РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2023Справа № 910/12530/23

За позовом Приватної фірми "ВІТА"

до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ"

про стягнення 460 830,30 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А. Р.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватна фірма "ВІТА" (далі - позивач, ПФ "ВІТА") звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - відповідач, ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ") про стягнення 460 830,30 грн по Договору поставки № 53-124-01-23-20042 від 02.05.2023, з яких: 460 800,00 грн основного боргу, 30,30 грн 0,3 % процентів річних.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачем умов Договору поставки № 53-124-01-23-20042 від 02.05.2023 щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку із чим позивач нарахував відповідачу 30,30 грн 0,3% на підставі п. 8.4 наведеного договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 прийнято позовну заяву ПФ "ВІТА" до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12530/23, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), зобов`язано позивача подати до суду належним чином засвідчену копію ярлика на придатну продукцію № Я-3-81-24 від 26.05.2023.

25.08.2023 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

28.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПФ "ВІТА" до ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ". Також відповідач просив суд, у разі ухвалення судом рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог, зменшити розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивача у цій справі, що підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивача, до їх розумного, реального і обґрунтованого розміру, який складає 2 000,00 грн. Окрім того, у відзиві відповідач просив суд, у разі ухвалення судом рішення у справі про повне або часткове задоволення позовних вимог, надати відповідачу відстрочення виконання такого рішення суду тривалістю 1 (один) календарний рік з моменту набрання таким рішенням суду законної сили, але не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022.

11.09.2023 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати, включаючи витрати на професійну (правничу) допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено подані сторонами заяви по суті справи та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

02.05.2023 між ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діяв Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" (далі - покупець, відповідач) та ПФ "ВІТА" (далі - постачальник, позивач) укладено Договір поставки №53-124-01-23-20042 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим Договором строки товар (код 15710000-8 згідно ДК 021:2015 готові корми для сільськогосподарських та інших тварин), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною та з кодом згідно УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до Договору) та є невід`ємною частиною Договору.

Якість та інші вимоги до товару, що поставляються за цим договором повинні відповідати технічним характеристикам, зазначеним в технічній специфікації (додаток № 2 до Договору), рік виготовлення товару - 2023 (п. 2.1, 2.2 Договору).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.5 Договору строк поставки товару становить 20 календарних днів з дати укладення сторонами Договору. Датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно з Інкотермс 2020 на склад вантажоодержувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство", м. Нетішин, Хмельницька обл., 30100.

Відповідно до п. 4.1 Договору всього ціна товару по Договору становить 460 800,00 грн (з урахуванням ПДВ).

Пунктом 5.1 Договору узгоджено, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Відповідно до пп 6.1.1 - 6.1.3 п. 6.1 Договору покупець зобов`язаний приймати поставлений товар відповідно до умов Договору, своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого товару, про дату оформлення ярлика на придатний товар письмово повідомити постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Згідно з пп 6.4.1 п. 6.4 Договору постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар.

Пунктом 8.4 Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3% річних від простроченої суми. Пеня за порушення строку оплати товару не нараховується.

Згідно з п. 11.1 Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до 31.12.2023, а в частині виконання гарантійних зобов`язань, що передбачені даним Договором - до спливу гарантійних строків.

Позивач зазначив, що на виконання умов Договору поставив, а відповідачем прийняв товар, зазначений в специфікації №1 (додаток №1 до Договору), на загальну суму 460 800,00 грн (з урахуванням ПДВ), що підтверджується видатковою накладною № 557 від 22.05.2023, товарно - транспортною накладною № 557 від 22.05.2023.

Ярлик на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 був оформлений відповідачем 26.05.2023, тому, враховуючи умови п. 5.1 Договору, позивач вказав, що поставлений ним товар мав бути оплачений відповідачем до 25.07.2023 включно (протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар). Оскільки відповідач не оплатив товар у визначений Договором строк, позивач нарахував відповідачу 0,3 річних за порушення строків оплати товару за період з 26.07.2023 по 02.08.2023.

З огляду на наведене, позивач (ПП "ВІТА") звернувся з даним позовом до суду з вимогами до відповідача (ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ") про стягнення з останнього 460 800,00 грн основного боргу, 30,30 грн 0,3 % процентів річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив факт укладення сторонами Договору та факт поставки позивачем згідно з видатковою накладною № 557 від 22.05.2023 товару на загальну суму 460 800,00 грн, який був прийнятий відповідачем 24.05.2023.

Відповідач також підтвердив, що ярлик на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 був оформлений покупцем 26.05.2023. Враховуючи приписи ст. 253, 254 ЦК України та умови п. 5.1 Договору, відповідач не заперечував, що строк для оплати поставленого товару закінчився 25.07.2023 і є простроченим з 26.07.2023.

Водночас відповідач зазначив, що не мав можливості здійснити оплату поставленого позивачем товару у строк, встановлений Договором, та не має можливості на даний час здійснити оплату основного боргу та відсотків річних за Договором внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин, а саме: у зв`язку з вкрай важким фінансовим становищем відповідача, в якому відповідач опинився в умовах законодавчих змін, що відбулися на енергетичному ринку країни, а також у зв`язку з окупацією військовими формуваннями російської федерації частини виробничих потужностей відповідача в ході військової агресії російської федерації проти України. При цьому відповідач посилався, зокрема, на такі обставини:

- на ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" (відповідач) згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.1996 №1268 покладено функції експлуатуючої організації (оператора);

- відповідач є оператором чотирьох діючих атомних електростанцій України, на яких експлуатується 15 атомних енергоблоків;

- відповідач відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 входить до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, та є суб`єктом господарювання, на якого поширюється дія Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний першочергово забезпечувати безпечну експлуатацію ядерних установок;

- відповідач відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії" виконує спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільного інтересу (ПСО), а саме доступності електричної енергії для побутових споживачів;

- відповідач забезпечує покриття основного фінансового навантаження, необхідного для реалізації загальносуспільного інтересу, однак зазнає надзвичайно великих фінансових витрат у межах його виконання, за відсутності джерела та механізму компенсації за виконання таких спеціальних обов`язків;

- станом на 10.08.2023 прострочена заборгованість за реалізовану електроенергію контрагентів відповідача (ДП "Енергоринок", ДП "Гарантований покупець", ПрАТ "НЕК "Укренерго" та інших контрагентів) складає 19 085,80 млн. грн, яка стягується відповідачем у судовому порядку, розгляд справ триває;

- фінансовий стан відповідача ускладнився ще більше через зменшення грошових надходжень відповідача за відпущену на ринок електроенергію у зв`язку з початком військової агресії російської федерації проти України;

- з 04.03.2022 місто Енергодар Запорізької області та відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" були захоплені збройними силами російської федерації та до теперішнього часу перебувають в тимчасовій окупації, поряд з цим відповідач продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ВП ЗАЕС, не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу;

- втрата відповідачем значних виробничих потужностей, а також постійні ракетні атаки російської федерації на енергетичну інфраструктуру України негативно вплинули на фінансовий стан відповідача.

Відповідач зазначив, що наведені ним обставини продовжують існувати і на цей час та свідчать про відсутність у відповідача реальної можливості виконати рішення суду у разі задоволення судом позовних вимог.

Крім того, на думку відповідача, наведений позивачем у позовній заяві розрахунок суми відсотків річних здійснено позивачем без врахування висновків Верховного Суду.

Позивач у відповіді на відзив вважає необгрунтованою позицію відповідача щодо розрахунку суми відсотків річних. Позивач заперечив доводи відповідача щодо неможливості останнім здійснити оплату товару внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України визначають права та обов`язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 5.1 Договору сторони узгодили, що оплату за поставлений товар покупець (відповідач) здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (позивача) протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

З огляду на наявні в матеріалах справи вищезазначені докази та встановлені судом на їх підставі обставини, підтверджується, що оплата відповідачем за товар, поставлений позивачем згідно видаткової накладної № 557 від 22.05.2023, мала бути здійснена у строк до 25.07.2023 (протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар), відповідно прострочення оплати товару виникло з 26.07.2023. Обставини поставки товару позивачем та його отримання відповідачем, обставини настання строку оплати та його прострочення з 26.07.2023 визнані відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Разом з цим, частиною 1 статті 75 ГПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, станом на час розгляду справи по суті строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого за Договором товару є таким, що настав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свого зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару за Договором не виконав.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд відхиляє як безпідставні заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог з огляду на об`єктивні та незалежні від відповідача обставини, які виникли внаслідок законодавчих змін в країні, що призвели до зміни функціонування ринку електричної енергії, зростання заборгованості контрагентів відповідача за відпущену на ринок електроенергію і як наслідок до скрутного фінансового становища відповідача, яке ще більш ускладнилось у зв`язку зі зменшенням грошових надходжень відповідача за відпущену на ринок електроенергію після початку військової агресії збройних сил російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022. Відхиляючи такі заперечення відповідача суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частина 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» містить перелік форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), до складі якого не включено відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до п. 7.1 Договору сторони узгодили, що вони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін. Для виконання цього договору запровадження воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні (із змінами), не вважається форс-мажорною обставиною.

Отже, відповідно до норм ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» та умов Договору скрутне фінансове становище сторони не є випадком або обставиною непереборної сили.

Суд також зазначає, що всі обставини, на які посилається відповідач, які стали підставами неможливості виконання ним своїх зобов`язань за Договором, існували ще до укладення Договору та до моменту настання строку оплати за Договором.

Суд звертає увагу, відповідно до п. 7.3 Договору передбачено, що сторона, що зазнала форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу.

Наразі матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження повідомлення відповідачем позивача в порядку п. 7.3 Договору про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання відповідачем зобов`язань за Договором.

Крім того, згідно приписів статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання (якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили), проте не звільняється від виконання зобов`язання.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів у розмінні статей 76, 77 ГПК України, які б спростовували заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за Договором або свідчили про відсутність у нього обов`язку зі здійснення оплати отриманого товару на підставі Договору, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 460 800,00 грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 30,30 грн 0,3% річних за період з 26.07.2023 по 02.08.2023.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Пунктом 8.4 Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3% річних від простроченої суми.

Матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за Договором на суму 460 800,00 грн, починаючи з 26.07.2023.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку 0,3% річних, суд визнає такий розрахунок обґрунтованими та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 30,30 грн 0,3% річних є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача стосовно того, що розрахунок суми 0,3 річних здійснено позивачем без врахування висновків Верховного Суду судом відхиляються як безпідставні, оскільки висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 стосуються методики розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України, тоді як інфляційні втрати позивачем до стягнення з відповідача не заявлялись.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази в порядку ст. 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 460 800,00 грн основного боргу та 30,30 грн 0,3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відстрочити виконання рішення суду тривалістю 1 (один) календарний рік з моменту набрання рішенням суду законної сили, але не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні.

В обгрунтування наявності підстав для відстрочення виконання рішення суду відповідач посилався, зокрема, на стратегічне значення ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" для економіки і безпеки держави, необхідність підтримання відповідачем безпечної роботи атомних електростанцій, законодавчі зміни в країні, що призвели до зміни функціонування ринку електричної енергії, заборгованість контрагентів відповідача за відпущену на ринок електроенергію, скрутне фінансове становищае відповідача.

На думку відповідача, примусове стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу та відсотків річних за Договором загрожує ускладненнями для господарської діяльності відповідача через арешт банківських рахунків, примусове звернення стягнення на його кошти і майно, що унеможливить або істотно ускладнить можливість належного фінансування відповідачем заходів у сфері ядерної та радіаційної безпеки, виконання відповідачем спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільного інтересу (ПСО).

Позивач заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, оскільки відстрочення виконання рішення суду призведе до невиправданого та безпідставного звільнення відповідача від оплати отриманого ним за Договором товару на невизначений строк, порушує загальні засади цивільного законодавства, такі як справедливість, добросовісність, розумність та протирічить суті господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 239 ГПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частиною 1 статті 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Питання щодо надання розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Відстрочення виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, а обґрунтування пов`язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, покладається на зацікавлену особу.

В силу приписів ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Подані докази мають бути належними, допустимими, достовірними, вірогідними (ст. 76-79 ГПК України).

Судом враховано, що всі обставини, на які посилається відповідач в обгрунтування наявності підстав для відстрочення виконання рішення суду, існували ще до укладення Договору, а отже укладаючи Договір, відповідач діяв добровільно, самостійно та на власний ризик.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Суд звертає увагу, що визначаючи скрутне фінансове становище ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" у якості підстави для відстрочення виконання рішення суду, відповідач не наводить жодних обставин та доказів, які б свідчили, що у строк, на який відповідач просить відстрочити виконання рішення суду, фінансове становище відповідача покращиться та у нього буде можливість виконати рішення суду у даній справі.

Разом з цим, до відзиву на позовну заяву відповідачем додано копії довідок банківських установ, які підтверджують, що загальний залишок коштів на банківських рахунках відповідача становить 882 423,71 грн. При цьому матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність у відповідача коштів на банківських рахунках та майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Отже, відповідачем не підтверджено відповідно до положень статей 73, 74, 76-79 ГПК України існування виняткових обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення суду у даній справі або роблять його неможливим.

За таких обставин, дотримуючись балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відстрочки виконання рішення суду у даній справі.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 6 912,45 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 6 912,45 грн покладається на відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано Договір про надання правової (правничої) допомоги №8/154 від 15.06.2020 (далі - Договір №8/154), Угоду № 12 від 31.07.2023 про гонорар адвоката до Договору про надання правової (правничої) допомоги №8/154 від 15.06.2020 (далі - Угода № 12), Акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1 з детальним описом від 02.08.2023 на суму 6 000,00 грн.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву викладено клопотання про зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивача у цій справі до 2 000,00 грн.

На думку відповідача, заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності розміру, а отже є значно завищеним, з огляду на простоту справи, малу кількість та простоту документів щодо господарських взаємовідносин позивача та відповідача за Договором, сталість судової практики в аналогічних спорах, а також те, що складання позовної заяви та здійснення розрахунку 0,3% не потребувало значного часу.

Відповідач також зазначає, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу

допомогу не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки серед наданих позивачем документів відсутні ордер, відповідно до якого адвокатом могла б надаватись професійна правнича допомога, та документи, що підтверджують фактичну оплату відповідно до п. 3 угоди до договору, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки).

Позивач у відповіді на відзив заперечив доводи відповідача відносно того, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 Договору №8/154, укладеного між ПФ "ВІТА" (клієнт, позивач) та адвокатом Шубенок Олегом Миколайовичем, що діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4530/10 - рішення від 18.05.2011, адвокат надає клієнту (позивачу) послуги з правничої допомоги щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту в обсязі, визначеному адвокатом разом з клієнтом.

Згідно з підпунктом 2.1.2 пункту 2.1 Договору №8/154 сторони передбачили, що клієнт зобов`язаний за необхідності видати адвокату довіреність на уповноваження останнього на вчинення дій в обсязі, необхідному для надання послуг за цим договором.

Підпункт 2.3.1 пункту 2.3 Договору №8/154 містить перелік дій, які адвокат має право вчиняти від імені клієнта.

Відповідно до пункту 3.1 Договору №8/154 гонорар адвоката, в тому числі порядок обчислення гонорару за окремі послуги та етапи їх виконання, визначається окремою угодою та сплачується позивачем в порядку, строки та у формі, визначеними такою угодою.

Згідно з п. 2 Угоди № 12, розмір гонорару складає суму, визначену сторонами в Акті (-ах) виконаних робіт (наданих послуг) за послуги, надані адвокатом згідно пунктів 1.1.-1.3. статті 1 Договору, в справі за позовом ПФ "ВІТА" до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" () про стягнення боргу та процентів за користування коштами за договором поставки № 53-124-01-23-20042 від 02.05.2023. В обсяг послуг включаються консультації з правових питань; вивчення та аналіз матеріалів справи; аналіз судової практики, правової позиції іншої сторони; складення та обгрунтування розрахунків; складення, підготовка до подачі та подання процесуальних документів (позовна заява, апеляційна скарга, касаційна скарга, відзиви, відповіді, заперечення, пояснення, заяви, клопотання та інші) з доданими до них матеріалами, інші дії, вчинені під час надання послуг.

Пунктом 3 Угоди № 12 передбачено, що гонорар сплачується на підставі Акту виконаних робіт (наданих послуг) в момент його підписання. Підписання Акту виконаних робіт (наданих послуг) засвідчує належне виконання робіт (надання послуг) адвокатом, оплату клієнтом наданих послуг та її отримання адвокатом.

Згідно з п. 1 Угоди № 12, ця угода є невід`ємною частиною Договору № 8/154 (п. 1 Угоди № 12)

Судом встановлено, що наявний в матеріалах справи Акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 02.08.2023 на суму 6 000,00 грн, який підписаний сторонами за Договором № 8/154 та скріплений їх печатками, є належним доказом на підтвердження обсягу та вартості виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом. Згідно з п. 3 Угоди № 12, наведений акт містить підтвердження адвоката про оплату позивачем всієї суми наданих послуг та підтвердження позивача про належне виконання адвокатом робіт (надання послуг) та факт оплати зазначеної в цьому акті грошової суми 6 000,00 грн.

Враховуючи узгоджені сторонами умови Договору №8/154 та Угоди № 12, зміст підписаного сторонами Акту виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 02.08.2023 на суму 6 000,00 грн, суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача, що понесені позивачем витрати на професійну правничу

допомогу не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відтак, дослідивши надані позивачем докази щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, суд дійшов висновку про те, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв?язку з розглядом даної справи, є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності цих витрат, у сумі 6 000,00 грн. При цьому, відповідач не довів відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України неспівмірності понесених позивачем при розгляді цієї справи у суді витрат на професійну правничу допомогу із складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, нерозумності розміру таких витрат.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення заявленого позивачем до стягнення з відповідача розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позовних вимог, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 13, 73-80, 86, 123, 124, 126, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Приватної фірми "ВІТА" (Україна, 08730, Київська обл., Обухівський р-н, село Степок, вул. Корольова, будинок 7, ідентифікаційний код 20575062) 460 800,00 грн основного боргу (чотириста шістдесят тисяч вісімсот гривень 00 коп.), 30,30 грн (тридцять гривень 30 коп.) 03% річних, 6 912,45 грн (шість тисяч дев`ятсот дванадцять гривень 45 коп.) судового збору, 6 000,00 грн (шість тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 02.11.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА