СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Харків Справа № 922/3961/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вх. №1989 Х/2) та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (вх.№ 1990 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/3961/23, постановлену у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Хотенцем П.В., повний текст підписано 11.09.2023,

за позовом Фізичної особи - підприємця Неходи Віталія Миколайовича, м. Ізюм

до Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м. Харків

про визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 задоволено заяву (вхідний № 24457 від 11 вересня 2023 року) Фізичної особи - підприємця Неходи Віталія Миколайовича про забезпечення позову. Заборонено Приватному акціонерному товариству "Харківенергозбут" (61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, 126; ), Акціонерному товариству "Харківобленерго" (61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 149; ), в особі будь-яких їх органів, представників, працівників та/або контрагентів вчиняти (у тому числі, але не виключно за зверненням будь-яких третіх осіб) будь-які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення чи обмеження електропостачання нежитлових приміщень за такими адресами: - м. Ізюм, просп. Незалежності, буд. 50; - м. Ізюм, вул. Соснова, буд. 1-Г.

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Харківобленерго" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що права та інтереси скаржника зачіпаються оскаржуваною ухвалою, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/3961/23 про забезпечення позову та відмовити у задоволені заяви позивача про забезпечення позову. Апелянт також просив розгляд апеляційної скарги здійснювати у судовому засіданні з повідомленням (викликом) АТ "Харківобленерго"; судові витрати з оплати судового збору покласти на позивача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 залишено без руху апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вх. №1989 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/3961/23.

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" також звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/3961/23, якою задоволено заяву Фізичної особи - підприємця Неходи Віталія Миколайовича про забезпечення позову; стягнути судові витрати з позивача на користь відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (вх. № 1990 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/3961/23; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "31" жовтня 2023 р. о 11:45 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 витребувано у Господарського суду Харківської області копії матеріалів справи №922/3961/2 необхідних для розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.10.2023, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вх. № 1989 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/3961/23; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "31" жовтня 2023 р. о 11:45 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104.

Також вказаною ухвалою суду від 09.10.2023 вирішено призначити до спільного розгляду апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (вх. № 1990 Х/2) та Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вх. № 1989 Х/2), оскільки вони подані на один і той самий процесуальний документ, а саме на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/3961/23.

16.10.2023 до Східного апеляційного господарського суду від представника Фізичної особи - підприємця Неходи Віталія Миколайовича надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 12532), в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ "Харківобленерго" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11 вересня 2023 року по справі №922/3961/23 про вжиття заходів забезпечення позову та залишити її в силі.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 31.10.2023 розпочалось за участю представників апелянтів. Присутні в судовому засіданні представники Акціонерного товариства "Харківобленерго" та Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" надали пояснення щодо обставин справи з урахуванням доводів та вимог поданих апеляційний скарг, просили суд скарги задовольнити та скасувати оскаржувану ухвали про забезпечення позову.

Представник Фізичної особи - підприємця Неходи Віталія Миколайовича в судове засідання 31.10.2023 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчить довідка Східного апеляційного господарського суду про доставку 11.10.2023 ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду від 09.10.2023 на електронну адресу представника позивача адвоката Квартенко О.Р. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка була ним зазначена у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 97).

Частиною 7 ст. 242 ГПК України встановлено, що якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Отже, під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено умови для реалізації учасниками справи прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 2 статті 273 цього Кодексу, однак позивач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянтів, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, Фізична особа - підприємець Нехода Віталій Миколайович звернувся 08.09.2023 через систему "Електронний суд" до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" про визнання дій Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" щодо стягнення заборгованості за поставлену електроенергію за договором № 61-120 від 24 березня 2023 року у період з квітня по червень 2023 року у загальній сумі 33 743,82 грн. протиправними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що здійснює господарську діяльність із роздрібної торгівлі товарами побутового та господарського призначення у магазинах розташованих на території міста Ізюм Харківської області та починаючи з початку 2023 року відновлює свою господарську діяльність після деокупації міста.

З метою забезпечення електропостачання належних заявнику об`єктів нерухомості ним було укладено з ПрАТ "Харківенергозбут" договір № 61-120 від 24.03.2023 про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до вказаного договору здійснюється постачання електричної енергії на два об`єкти у місті Ізюм Харківської області за наступними адресами: - м. Ізюм, просп. Незалежності, буд. 50; - м. Ізюм, вул. Соснова, буд. 1-Г.

Так, ФОП Нехода В.М. звернувся до Ізюмського РРЕ АТ "Харківобленерго" із заявою від 11.04.2023 року щодо відновлення ліній електропередач та лічильників обліку за адресою м. Ізюм, вул. Соснова, буд. 1-Г, які були пошкодженні під час бойових дій та окупації з боку країни агресора.

АТ "Харківобленерго" було відновлено лінії електропередач та лічильник обліку за вказаною адресою, про що було складено акт технічної перевірки та заміни розрахункових засобів обліку до 1 кВ. від 24.04.2023 року та акт №766/125 прийому-здачі виконаних робіт (надання послуг) від 24.04.2023 року.

Протягом квітня-липня 2023 року за обома вказаними об`єктами згідно відомостей двох лічильників спожито 561,8 кВт, за які було повністю та вчасно сплачено заявником на загальну суму 3 209,70 грн.

Разом з тим, наприкінці липня ФОП Нехода В.М. отримав від ПрАТ "Харківенергозбут" претензію № 32 від 21.07.2023, у якій зазначено, що станом на 21.07.2023 року сума боргу складає 35 540,17 грн, з яких заборгованість за поставлену електроенергію за період квітня-червень 2023 року становить 33 743,82 грн., 3% річних за період травень-червень 2023 року становить 101,75 грн. та пеня за період травень-червень 2023 року становить 1 694,60 грн.

Позивач вважаючи, що вказаний борг виник за рахунок безпідставного включення ПрАТ "Харківенергозбут" до обсягів ніби-то поставленої ним електричної енергії тих обсягів енергоспоживання, що були фактично використані в період окупації міста Ізюм Харківської області збройними силами країни-агресора, звернувся до місцевого господарського суду із зазначеним позовом про визнання дій Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" щодо стягнення заборгованості за поставлену електроенергію у період з квітня по червень 2023 року у загальній сумі 33 743,82 грн. протиправними.

З Діловодства спеціалізованого суду судом апеляційної інстанції встановлено, що 11 вересня 2023 представником позивача через систему "Електронний суд" подано до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви (вхідний № 24461), в якій зазначено, що при завантаженні додатків до позовної заяви в "Електронному суді", помилково не було завантажено докази які підтверджують обставини справи, у зв`язку з чим виникла необхідність в усуненні недоліків позовної заяви та додано до вказаної заяви: 1) докази направлення копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів відповідачу; 2) докази сплати судового збору; 3) договір № 61-120 від 24.03.2023 року; 4) заява від 11.04 2023 року; 5) акт технічної перевірки та заміни розрахункових засобів обліку до 1 кВ. від 24.04.2023 року; 6) акт №766/125 прийому-здачі виконаних робіт (надання послуг) від 24.04.2023 року; 7) претензія № 32 від 21.07.2023 року; 8) попередження про припинення постачання електроенергії за № 18 від 22.08.2023 року; 9) платіжна інструкція №69 від 22.05.2023 року; 10) платіжна інструкція №70 від 22.05.2023 року; 11) платіжна інструкція №82 від 21.06.2023 року; 12) платіжна інструкція №101 від 13.07.2023 року; 13) платіжна інструкція №124 від 14.08.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3961/23; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; задоволено заяву та долучено до матеріалів справи надані позивачем документи.

Також 11 вересня 2023 року Фізичною особою - підприємцем Неходою Віталієм Миколайовичем було подано до Господарського суду Харківської області заяву про забезпечення позову (вхідний № 24457), в якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Приватному акціонерному товариству "Харківенергозбут", Акціонерному товариству "Харківобленерго", в особі будь-яких їх органів, представників, працівників та/або контрагентів вчиняти (у тому числі, але не виключно за зверненням будь-яких третіх осіб) будь-які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення чи обмеження електропостачання нежитлових приміщень за такими адресами: м. Ізюм, просп. Незалежності, буд. 50; м. Ізюм, вул. Соснова, буд. 1-Г.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник посилався на зазначені вище обставини відновлення власної господарської діяльності на території м. Ізюм та зазначив, що у зв`язку із наявною заборгованістю з електропостачання, ним було отримано попередження ПрАТ "Харківенергозбут" про припинення постачання електричної енергії № 18 від 22 серпня 2023 року, згідно якого 12 вересня 2023 року з 8 години 00 хвилин постачання електричної енергії на об`єкти підприємства ФОП Неходи В.М. буде припинено повністю. Разом з тим, припинення/обмеження електропостачання ставить під загрозу реалізацію прав та інтересів власника та користувача приміщень. Зокрема, припинення або обмеження подачі електроенергії призведе до зупинки господарської діяльності позивача, оскільки за даними адресами знаходяться магазин та офіс фізичної особи-підприємця Неходи Віталія Миколайовича, що в свою чергу призведе до збитків з боку позивача.

11.09.2023 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про задоволення заяви Фізичної особи - підприємця Неходи Віталія Миколайовича про забезпечення позову.

Вказана ухвала місцевого господарського суду, з посиланням на вимоги статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, висновки постанови Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі №922/1930/21, мотивована тим, що вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав заявника на час вирішення спору в суді, і навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим відновлення становища сторін, що існує на теперішній час в разі прийняття рішення на користь позивача. Матеріали справи містять письмові докази на підтвердження заявленої заяви про вжиття заходів забезпечення позову так і самих позовних вимог. Враховуючи, що позивачем зазначено, що оспорювана сума заборгованості утворилася за рахунок безпідставного включення Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" до обсягів ніби-то поставленої ним електричної енергії тих обсягів енергоспоживання, що були фактично використані в період окупації міста Ізюм Харківської області збройними силами країни-агресора, підрозділи яких фактично самовільно розташовувалися за вищевказаними адресами у належних заявнику приміщеннях, виникають підстави у вжитті заходів забезпечення позову. Суд першої інстанції також вказав, що вбачає наявність зв`язку між заходами забезпечення позову і предметом спору та вказав про співмірність заходів із позовними вимогами, з якими звернувся позивач. Припинення/обмеження електропостачання ставить під загрозу реалізацію прав та інтересів власника та користувача приміщень та призведе до збитків з боку позивача. При цьому вжиття зазначених заходів забезпечення позову жодним чином не перешкоджає відповідачу у здійсненні основних видів його діяльності.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги Акціонерне товариство "Харківобленерго" вказало, що вважає вказану ухвалу незаконною, такою що прийнята з порушенням процесуального та матеріального законодавства України, у зв`язку із чим підлягає скасуванню. Апелянт вказав, що судом забезпечено позов шляхом заборони, зокрема, AT "Харківобленерго" вчиняти будь-які дії, що можуть мати наслідком припинення чи обмеження електропостачання нежитлових приміщень позивача, а предметом спору в даній справі є визнання протиправними дій ПрАТ "Харківенергозбут" щодо стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію за договором. Втім, судом не зазначено, яким чином вжиття саме таких заходів забезпечення позову буде гарантією задоволення законних вимог позивача, що є предметом даного спору (яким чином заборона AT "Харківобленерго" вчиняти дії щодо припинення електропостачання нежитлових приміщень позивача може бути гарантією задоволення вимог позивача про визнання протиправним дій відповідача щодо стягнення заборгованості). Суд першої інстанції не здійснив належної оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які не є учасниками даного судового процесу; не з`ясував наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом спору у даній справі. Більш того, вжиті ухвалою Господарського суду Харківської області заходи забезпечення позову порушують права AT "Харківобленерго", оскільки електропостачання позивачу може бути припинено й в інших випадках, зокрема, оскільки й між позивачем та AT "Харківобленерго" є договірні відносини, порушення позивачем яких може бути законною підставою для припинення або обмеження електропостачання нежитлових приміщень позивача. Тобто, фактично даною ухвалою судом здійснено втручання в господарську діяльність AT "Харківобленерго". Також оскаржуваною ухвалою в порушення ч. 6 ст. 140 ГПК України не вирішено питання зустрічного забезпечення.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" вказало, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням та неправильним застосуванням норм ГПК України, а саме статей 73, 74, п. 2 ст. 136 та ст. 140 та порушує права ПрАТ "Харківенергозбут". Апелянт вказав, що сам позивач надав суду докази, що договірні відносини між позивачем та відповідачем виникли вже після звільнення м. Ізюм від окупації, тому суд першої інстанції помилково посилається на період, коли м. Ізюм знаходилось під окупацією. Отже вищевказана обставина є підставою для скасування оскаржуваної ухвали на підставі п. 1, п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 280 ГПК України (неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи). Крім того, оскаржувану ухвалу про забезпечення позову постановлено у той же день, що і ухвалу про відкриття провадження у справі, тобто 11.09.2023, у зв`язку із чим відповідач фізично не мав можливості надати суду відзив на позов разом із доказами, як цього вимагає ст. 165 Господарського процесуального кодексу України. Виходячи з наведеного суд при ухваленні рішення мав можливість дослідити докази іншої сторони по справі, чим було порушено принцип змагальності сторін, як того вимагають приписи ст. 13 ГПК України. Судом першої інстанції не досліджено порядок припинення електричної енергії, а саме: Розділ VI Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), та Кодексом систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310, яким передбачений обов`язок оператора системи розподілу (ОСР) здійснювати технічні заходи щодо припинення та відновлення розподілу електричної енергії. Також судом не було досліджено наявність заборгованості за спожиту електричну енергію у порівнянні із обсягом спожитої електричної енергії та її вартості та кількістю сплаченої електричної енергії. Крім того оскаржувана ухвала про забезпечення позову у цій справі має наслідком втручання в господарську діяльність ПрАТ "Харківенергозбут" та суперечить праву на справедливий суд, що має забезпечуватись під час здійснення правосуддя та не має перешкоджати господарській діяльності сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача зазначено, що ФОП Неходою В.М. було отримано від ПрАТ "Харківенергозбут" претензію № 32 від 21.07.2023, у якій зазначено, що станом на 21.07.2023 року сума боргу складає 35 540,17 грн та 28.08.2023 отримано від ПрАТ "Харківенергозбут" попередження №18 від 22.08.2023 про припинення постачання електроенергії. Позивач не згоден із сумою боргу, зазначаючи, що ним було здійснено оплату за поставлену електричну енергію відповідно до показників лічильників з квітня по серпень 2023 року всього за 561,8 кВт. З огляду на викладене, вбачається наявність зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову і предметом спору. При цьому, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду. На даний час АТ "Харківобленерго" здійснює розподіл, а ПрАТ "Харківенергозбут" постачання електричної енергії, у зв`язку з чим заходи забезпечення позову направленні саме на ці два підприємства, оскільки тільки таким способом може бути досягнута мета таких заходів. Окрім того, такі заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та жодним чином не мають на меті втручання у господарську діяльність АТ "Харківобленерго" та ПрАТ "Харківенергозбут". Доказів протилежного апелянтами надано не було. За таких обставин, вжиті ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 року заходи забезпечення позову є доведеними, обґрунтованими, співмірними та такими, що забезпечують баланс інтересів сторін.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у cправі № 904/1045/22).

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною четвертою статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до частини першої статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 8.8 постанови від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призведе до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

У постанові Верховного Суду від 21.02.2021 у справі № 910/18193/21 міститься висновок, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Як зазначалось судом вище, позивач звернувся до суду першої інстанції із позовними вимогами про визнання протиправними дій Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" щодо стягнення заборгованості за поставлену електроенергію за договором № 61-120 від 24 березня 2023 року у період з квітня по червень 2023 року у загальній сумі 33 743,82 грн.

Позивач вказав, що відповідно до вказаного договору здійснюється постачання електричної енергії на два об`єкти здійснення господарської діяльності ФОП Неходи В.М. у місті Ізюм за наступними адресами: - м. Ізюм, просп. Незалежності, буд. 50; - м. Ізюм, вул. Соснова, буд. 1-Г.

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" виставило позивачу претензію № 32 від 21.07.2023, якою просило негайно сплатити суму заборгованості за електричну енергію за договором № 61-120 від 24 березня 2023 року, яка станом на 21.07.2023 року складає 35 540,17 грн, з яких заборгованість за поставлену електроенергію за період квітня-червень 2023 року становить 33 743,82 грн.

Саме з підстав наявності зазначеної заборгованості за договором № 61-120 від 24 березня 2023 року, позивачем було отримано попередження ПрАТ "Харківенергозбут" про припинення постачання електричної енергії № 18 від 22 серпня 2023 року, згідно якого 12 вересня 2023 року з 8 години 00 хвилин постачання електричної енергії на об`єкти підприємства ФОП Неходи В.М. буде припинено повністю.

Отже, зазначені вище обставини свідчать про наявність прямого зв`язку між нарахованою ПрАТ "Харківенергозбут" сумою заборгованості за поставлену електроенергію у період з квітня по червень 2023 року у загальній сумі 33 743,82 грн. (з якою не згоден позивач) та складеним попередженням про припинення постачання електричної енергії ФОП Неході В.М. з 12 вересня 2023 року.

Таким чином є цілком обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову про заборону вчиняти будь-які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення чи обмеження електропостачання нежитлових приміщень за такими адресами: м. Ізюм, просп. Незалежності, буд. 50; м. Ізюм, вул. Соснова, буд. 1-Г і предметом спору.

З приводу доводів апеляційної скарги АТ "Харківобленерго", що предметом спору в даній справі є визнання протиправними дій ПрАТ "Харківенергозбут" щодо стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію за договором, натомість позов забезпечено шляхом заборони, зокрема, AT "Харківобленерго" вчиняти будь-які дії, що можуть мати наслідком припинення чи обмеження електропостачання нежитлових приміщень позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 4 ч. 1 ст. 57 Закон України «Про ринок електричної енергії» електропостачальники мають право звертатися до оператора системи передачі або оператора системи розподілу щодо відключення електроживлення споживача у випадках, визначених правилами роздрібного ринку, крім випадків постачання вразливим споживачам.

Як зазначалось вище, та не заперечується апелянтами, між ФОП Нехода В.М. та ПрАТ "Харківенергозбут" було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 61-120 від 24 березня 2023 року.

Згідно умов п. 2 Договору, за цим договором Постачальник (ПрАТ "Харківенергозбут") продає електричну енергію Споживачу (ФОП Нехода В.М.) для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.2.2 Договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Як самостійно зазначено АТ "Харківобленерго" в апеляційній скарзі, та підтверджено представником у судовому засіданні, між АТ "Харківобленерго" та ФОП Нехода В.М. укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідно до підпункту 3 пункту 7.1 Договору про постачання електричної енергії споживачу до прав постачальника, зокрема, відноситься право ініціювати припинення постачання електричної енергії Споживачу у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством.

Пунктом 8.1. Договору про постачання електричної енергії споживачу встановлено, що постачальник має право звернутися до оператора системи з вимогою про відключення об`єкта Споживача від електропостачання у випадку порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, у тому числі за графіком погашення заборгованості.

Тобто підставою для припинення електропостачання на об`єктах позивача є несплачена сума заборгованості на яку ПрАТ "Харківенергозбут" пред`явлена претензія.

Отже, припинення постачання електричної енергії ФОП Неході В.М. з підстав наявної заборгованості з постачання електричної енергії, буде здійснюватися за ініціативою ПрАТ "Харківенергозбут" саме оператором системи розподілу - АТ "Харківобленерго", що також підтверджено представником АТ в судовому засіданні.

За таких обставин заявлені позивачем заходи забезпечення позову в даному випадку цілком обґрунтовано заявлені відносно саме цих двох підприємств, оскільки тільки таким способом може бути досягнута мета таких заходів, про що також було зазначено позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.

ПрАТ "Харківенергозбут" вказало, що позивач сам надав суду докази, що договірні відносини між позивачем та відповідачем виникли вже після звільнення м. Ізюм від окупації, тому суд першої інстанції помилково, на думку апелянта, посилається на період коли м. Ізюм знаходилось під окупацією.

Проте суд першої інстанції зазначив про період перебування м. Ізюм під окупацією, з огляду на те, що позивач посилався на вказаний період в якості обґрунтування позовних вимог та заяви про забезпечення позову, оскільки за твердження останнього борг виник за рахунок безпідставного включення ПрАТ "Харківенергозбут" до обсягів ніби-то поставленої ним електричної енергії тих обсягів енергоспоживання, що були фактично використані в період окупації міста Ізюм Харківської області збройними силами країни-агресора, підрозділи яких фактично самовільно розташовувалися за вищевказаними адресами у належних заявнику приміщеннях.

Позивач також вказав, що сплачував за договором № 61-120 від 24 березня 2023 за поставлену електричну енергію у період з квітня по серпень 2023 за показниками двох лічильників в повному обсязі.

Судова колегія враховує, що при вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17.09.2021 у справі № 910/3547/21).

Наведене спростовує твердження апелянта ПрАТ "Харківенергозбут" про те, що під час розгляду заяви про забезпечення позову судом першої інстанції не було досліджено наявність заборгованості за спожиту електричну енергію у порівнянні із обсягом спожитої електричної енергії та її вартості та кількістю сплаченої електричної енергії.

З приводу доводів представника ПрАТ "Харківенергозбут" зазначених у судовому засіданні щодо не дослідження судом першої інстанції порядку припинення електричної енергії, а саме абзацу 4 п. 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постанова НКРЕКП 14.03.2018 № 312, колегія суддів зазначає наступне.

Так відповідно абзацу 4 п. 7.11 зазначених Правил передбачено, що на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

Проте вказаний пункт правил не виключає можливості подання споживачем заяви про забезпечення позову шляхом заборони оператору системи розподілу та електропостачальнику вчиняти дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення чи обмеження електропостачання нежитлових приміщень споживача.

Крім того, як вірно зазначив позивач у заяві про забезпечення позову та суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі, з чим також погодився суд першої інстанції, припинення/обмеження електропостачання ставить під загрозу реалізацію прав та інтересів власника та користувача приміщень за вищезазначеними адресами. Зокрема, припинення або обмеження подачі електроенергії призведе до зупинки господарської діяльності позивача, оскільки за даними адресами знаходяться магазин та офіс фізичної особи-підприємця Неходи Віталія Миколайовича, що в свою чергу призведе до збитків з боку позивача.

Колегія суддів зазначає, що обмеження подачі електроенергії очікувано призведе до зупинки господарської діяльності позивача, та навіть після відновлення електропостачання на підставі зазначених Правил роздрібного ринку електричної енергії, вже після відкриття провадження у справі, не позбавить позивача від завданих збитків на період відсутності електропостачання.

АТ "Харківобленерго" та ПрАТ "Харківенергозбут" посилались на те, що оскаржувана ухвала має наслідком втручання в господарську діяльність підприємств, вказуючи, що електропостачання позивачу може бути припинено й в інших законних випадках.

Проте, в даному випадку, вирішуючи наявність підстав для забезпечення позову, слід враховувати обставини, які вже склались та підтверджуються відповідними наявними доказами у справі, а не можливі майбутні гіпотетичні ситуації, які є непередбачуваними, що не настали та можуть не настати взагалі.

Крім того, як вірно вказав позивач у відзиві на апеляційну скаргу, такі заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та жодним чином не мають на меті втручання у господарську діяльність АТ "Харківобленерго та ПрАТ "Харківенергозбут".

Суд першої інстанції також зазначив, що вжиття зазначених заходів забезпечення позову жодним чином не перешкоджає відповідачу у здійсненні основних видів його діяльності.

Отже, з урахуванням встановленого вище, колегія суддів дійшла висновків, що застосовані заходи забезпечення позову не порушують прав та охоронюваних законом інтересів як відповідача по справі, так і АТ "Харківобленерго", яке не є учасником даного судового процесу, не призведуть до втручання у звичайну діяльність вказаних підприємств, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо вчинення (у тому числі, але не виключно за зверненням будь-яких третіх осіб) будь-яких дій та/або бездіяльності, які можуть мати наслідком припинення чи обмеження електропостачання нежитлових приміщень позивача.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач цілком обґрунтовано має побоювання, що невжиття таких заходів призведе до порушення і нівелювання його права на судовий захист та вирішення спору за його позовом.

Твердження АТ "Харківобленерго", що суд першої інстанцій в порушення вимог частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки суд у разі необхідності вирішує питання щодо зустрічного забезпечення в ухвалі про забезпечення позову та крім того, у разі, якщо питання застосування зустрічного забезпечення не було вирішено судом, учасник справи відповідно до частини 4 статті 141 Господарського процесуального кодексу України після застосування судом заходів забезпечення позову може подати клопотання про зустрічне забезпечення (вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду зазначеною в постанові від 12 березня 2021 року у справі №910/16796/20).

Також є необґрунтованими посилання ПрАТ "Харківенергозбут" на те, що оскаржувану ухвалу про забезпечення позову постановлено у той же день, що і ухвалу про відкриття провадження у справі, у зв`язку із чим відповідач фізично не мав можливості надати суду відзив на позов разом із відповідними доказами, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, отже за відсутності необхідності отримання судом відзиву.

З огляду на викладене, забезпечуючи позов у даній справі шляхом заборони Приватному акціонерному товариству "Харківенергозбут" та Акціонерному товариству "Харківобленерго" в особі будь-яких їх органів, представників, працівників та/або контрагентів вчиняти (у тому числі, але не виключно за зверненням будь-яких третіх осіб) будь-які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення чи обмеження електропостачання нежитлових приміщень за такими адресами: - м. Ізюм, просп. Незалежності, буд. 50; - м. Ізюм, вул. Соснова, буд. 1-Г, суд першої інстанції, з урахуванням доводів наведених заявником, надавши оцінку фактичним обставинам справи, керуючись статтями 136, 137 ГПК України, обґрунтовано припустив, що вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав заявника на час вирішення спору в суді, і навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим відновлення становища сторін, що існує на теперішній час в разі прийняття рішення на користь позивача.

Наведене свідчить, що доводи апелянтів про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За приписами ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Харківобленерго" та апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" без задоволення, а ухвали Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/3961/23 - без змін.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ч.1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" залишити без задоволення.

2.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" залишити без задоволення.

3.Ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 у справі №922/3961/23 залишити без змін.

4.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.11.2023.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель