГК України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов. Разом з тим суди належним чином не перевірили обставин фактичного виконання сторонами умов договору, а тому висновки цього суду щодо неукладеності договору є передчасними. Також об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 918/450/20 зазначила, що ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не перевірили аргументи позивача щодо фактичного виконання сторонами умов договору, не дослідили зміст судових рішень у справі №918/919/16, зокрема, й на предмет того, чи є обставини, встановлені рішеннями в названій господарській справі, преюдиціальними для справи, що розглядається. У справі № 904/5697/20 Верховний суд зазначив, що для правильного вирішення даного спору за відсутності узгодженої позиції сторін щодо надання послуг балансування судам належало встановити обставини, пов`язані з наданням послуг власне транспортування газу, дослідити складені сторонами на виконання відповідних умов договору акт приймання-передачі природного газу в спірний період, у тому числі з метою встановлення обсягів природного газу, визначених комерційними вузлами обліку у фізичних точках входу/виходу, як це передбачено Кодексом ГТС; акт наданих послуг; акт врегулювання щодобових небалансів за січень 2020 року; разом з тим суд апеляційної інстанції доводи позивача щодо складання і підписання сторонами відповідних актів належним чином не перевірив та надані позивачем акти, довідки про добові небаланси та реєстри файлів, завантажених до інформаційної платформи відповідно до вимог Кодексу ГТС, не дослідив, тоді як їхні вихідні дані мають значення для підтвердження/спростування обставин наявності щодобових небалансів; не дослідив належним чином зазначених документів і суд першої інстанції, обмежившись формальним посиланням на них, відповідно і висновки цього суду про обґрунтованість позовних вимог є передчасними;

- № 924/362/21 Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, та направляючи справу на новий розгляд, виходив з того, що суди, посилаючись на пункт 19.2 договору зазначили, що строк оплати не настав, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення на поштову адресу товариства, вказану в договорі, актів та рахунків на оплату. Водночас не надіслання позивачем відповідачу через засоби поштового зв`язку акту та рахунку не може бути підставою для висновку про ненастання строку оплати, оскільки передача інформації про остаточні щодобові подачі та відбори між оператором газотранспортної системи та замовником відбувається в електронному вигляді через інформаційну платформу;

- № 904/5361/19 Верховний Суд, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції, зазначив, що предметом касаційного перегляду є дотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в частині стягнення пені, оскільки саме в цій частині справа переглянута господарським судом апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що Кодексом ГТС, як і на час укладання договору (глави 2, 3 розділу XIV) так і на теперішній час (глава 6 розділу XIV) - оператор газотранспортної системи розраховує добовий небаланс щодо кожного замовника послуг та здійснює розрахунок остаточного добового небалансу замовника послуг за кожну газову добу звітного місяця та визначає його остаточну плату за добовий небаланс за кожну газову добу і сумарно за звітний місяць. Водночас, з урахуванням того, що відповідачем (замовником) порушено строки оплати, передбачені у пункті 9.4 договору, то, відповідно, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків про правомірність нарахування пені згідно з умовами пункту 13.5 договору;

- № 924/862/21 Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, та направляючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, виходив з того, що суд апеляційної інстанції, посилаючись на те, що неукладення додатків 1 та 2 до договору унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення вартості наданих послуги балансування негативних щодобових небалансів природного газу, оскільки свідчить про відсутність узгоджених умов договору щодо обсягу та порядку надання послуг, у тому числі, в частині порядку визначення вартості перевищеного обсягу замовленої (договірної) потужності, не надав належної правової оцінки умовам договору, з урахуванням внесених до нього змін додатковою угодою від 22.06.2020 № 1, що такі додатки є невід`ємною частиною цього договору, крім випадку замовлення потужності на добу наперед та/або протягом доби, а тому висновки суду щодо обов`язковості укладення вказаних додатків та значення їх при розгляді даного спору є передчасними. Також Верховний Суд зауважив, що в силу положень статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини четвертої статті 236 ГПК України, при вирішенні питання визначення маржинальної ціни природного газу, судам необхідно враховувати правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/11273/20, до розгляду якої зупинялось касаційне провадження у даній справі, та у якій сформовано загальний висновок щодо застосування положень статті 35 Закону України "Про ринок природного газу" та пунктів 3, 6, 8, 10, 11, 17 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС при визначенні маржинальної ціни природного газу під час здійснення Оператором ГТС балансуючих дій з метою врегулювання небалансів замовників послуг транспортування природного газу;

- № 924/866/21 Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні первісного позову, та направляючи справу у цій частині на новий розгляд, виходив з того, суди попередніх інстанцій, взагалі не дослідили зміст наданих позивачем договорів купівлі-продажу природного газу та не встановили фактичні обставини, пов`язані із закупівлею позивачем природного газу для вчинення балансуючих дій, зокрема, чи було передбачено передачу обсягу природного газу оператору ГТС щодобово, чи була погоджена формула, за якою визначалась ціна природного газу за кожну добу, та чи доводилась така інформація (розрахунок попередньої вартості за добовий небаланс) у відповідний момент часу (вчинення балансуючих дій) відповідному замовнику в електронному форматі. Верховний Суд звернув увагу на необхідність врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 927/1041/19, щодо обов`язковості врахування рішень НКРЕКП суб`єктами ринку природного газу під час провадження ними господарської діяльності, у зв`язку з чим, окрім іншого, суду необхідно надати належну правову оцінку доводам позивача щодо необхідності здійснення розрахунку ціни небалансів у періоди з 17.02.2021 по 31.03.2021 з урахуванням постанови НКРЕКП від 17.02.2021 № 235 "Про заходи, спрямовані на безперебійний розподіл природного газу споживачам". Також Верховний Суд зауважив, що в силу положень статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини четвертої статті 236 ГПК України, при вирішенні питання визначення маржинальної ціни природного газу, судам необхідно враховувати правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/11273/20, до розгляду якої зупинялось касаційне провадження у даній справі, та у якій сформовано загальний висновок щодо застосування положень статті 35 Закону України "Про ринок природного газу" та пунктів 3, 6, 8, 10, 11, 17 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС при визначенні маржинальної ціни природного газу під час здійснення Оператором ГТС балансуючих дій з метою врегулювання небалансів замовників послуг транспортування природного газу;

- № 917/2033/19 Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, та направляючи справу на новий розгляд, виходив з того, що суди попередніх інстанцій помилково вважали, що при встановленні факту наявності чи відсутності врегулювання оператором ГТС місячного небалансу та підстав для оплати заявлених вимог, необхідно виходити з доказів, які свідчитимуть про відхилення у функціонуванні ГТС від її звичайного рівня (загроза цілісності ГТС), доказів, які дії були вчинені оператором ГТС з врегулювання небалансу вчинення балансуючих дій), залежно від результатів вчинення балансуючих дій, оператор ГТС виставляє рахунки за врегулювання небалансів до оплати. Суди попередніх інстанцій, обґрунтовуючи свої рішення тим, що позивачем не доведено надання відповідачу послуг балансування, вдалися до оцінки правильності проведеного позивачем розрахунку послуг балансування з застосуванням коефіцієнту компенсації 1,2, що є взаємовиключним. Також, суди попередніх інстанцій, з посиланням на висновки проведеної у справі судово-економічної експертизи, зазначили про неможливість перевірки обсягу газу, що був використаний позивачем для надання послуг балансування і, відповідно, визначення його вартості. Суди попередніх інстанцій не обґрунтували неприйняття акта НКРЕКП від 03.07.2019 № 232 планової перевірки дотримання АТ "Полтавагаз" вимог законодавства та ліцензійних умов з розподілу природного газу, у тому числі за спірний період, оприлюдненого на її вебсайті. Також судами не обґрунтовано підстави неврахування висновків експертизи з другого, третього, шостого, сьомого та восьмого питання. Оскільки у разі підтвердження помилковості застосування позивачем в розрахунках коефіцієнту компенсації 1,2 це не звільняє суди від обов`язку визначити коефіцієнт компенсації, що підлягає застосуванню, та визначити вартість послуг з балансування обсягів природного газу.

При цьому у даній справі № 916/2471/22 судами попередніх інстанції встановлено, що зі змісту наданих позивачем доказів, а саме копій: інформації щодо підтверджених торгових сповіщень набуття/відчуження прав власності на природний газ, актів приймання-передачі газу; реєстрів файлів завантаження до Інформаційної платформи, форми 2, 3, 4, 9; реєстрів файлів, відправлених з Інформаційної платформи; актів наданих послуг перевищення замовленої (договірної) потужності, реєстрів платежів на користь ТОВ "Оператор ГТС України", що свідчать про часткову оплату добових небалансів за вересень 2021 року, вбачається, що вони є належними, допустимими та підтверджують факт перевищення Товариством розміру договірних потужностей у спірному періоді.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС плата за добовий небаланс - це сума коштів, яку замовник послуг транспортування сплачує або отримує відповідно до розміру добового небалансу.

За пунктом 6 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС плата за добовий небаланс застосовується таким чином:

- якщо обсяг добового небалансу замовника послуг транспортування природного газу за газову добу є позитивним, то вважається, що замовник послуг транспортування природного газу на підставі попередньої згоди, наданої на умовах договору на транспортування природного газу, продав оператору газотранспортної системи природний газ в обсязі добового небалансу і, відповідно, має право на отримання грошових коштів від оператора газотранспортної системи у розмірі плати за добовий небаланс;

- якщо добовий небаланс замовника послуг транспортування природного газу за газову добу є негативним, то вважається, що замовник послуг транспортування природного газу на підставі попередньої згоди, наданої на умовах договору на транспортування природного газу, придбав природний газ в оператора газотранспортної системи в обсязі добового небалансу та повинен сплатити оператору газотранспортної системи плату за добовий небаланс;

Надаючи оцінку твердженням Оператора про порушення Товариством обов`язку з оплати добових небалансів, суди врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 02.11.2022 у справі № 910/11273/20, а саме, у пункті 105 вказаної постанови зазначено:

"Системний аналіз статті 35 Закону України "Про ринок природного газу", пунктів 3, 6, 8, 10, 11, 17 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС дає підстави для таких висновків:

- оператор газотранспортної системи доводить до відома замовника інформацію про його попередній добовий небаланс та вартість природного газу в обсязі добового небалансу (пункт 3 Глави 6 Кодексу ГТС);

- добовий небаланс замовника може бути позитивним (замовник надав оператору більше газу, ніж отримав) або негативним (навпаки). У випадку позитивного небалансу вважається, що замовник продав оператору газотранспортної системи природний газ в обсязі добового небалансу і має право на отримання грошових коштів від оператора. У випадку негативного небалансу вважається, що замовник придбав природний газ в оператора газотранспортної системи в обсязі добового небалансу та повинен сплатити оператору газотранспортної системи плату за добовий небаланс (пункти 6, 11 глави 6 Кодексу ГТС);

- вартість добового небалансу, попередньо доведена оператором газотранспортної системи замовнику, підлягає уточненню. Остаточно плата за добовий небаланс розраховується на підставі маржинальної ціни природного газу, яка визначається на підставі вартості природного газу, придбаного/проданого оператором газотранспортної системи для балансуючих дій, з урахуванням величини коригування (пункти 3, 9, 13 глави 6 Кодексу ГТС)?.

У пункті 98 постанови вказано:

"Таким чином, у разі застосування пункту 11 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС, основою для розрахунку маржинальної ціни продажу/придбання у всіх випадках є вартість природного газу, придбаного оператором газотранспортної системи".

Згідно з висновком Верховного суду щодо застосування норм права, наведеним у пункті 130 вказаної постанови, ?заявлена оператором газотранспортної системи попередня вартість газу в обсязі добового небалансу корегується для визначення остаточної плати за добовий небаланс, яку сплачує оператор замовнику або навпаки, оскільки така плата остаточно встановлюється за наслідками визначення витрат оператора газотранспортної системи на купівлю природного газу для надання послуг балансування?.

Суди попередніх інстанцій зазначили, що системний аналіз викладених обов`язкових висновків Верховного Суду свідчить про те, що визначення остаточної плати за небаланс пов`язується із нормами статті 35 Закону України "Про ринок природного газу", якими визначено, що розмір плати за небаланси замовників визначається, виходячи з обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування.

Судами встановлено, що в обґрунтування своєї позиції Оператором надано суду виключно договір про надання послуг балансування, акти надання послуг балансування, а також інформацію щодо маржинальної ціни.

Натомість, Оператор не надав належних доказів здійснення ним реальних витрат на балансування системи, зокрема, доказів на підтвердження купівлі природного газу для врегулювання негативного небалансу, платіжних доручень на підтвердження сплати послуг балансування, доказів здійснення оплати за позитивний небаланс, тощо.

Також судами встановлено, що за вересень, жовтень та грудень 2021 року в цілому в системі мав місце фактично позитивний небаланс, та відповідно відбирання природного газу з газотранспортної системи.

Проаналізувавши зміст наведених скаржником постанов, Верховний Суд відхиляє як помилкові доводи скаржника про те, що оскаржувані судові рішення прийняті без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у вказаних скаржником справах і у справі, яка переглядається, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, тобто, дійшли певних конкретних висновків з урахуванням наданих сторонами усіх доказів, що виключає подібність правовідносин у вказаних справах за змістовним критерієм. При цьому, з`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Водночас касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.

Суд не надає правової оцінки зазначеним у касаційній скарзі іншим постановам Верховного Суду, оскільки вони не визначені скаржником у касаційній скарзі як такі, що містять висновки, не враховані судами при ухваленні оскаржуваних рішень у даній справі № 916/2471/22 відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Стосовно доводів скаржника про те, що суди не дослідили зібрані у справі докази, колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для застосування пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. При цьому у даній справі заявлені скаржником підстави для касаційного оскарження судових рішень згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 цього Кодексу є необґрунтованими.

Таким чином, Верховний Суд вважає безпідставними доводи скаржника про те, що суди не дослідили зібрані у справі докази, оскільки зазначені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження.

Керуючись статтею 234 та пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.04.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.08.2023 у справі № 916/2471/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос