ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2023 р. Справа№ 910/2146/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Руденко А.О.

від відповідача: Михалевич М.М.

від третьої особи: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023, повний текст якого складено та підписано 20.06.2023

у справі № 910/2146/23 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України»

про стягнення 134 557,08 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укpнaфта» 92612 грн невиплачених дивідендів за 2018 рік на підставі рішення загальних зборів акціонерів відповідача, оформленого протоколом № 31 від 18.05.2021, та 36380,75 грн інфляційних втрат, 5564,33 грн 3% річних нарахованих на суму невиплачених дивідендів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що:

- ОСОБА_1 є акціонером Товариства та є власником іменних цінних паперів вказаного Товариства у кількості 2600 шт.;

- 18.05.2021 на позачергових загальних зборах акціонерів Товариства, зокрема, прийнято рішення (оформлене протоколом від 18.05.2021 №31) про розподіл прибутку Товариства за 2018 рік;

- відповідно до повідомлення про дату, розмір, порядок та строк виплати дивідендів за результатами діяльності Товариства у 2018 році розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 35,62 грн; виплата здійснюється у строк з 15.06.2021 по 17.11.2021;

- позивач має дохід у вигляді дивідендів за 2600 шт. простих іменних акцій Товариства за 2018 рік у сумі 92612 грн, який йому Товариством у визначені вище строки виплачений не був;

- позивачем за період з 02.02.2021 до 02.02.2023 на суму невиплаченого доходу на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нараховані інфляційні втрати та 3% річних у вищевказаних сумах.

14.03.2023 позивачем було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач (враховуючи заперечення відповідача щодо початку нарахування фінансових санкцій) зменшив період нарахування фінансових санкцій, здійснив їх нарахування за період з 18.11.2021 до 02.02.2023, у зв`язку із чим відбулося зменшення суми інфляційних втрат до 27117,20 грн, а також 3% річних - до 3668,96 грн.

Вказана заява прийнята судом.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 92 612 грн заборгованості з виплати дивідендів за 2018 рік, 26 284 грн 92 коп інфляційних втрат, 3 364 грн 48 коп 3% річних, а також 2438 грн 74 коп судового збору та 14 861 грн 82 коп витрат на професійну правничу допомогу. У решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що рішення про розподіл прибутку Товариства за 2018 рік та затвердження розміру дивідендів за простими акціями відповідача за 2018 рік було прийнято загальними зборами Товариства і є підставою виникнення зобов`язання у відповідача щодо виплати дивідендів за 2018 рік.

Разом із тим, відповідно до частин 1, 2 статті 528 ЦК України, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам.

З огляду на визначений строк виплати Товариством дивідендів за 2018 рік (до 17.11.2021), суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання з виплати на користь позивача дивідендів, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції перевірено розрахунок вказаних сум і періодів їх нарахування, та встановлено, що період розраховано позивачем правильно, проте суми втрат від інфляції та 3% річних розраховані неправильно.

За перерахунками суду першої інстанції, позивач має право на стягнення з відповідача за наведений ним період - 26 284,92 грн інфляційних втрат та 3 364,48 грн 3% річних.

Також, суд першої інстанції, враховуючи предмет та підстави позову, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, наявності обґрунтованих заперечень відповідача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, дійшов висновку зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають покладенню на відповідача до 15 000 грн, та поклав на останнього витрати позивача на професійну правничу допомогу в цій справі пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 14861,82 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі; у разі відмови в задоволенні апеляційної скарги зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягнуті судом першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно було встановлено обставини справи, надано їм неналежна правова оцінка. Рішення прийнято з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що:

- для відповідача єдино можливим способом виплати дивідендів є їх виплата виключно через депозитарну систему України;

- товариство неодноразово вживало заходів щодо перерахування коштів акціонерам, зокрема, 23.12.2021, 29.12.2021, 11.02.2022 переказувало на рахунок ПАТ «Національний депозитарій України» кошти для виплати дивідендів. Однак розпорядження товариства третьою особою було відхилено, а кошти повернуті;

- саме такі протиправні дії депозитарію обумовили обставини, за яких товариство з об`єктивних причин не змогло забезпечити виплату дивідендів за 2018 рік своїм акціонерам, у тому числі і позивачу;

- стягнута судом першої інстанції сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн не відповідає дійсним обставинам справи, фактично наданій правовій допомозі, розміру та порядку її надання. Тому просить суд зменшити її до 10 000,00 грн у разі відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції повно дослідив усі обставини справи, надав їм належну правову оцінку, та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти доводів апелянта позивач зазначає, що:

- з прийняттям товариством рішення про виплату дивідендів та встановленням у такому рішенні строків проведення розрахунків з акціонером у товариства виникає обов`язок виплатити дивіденди без будь-яких додаткових умов;

- у відповідності д приписів статті 528 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам.

Від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких вказується про правомірність прийняття місцевим господарським судом рішення та відсутність підстав для його скасування. Також третя особа звертала увагу на те, що всі відмови Центрального депозитарію у виконанні розпоряджень відповідача були правомірними та такими, що ґрунтувались як на нормах чинного законодавства, так і на укладеній між сторонами додатковій угоді, а всі твердження відповідача щодо протиправності дій депозитарія є спробою перекладення на останнього відповідальності за несвоєчасну сплату дивідендів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10.07.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2023 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2146/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укpнaфта» залишено без руху на підставі п. 3. ч. 3 ст. 258 ГПК України, оскільки до апеляційної скарги не додано докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

16.08.2023, через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано докази надсилання апеляційної скарги і доданих до неї документів сторонам: третій особі - Публічному акціонерному товариству «Національний депозитарій України».

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., який входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2146/23.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі № 910/2146/23. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 09.10.2023, явку визнано не обов`язковою. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 02.10.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 02.10.2023.

Явка представників учасників справи

Представник третьої особи в судове засідання 09.10.2023 не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучено до справи довідку про доставку електронного документа до його електронного кабінету.

Абзацом 5 пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів", документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін та третьої особи обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи, який належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.10.2023 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. У разі відмови в задоволенні апеляційної скарги - зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що були стягнуті з відповідача судом першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні 09.10.2023 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутнього представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до виписки про стан рахунку у цінних паперах депозитарної установи - товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Капітал Кастоді" ОСОБА_1 станом на 11.06.2021 мав 1420 простих бездокументарних іменних акцій Товариства.

Відповідно до виписки про стан рахунку у цінних паперах депозитарної установи - товариства з обмеженою відповідальністю "Фрідом Фінанс Україна" ОСОБА_1 станом на 11.06.2021 мав 1180 простих бездокументарних іменних акцій Товариства.

Дані факти відповідачем не оспорюються та підтверджуються копіями вищевказаних виписок з рахунків в цінних паперах цих депозитарних установ.

Згідно з пунктами 1.1 і 1.3 статуту Товариства, який розміщений у вільному доступі на сайті відповідача, Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта" засноване відповідно до наказу Державного комітету України по нафті і газу від 23.02.1994 №57 шляхом перетворення Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Укрнафта" у відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 №210/93. Рішенням загальних зборів акціонерів від 22.03.2011 змінено тип і назву товариства з Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" на Публічне акціонерне товариство "Укрнафта".

Відповідно до пункту 3.1 статуту Товариства акціонерами товариства є юридичні та фізичні особи, що набули право власності на акції, відповідно до положень цього статуту та вимог чинного законодавства України.

Пунктом 3.2 статуту Товариства передбачено, що кожною простою акцією товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право на отримання дивідендів.

Згідно з пунктом 6.1 статуту Товариства акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього товариства.

Відповідно до пункту 6.16 статуту Товариства документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами власника цінних паперів є виписка з рахунку в цінних паперах, яка видається депозитарною установою на вимогу власника цінних паперів або і інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунку в цінних паперах. Виписка з рахунку в цінних паперах не є цінним папером, а її передача від однієї особи до іншої не є вчиненням правочину щодо цінних паперів і не тягне за собою переходу прав на цінні папери та прав за цінними паперами.

Облік прав власності на акції товариства здійснюється відповідно до законодавства про депозитарну систему України (пункт 6.17 статуту Товариства).

Дивіденди виплачуються за підсумками календарного року виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Рішення про виплату дивідендів приймається загальними зборами, якщо інше не встановлено законом. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватись пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способів та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу (пункт 6.18 статуту Товариства).

Для кожної виплати дивідендів наглядова рада товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок і строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням наглядової ради товариства, передбаченим першим реченням цього пункту, але не раніше ніж через 10 робочих днів після прийняття такого рішення наглядовою радою товариства (пункт 6.20 статуту Товариства).

Товариство в порядку, встановленому наглядовою радою товариства, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок і строк їх виплати (пункт 6.21 статуту Товариства).

Для кожної виплати дивідендів наглядова рада товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строки їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, не може передувати даті прийняття рішення про виплату дивідендів (пункт 6.22 статуту Товариства).

18.05.2021 загальними зборами Товариства (протокол від 18.05.2021) з пункту 17 порядку денного "Розподіл прибутку Товариства за підсумками 2018 року" було прийнято рішення (протокол від 18.05.2021 засідання лічильної комісії про підсумки голосування): затвердити такий розмір та порядок розподілу прибутку Товариства за 2018 рік:

- на виконання частини п`ятої статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" направити на виплату дивідендів за простими акціями частину чистого прибутку в сумі ,20 грн, що складає 30% чистого прибутку Товариства за 2018 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком;

- решту чистого прибутку Товариства за 2018 рік в сумі ,80 грн, що складає 70% чистого прибутку, направити на покриття накопиченого збитку;

- затвердити загальний розмір дивідендів за простими акціями Товариства за результатами 2018 року в сумі ,20 грн;

- нараховані за результатами 2018 року дивіденди, що припадають на 1 (одну) просту акцію, затвердити у сумі 35,62 грн.

Рішення про встановлення дати складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядку та строку їх виплати прийняте наглядовою радою Товариства 27.05.2021.

Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за підсумками 2018 року - 11.06.2021.

Розмір нарахованих дивідендів (загальний розмір), що підлягають виплаті відповідно до рішення загальних зборів акціонерів Товариства від 18.05.2021 - ,20 грн. Нараховані за результатами 2018 року дивіденди, що припадають на 1 (одну) просту акцію, - 35,62 грн.

Строк виплати дивідендів за підсумками 2018 року:

- дата початку строку виплати дивідендів - 15.06.2021;

- дата закінчення строку виплати дивідендів - 17.11.2021.

Порядок виплати дивідендів:

- виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу відбувається пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема, щодо строків, способу та суми дивідендів) однакові для всіх власників акцій одного типу та класу;

- дивіденди виплачуються виключно грошовими коштами;

- виплата дивідендів здійснюється шляхом виплати всієї суми дивідендів у повному обсязі або кількома частками пропорційно всім особам, які мають право на отримання дивідендів, за мірою надходження коштів на рахунок Товариства у межах встановленого строку виплати дивідендів;

- витрати, які виникають через необхідність перерахування дивідендів (сплата податків, зборів, тощо), проводяться за рахунок суми нарахованих дивідендів, призначених до виплати відповідній особі, яка має право на їх отримання;

- для отримання дивідендів кожний акціонер Товариства повинен звернутися до своєї депозитарної установи, де він має рахунок у цінних паперах за акціями Товариства станом на 11.06.2021, укласти з цією депозитарною установою договір про обслуговування рахунку в цінних паперах (у разі відсутності договору);

- відповідальність за укладення договорів з депозитарною установою, своєчасність, достовірність та повноту наданих депозитарній установі банківських реквізитів, за вчинення необхідних дій для отримання дивідендів, передбачених відповідним договором та/або внутрішніми документами депозитарної установи, тощо, покладається на акціонера;

- дивіденди, нараховані на акції AT "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (код 20077720), виплатити в порядку, встановленому Законом України "Про управління об`єктами державної власності".

Неотримання у визначений в рішенні загальних зборів акціонерів Товариства строк виплати по дивідендам стало підставою для пред`явлення ОСОБА_1 позову у даній справі про їх стягнення в судовому порядку. Крім того на суму прострочення позивачем в порядку ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні та річні.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті судового рішення

Відповідно до статті 167 ГК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Пунктом 2 частини першої статті 116 ЦК України передбачено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Згідно з частиною першою статті 152 ЦК України акціонерне товариство - це господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов`язки акціонерів визначається Законом України «Про акціонерні товариства» (далі - Закон № 514-VI в редакції виникнення спірних правовідносин).

За змістом частин першої, другою статті 20 Закону № 514-VI акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства. Усі акції товариства є іменними. Акції товариств існують виключно в бездокументарній формі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 25 Закону № 514-VI кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на отримання дивідендів.

Порядок виплати дивідендів визначається статтею 30 Закону України "Про акціонерні товариства", згідно якої дивіденд - частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів.

Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.

Для кожної виплати дивідендів наглядова рада акціонерного товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням наглядової ради, передбаченим першим реченням цієї частини, але не раніше ніж через 10 робочих днів після дня прийняття такого рішення наглядовою радою. Перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів за привілейованими акціями, складається протягом одного місяця після закінчення звітного року.

Перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів, складається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України.

Товариство в порядку, встановленому наглядовою радою товариства, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок та строк їх виплати. Протягом 10 днів з дня прийняття рішення про виплату дивідендів за простими акціями акціонерне товариство повідомляє про дату, розмір, порядок та строк виплати дивідендів за простими акціями оператора організованого ринку капіталу (операторів організованих ринків капіталу), на якому (яких) акції такого товариства допущені до торгів.

Згідно з абзацами 1 і 2 статті 8 Закону України "Про депозитарну систему України" підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в електронній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах, що відкривається депозитарною установою, а якщо права на відповідні цінні папери обліковуються на рахунку в цінних паперах номінального утримувача - обліковий запис на рахунку в цінних паперах власника цінних паперів в обліковій системі номінального утримувача, клієнта номінального утримувача.

Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах.

Як зазначалося вище, позивач є акціонером Товариства, власником простих іменних акцій Товариства у кількості 2600 шт. До переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів за результатами 2018 року, включені акціонери, що володіють акціями відповідача, зокрема, і ОСОБА_1 у кількості 2600 шт., номінальною вартістю 35,62 грн. Зазначені обставини відповідачем не заперечуються.

За змістом частини третьої статті 30 Закону № 514-VI рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Отже, у разі прийняття загальними зборами товариства рішення про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття такого рішення, чи у строк, визначений загальними зборами.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення про розподіл прибутку Товариства за 2018 рік та затвердження розміру дивідендів за простими акціями відповідача за 2018 рік було прийнято загальними зборами Товариства і є підставою виникнення зобов`язання у відповідача щодо виплати дивідендів за 2018 рік.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини спір щодо «права», про яке можна стверджувати - принаймні на підставах, котрі можна довести, - що воно визнається в національному праві, а також є реальним і важливим. Спір може стосуватись як фактичного існування права, так і обсягів та способу його реалізації. Зрештою, результат провадження повинен безпосередньо впливати на можливість реалізації права, про яке йдеться у справі. Крім того, чи буде право розглядатись як право цивільного характеру в світлі відповідних положень Конвенції має визначатися не тільки за юридичною галузевою кваліфікацією, а й за його матеріально-правовим змістом та наслідками реалізації цього права у межах національної правової системи («Кьоніг проти Німеччини», рішення від 28.06.1978).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23.10.1991, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конценції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого «права власності».

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна інстанція вважає за необхідне наголосити на тому, що сплата акціонеру дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами товариства, надає акціонеру, на користь якого таке рішення прийняте, "законне очікування", що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонеру прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

Беручи до уваги те, що у визначений в протоколі загальних зборів акціонерів кінцевий строк виплати дивідендів (17.11.2021) товариство таку виплату своєму акціонеру ОСОБА_1 не здійснило, чим порушило свої зобов`язання і права цього акціонера з кількістю акцій 2 600 штук, на мирне володіння майном, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача 92612 грн заборгованості з виплати дивідендів за 2018 рік, виходячи із розрахунку 2 600 шт. акцій позивача х 35,62 грн номінальної вартості згідно рішення.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Позивач, вказуючи на прострочення виконання відповідачем зобов`язань з виплати дивідендів, на їх суму в порядку ст. 625 ЦК України нарахував інфляційні втрати в сумі 27117,20 грн та 3% річних у сумі 3668,96 грн за період з 18.11.2021 до 02.02.2023 (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14.03.2023).

Суд першої інстанції, здійснивши перевірку правильності проведеного позивачем розрахунку цих позовних вимог, встановив його помилковість та частково задовольнив вимоги позивача, а саме стягнув 26284,92 грн інфляційних втрат та 3364,48 грн 3% річних за означений період.

Колегія суддів за результатами перегляду справи в апеляційному порядку не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

Щодо доводів відповідача про відсутність його вини у порушенні зобов`язання

Відповідач як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному порядку заперечуючи проти задоволення позову, з посиланням на приписи частини першої статті 614 ЦК України зазначав про відсутність його вини, оскільки депозитарій неправомірно відхиляв його розпорядження про виплату доходів/сум погашення за цінними паперами та повернув на рахунки Товариства суму коштів, що призначались на виплату дивідендів, зокрема, позивачу.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про акціонерні товариства» виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватися пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу.

Акціонерні товариства, інші, ніж зазначені в абзаці першому цієї частини, у порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, здійснюють виплату дивідендів через депозитарну систему України або безпосередньо акціонерам. Спосіб виплати дивідендів визначається відповідним рішенням загальних зборів акціонерів (абзац 2 частини 5 статті 30 названого Закону).

Послідовність дій акціонерного товариства, професійних учасників депозитарної системи України, депозитаріїв-кореспондентів, номінальних утримувачів з виплати акціонерним товариством дивідендів, порядок та строки перерахування дивідендів особам, які мають право на отримання дивідендів, визначає "Порядок виплати акціонерним товариством дивідендів", затверджений рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12.04.2016 № 391 (далі - Порядок).

Згідно з абзацами 3-5 п. 1 ч. 2 глави 1 розділу ІІІ Порядку для виплати дивідендів товариство перераховує на грошовий рахунок Депозитарію в Національному банку України суму дивідендів у повному обсязі або частками, якщо це передбачено рішенням загальних зборів або наглядової ради товариства. У випадку перерахування Депозитарію дивідендів частками товариство зазначає про це у розпорядженні про виплату дивідендів, яке надається Депозитарію. У разі отримання Депозитарієм розпорядження товариства про виплату дивідендів, яке містить інформацію про таку виплату частками, та перерахування коштів для виплати не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного випуску, Депозитарій відмовляє у взятті до виконання такого розпорядження.

Судовими рішенням у справі № 910/3376/22 встановлено, що 15.11.2013 між Депозитарієм та Товариством укладено договір про обслуговування випуску цінних паперів № ОВ-1962, шляхом направлення заяви від 08.11.2013 № юр-2131 про приєднання позивача до запропонованих відповідачем умов договору.

Предметом зазначеного правочину є надання Депозитарієм послуг з організації перерахування Товариством дивідендів акціонерам, що підлягають виплаті в результаті розподілу прибутку позивача.

08.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до вказаного правочину (щодо надання послуг з виплати доходів/сум погашення цінних паперів грошовими коштами) № ВД/ОВ-196 шляхом направлення заяви від 05.11.2021 № 01/01/07/871 про приєднання позивача до запропонованих відповідачем умов договору.

Відповідно до п. 1.1. договору позивач доручає, а відповідач надає Товариству послуги щодо виплати доходів/сум погашення цінних паперів грошовими коштами (далі - суми погашення) за випущеними ним цінними паперами, які обслуговуються у Депозитарія, (далі - Послуги).

За умовами пункту 2.1.1. вказаної угоди відповідач зобов`язався приймати від позивача розпорядження про виплату доходів/сум погашення за цінними паперами (далі - розпорядження) та інші документи, які відповідно до Правил Депозитарію, Регламенту провадження депозитарної діяльності Депозитарію (далі - Регламент) необхідні для надання послуг, обумовлених цією додатковою угодою.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2.1.2. додаткової угоди відповідач зобов`язався, за умови надання Товариством Депозитарію всіх документів, які відповідно до Правил та Регламенту необхідні для виплати доходів/сум погашення за цінними паперами, здійснювати перерахування грошових коштів у вигляді доходів/сум погашення за цінними паперами позивача, що надійшли від нього на рахунок відповідача, визначений згідно з пунктом 2.3.2. цієї угоди, на відповідні грошові рахунки депозитарних установ, що мають діючу ліцензію на здійснення депозитарної діяльності та/або депозитаріїв-кореспондентів з одночасним наданням таким депозитарним установам та/або депозитаріям-кореспондентам розпорядження щодо виплати доходів/сум погашення отримувачам відповідних доходів/сум погашення.

Абзацом 3 п. 2.1.2. додаткової угоди) встановлено, що разі отримання відповідачем розпорядження позивача, яке містить інформацію про виплату дивідендів частками, та перерахування Товариством Депозитарію для виплати не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного виписку, то відповідач відмовляє у взятті до виконання такого розпорядження позивача.

Згідно з пунктом 2.2.4. додаткового договору Депозитарій має право відмовити Товариству в наданні послуг, обумовлених цією додатковою угодою, в тому числі у виконанні розпорядження, з підстав, обумовлених чинним законодавством України та/або цією додатковою угодою, та/або правилами, та/або регламентом, та/або договором.

Аналогічна норма міститься в пункті 2.2.3.5. пункту 2.2.3. договору.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2.3.1. вказаного правочину у випадку перерахування дивідендів частками, позивач зобов`язаний зазначити про це у розпорядженні, яке надається відповідачу.

Судами у вищенаведеній справі було встановлено, що Рішеннями наглядової ради Товариства, оформленими протоколом від 27.05.2021 № 9/21, вирішено, що датою складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за підсумками 2018 року, є 11.06.2021. Виплата дивідендів здійснюється через депозитарну систему України з 15.06.2021 по 17.11.2021. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу відбувається пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови їх виплати однакові для всіх власників акцій одного типу та класу, зокрема, умови щодо строків, способу та суми. Виплата дивідендів здійснюється виключно грошовими коштами, шляхом виплати всієї суми дивідендів у повному обсязі або кількома частками пропорційно всім особам, які мають право на їх отримання, по мірі надходження коштів на рахунок позивача в межах встановленого строку виплати дивідендів.

Так, розпорядженням від 22.12.2021 № 01/01/13/05/02-02-213, яке відхилено відповідачем 23.12.2021 та 29.12.2021, та розпорядженням від 11.02.2022 № 01/01/13/05/02-02-262 позивач наказав відповідачу здійснити виплату доходів за результатами діяльності у 2018 році в повному обсязі та перерахувати дані дивіденди на відповідні рахунки депозитарних установ/депозитаріїв-кореспондентів для наступної виплати (перерахування) власникам цінних паперів.

Згідно із розпорядженням від 22.12.2021 № 01/01/13/05/02-02-213 мало б бути перераховано дивіденди на загальну суму 30 072 756,24 грн, а за розпорядженням від 11.02.2022 № 01/01/13/05/02-02-262 - 12 408 534,48 грн.

Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" відмовив у взятті до виконання вищезазначених розпоряджень позивача, що підтверджується листами-відмовами від 23.12.2021 № 0247ECCB-F48C-4EE1-93DF-08D9C60869A3, від 29.12.2021 №E3477E37-AF81-4AEB-52D9-08D9CA8C0C3E та від 11.02.2021 № D8A73EBD-AD53-4437-A12B-08D9ED28DF2E через те, що розпорядження надано на виплату дивідендів частинами, без збереження пропорційності щодо кількості належних особам прав на акції відповідного випуску та сума коштів для виплати перерахована не для всіх осіб, які мають право на отримання дивідендів.

За результатом розгляду спору про визнання неналежним виконання договору у справі № 910/3376/22 судами встановлено, що у відповідності до розрахунку нарахування дивідендів за розпорядженням від 22.12.2021 № 01/01/13/05/02-02-213 чистий прибуток у розмірі 30 072 756,24 грн за цим документом був спрямований на виплату лише 229 акціонеру через 4 депозитарні установи, а за розпорядженням від 11.02.2022 № 01/01/13/05/02-02-26 чистий прибуток в розмірі 12 408 534,48 грн був спрямований на виплату 321 акціонеру через 5 депозитарних установ. Отже, згідно цих розпоряджень позивач намагався виплатити дивіденди в повному обсязі 550 акціонерам.

У той же час, зі змісту рішення Загальних зборів товариства, оформленого протоколом від 18.05.2021 № 31, вбачається, що статутний капітал становить 13 557 127,50 грн та поділяється на 54 228 510 штук простих іменних акцій, кількість привілейованих акцій - 0. Загальна чисельність акціонерів, яким позивач мав сплатити дивіденди за 2018 року рік, становила 13 182 особи.

За таких обставин, судами констатовано, що розпорядження Товариства не відповідають приписам статті 30 Закону, Порядку та договору, оскільки ці розпорядження були направлені на виплату дивідендів у повному обсязі лише частині акціонерів позивача. А тому суди дійшли висновку про те, що відмови Депозитарія у взятті до виконання спірних розпоряджень Товариства були обґрунтованими та відповідали приписам Закону, Порядку та договору, у зв`язку з чим вимога про визнання неналежним виконання Депозитарієм умов договору в частині невиконання вказаних розпоряджень Товариства про виплату доходів/сум погашення за цінними паперами є необґрунтованою.

Беручи до уваги те, що судовим рішенням у справі № 910/3376/22 встановлено факт надання Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» розпоряджень на виплату дивідендів за 2018 рік з порушенням норм чинного законодавства та умов договору про надання послуг з виплати доходів/сум погашення цінних паперів грошовими коштами, що має преюдиційне значення у даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не було вжито усіх залежних від нього заходів з належного виконання зобов`язання про виплату дивідендів. Відтак відсутність вини у його порушенні Товариством не доведено.

Доводи апеляційної скарги про невірне з`ясування судом фактичних обставин справи та незастосування норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції

Позивачем до стягнення з відповідача в суді першої інстанції заявлено судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 39500 грн, на обґрунтування чого зокрема надано Договір про надання правової допомоги від 01.02.2023 з додатком № 1 до договору, акт наданих послуг № 1 від 18.05.2023 з деталізацією виконаних робіт (наданих послуг) на зазначену суму.

В свою чергу, відповідачем подано заперечення щодо розміру заявлених до відшкодування судових витрат, в яких сторона вказувала на неспівмірність та необґрунтованість цих витрат. Також посилалась на те, що відповідач вживав та вживає всіх необхідних заходів щодо належного виконання своїх зобов`язань, однак в силу вимог чинного законодавства позбавлений можливості самостійного вирішення спірної ситуації, як і можливості сплати дивідендів безпосередньо акціонерам.

За змістом пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч. 5, 8 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини четвертої статті 129 ГПК України, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України, але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

Відповідна позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19 тощо.

При цьому, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Оцінивши подані позивачем докази та надані відповідачем заперечення, місцевий господарський суд, з врахуванням фактичних обставин справи, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають покладенню на відповідача до 15000 грн. При цьому, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд першої інстанції на підставі пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України вирішив стягнути з відповідача 14861,82 грн судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.

Колегія погоджується з вищенаведеним висновком суду попередньої інстанції та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині, оскільки вони зроблені з врахуванням критеріїв співмірності, розумності та обґрунтованості.

Викладені в апеляційній скарзі додаткові обґрунтування неспівмірності заявлених до відшкодування витрат, що не наводилось у поданих до суду першої інстанції запереченнях, не доводять існування підстав для їх зменшення до 10 000,00 грн від вже частково присуджених до відшкодування судових витрат. Скаржником доказово не підтверджено обґрунтованість визначення ним саме такої суми судових витрат.

При цьому Суд зазначає, що критерій неспівмірності витрат зі складністю справи є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. Оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, а тому передбачених законом підстав для його зміни чи скасування в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається.

Судові витрати

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/2146/23 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 06.11.2023.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова