ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року м.Дніпро Справа № 904/1316/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Іванова О.Г.

при секретарі судового засідання: Бурчак А.Ю.

Представники сторін:

від відповідача: Якимець Ярослав Костянтинович, посвідчення №1235 від 09.02.2018 р., адвокат;

Представник позивача в судове засідання не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2023 (суддя Ярошенко В.І.) у справі №904/1316/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр", с. Максимівка, Тернопільська область

до Акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Приватне акціонерне товариство "Тернопільський кар`єр" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" про стягнення заборгованості за договором № 01/06/2022-1 від 01 червня 2022 року на суму 513 177, 56 грн, яка складається з суми основного боргу - 480 060 грн, пені - 27 619, 89 грн, інфляційних витрат - 3 840, 48 грн, 3% - 1 657, 19 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2023 у справі №904/1316/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр" суму основного боргу у розмірі 384 060 грн, пеню у розмірі 27 619,89 грн, 3 % річних у розмірі 1 657,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 840,48 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 297, 65 грн.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 01.06.2022 між Приватним акціонерним товариством "Тернопільський кар`єр" (далі позивач, продавець) та Акціонерним товариством "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" (далі відповідач, покупець) було укладено договір № 01/06/2022-1 (далі договір). Умовами Пункту 2 Специфікацій № 1/2201902 від 01.06.2022, № 2/2202366 від 05.07.2022, № 3/2202987 від 20.09.2022, № 4/2203160 від 10.10.2022, № 5/2203420 від 08.11.2022, № 6/2203485 від 14.11.2022, № 7/2203727 від 30.11.2022., сторони погодили, що термін постачання: до 45 к/д з моменту письмової заявки Поставка Товару здійснюється на підставі отриманої заявки від Покупця, де зазначається найменування продукції, кількість та ін умови. Виставляння рахунку Продавцем свідчить про прийняття заявки та готовність у встановлені строки відвантажити Товар. Оплата поставленого Продавцем Товару, здійснюється протягом 14 календарних днів з дати його відвантаження, на підставі наданого рахунку Продавцем та за умови надання Продавцем документів зазначених у п.4.2. цього договору

За висновками суду першої інстанції, відповідно до п. 4 Специфікації зобов`язання з оплати за договором є таким, що настало, а саме:

- за видатковою накладною № 9217 від 08.12.2022 у строк до 22.12.2022 (включно);

- за видатковою накладною № 9338 від 17.12.2022 у строк до 02.01.2023 (включно);

- видатковою накладною № 9539 від 29.12.2022 у строк до 12.01.2023 (включно).

На момент розгляду справи відповідачем не надано суду доказів погашення перед позивачем боргу за поставлений товар у розмірі 384 060 грн. Тому вимога про стягнення основного боргу у розмірі 384 060 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов встановив, що він є арифметично неточним, однак, оскільки заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума пені знаходиться у межах здійсненого судом перерахунку, то вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню у повному обсязі в розмірі 27 619, 89 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача за договором на час звернення до суду із позовом складала 480 060 грн, на дату винесення судового рішення, ступінь виконання зобов`язання боржником АТ НЗФ (оплата за отриманий Товар) 96 000 грн від 480 060 грн склав лише 20 %, а до подачі позову в суд в період з 29.12.2022 по 14.03.2023 цей ступінь становив 0 %, а тому пеня у розмірі 27 619, 89 грн відносно суми заборгованості 480 060 грн, складає 5, 75 % від розміру невиконаного зобов`язання, є співмірним, і не є надмірним тягарем для відповідача.

Отже, клопотання відповідача про зменшення пені на 90 % задоволенню не підлягає

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд встановив, що при нарахуванні 3 % річних у розмірі 1 657, 19 грн за період з 13.01.2023 по 23.02.2023 та інфляційні втрати у розмірі 3 840, 48 грн за січень 2023 року, судом першої інстанції встановлено, що розмір 3% річних складає 2 082, 88 грн. Однак, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем розміром 3 % річних 1 657, 19 грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 1 657,19 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 840, 48 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаними рішенням, Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 27 619, 89 грн. пені, 1 657,19 грн. три відсотки річних, 3840, 48 грн. інфляційних витрат - скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" на користь Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр" 17 265,94 грн. пені, 1 035, 95 грн. трьох відсотків річних, в стягненні 3 840, 48 грн. інфляційних витрат - відмовити повністю. В частині стягнення 384 060,00 грн основного боргу рішення залишити без змін.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

В оскаржуваному рішенні відсутні мотиви та аргументи відхилення судом І інстанції правової позиції відповідача у справі №904/1316/23, яка викладена в його заяві по суті - відзиву на позов. Тому, апелянт наполягає, що суд І інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення його не почув і уваги на правильні та важливі аргументи, які є вирішальними для вирішення цієї справи, не звернув.

Апелянт зазначає, що з умов пункту 4 Специфікації №6 та №7, норм чинного цивільного та податкового законодавства України, випливає, що:

1. Відповідач (Покупець АТ НЗФ) сплачує за товар протягом 14 календарних днів від дати поставки, якою є дата відвантаження товару, що зазначена на залізничній накладній, якщо саме в цю дату позивач (Постачальник ПРАТ «ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ КАР`ЄР») в дату поставки надасть Покупцю оригінали рахунку-фактури, видаткової накладної, акту прийому-передачі товару, паспорту якості виробника товару та протягом цих 14 календарних днів складе електронну податкову накладну, зареєструє її в ЄРПН та надасть Покупцю через систему електронного документообігу (М.ЕЛос, 0Р2 тощо).

2. Якщо позивач (Постачальник ПРАТ «ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ КАР`ЄР») не надасть в дату поставки - дату відвантаження товару, що зазначена на залізничній накладній, оригінали рахунку-фактури, видаткової накладної, акту прийому-передачі товару, паспорту якості виробника товару та протягом цих 14 календарних днів не складе електронну податкову накладну, не зареєструє її в ЄРПН та не надасть Покупцю через систему електронного документообігу (М.ЕЛос, 0Р2 тощо), у відповідача (Покупця АТ НЗФ) обов`язок оплати вартості поставленого товару виникає поза межами цих 14 календарних днів, але негайно - на наступний день після отримання вказаних документів або на наступний день після реєстрації електронної податкової накладної, складеної Постачальником, у ЄРПН та надання її Покупцю в залежності від того, яка з цих подій наступить пізніше.

Відповідач з урахуванням його правової позиції, викладеної в заяві по суті - відзиву на позов, вважає, що в частині поставки товару вартістю 225 234.00 грн., який відвантажено 07.12.2022 року, що підтверджується датою штемпеля станції відправлення, зазначеної на залізничних накладних №36544351 та №36544369 від 07.12.2022 року, господарський обов`язок відповідача негайно сплатити за цей товар виник - 19.01.2023 року після реєстрації позивачем 18.01.2023 року податкової накладної №11 від 08.12.2022 року на загальну суму коштів, що підлягають сплаті, - 225 234.00 грн., в тому числі 37 539.00 грн. (ПДВ 20%) в ЄРПН, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №374291, сформованого 19.01.2023 року на запит АТ НЗФ від 19.01.2023 року за №374291.

Товаророзпорядчі документи на товар отримано 02.01.2023 року.

А тому, з урахуванням меж позовних вимог період прострочення виконання відповідачем грошового обов`язку з оплати за товар вартістю 225 234.00 грн. становить період з 20.01.2023 року по 23.02.2023 року; час прострочення - 35 календарних днів.

Відтак за розрахунком відповідача, наведеного у відзиві на позов:

- господарська санкція (пеня) становить 10 798.89 грн.;

- три проценти річних становлять 647.93 грн.

Інфляційні втрати на суму боргу у 225 234.00 грн. не нараховуються з огляду на пункт 25 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11 2020 року в справі №910/13071/19

Вказує, що В частині поставки товару вартістю 44 928.00 грн., який відвантажено 17.12.2022 року, що підтверджується датою штемпеля станції відправлення, зазначеної на залізничній накладній №36665859 від 17.12.2022 року, господарський обов`язок відповідача негайно сплатити за цей товар виник - 19.01.2023 року після реєстрації позивачем 18.01.2023 року податкової накладної №12 від 17.12.2022 року на загальну суму коштів, що підлягають сплаті, - 44 928.00 грн., в тому числі 7 488.00 грн. (ПДВ 20%) в ЄРПН, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №374291, сформованого 19.01.2023 року на запит АТ НЗФ від 19.01.2023 року за №374291.

Товаророзпорядчі документи на товар отримано 02.01.2023 року.

А тому, з урахуванням меж позовних вимог період прострочення виконання відповідачем грошового обов`язку з оплати за товар вартістю 44 928.00 грн. становить період з 20.01.2023 року по 23.02.2023 року; час прострочення - 35 календарних днів.

Відтак за розрахунком відповідача, наведеного у відзиві на позов:

- господарська санкція (пеня) становить 2 154.08 грн.;

- три проценти річних становлять 129.24 грн.

Інфляційні втрати на суму боргу у 44 928.00 грн. не нараховуються з підстав, зазначених вище.

3. В частині поставки товару вартістю 209 898.00 грн., який відвантажено 29.12.2022 року, що підтверджується датою штемпеля станції відправлення, зазначеної на залізничних накладних №36846079 та №36852838 від 29.12.2022 року, господарський обов`язок відповідача негайно сплатити за цей товар виник - 08.02.2023 року після реєстрації позивачем 07.02.2023 року податкової накладної №166 від 29.12.2022 року на загальну суму коштів, що підлягають сплаті, - 209 898.00 грн., в тому числі 34 983.00 грн. (ПДВ 20%) в ЄРПН, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №379370, сформованого 03.05.2023 року на запит АТ НЗФ від 03.05.2023 року за №379370.

Товаророзпорядчі документи на товар отримано 02.01.2023 року.

А тому, з урахуванням меж позовних вимог період прострочення виконання відповідачем грошового обов`язку з оплати за товар вартістю 209 898.00 грн. становить період з 09.02.2023 року по 23.02.2023 року; час прострочення - 15 календарних днів.

Відтак за розрахунком відповідача, наведеного у відзиві на позов:

- господарська санкція (пеня) становить 4 312.97 грн.;

- три проценти річних становлять 258.78 грн.

Інфляційні втрати на суму боргу у 209 898 грн. не нараховуються, оскільки нарахування інфляційних втрат за лютий 2023 року не є предметом позову в справі №904/1316/23.

За таких обставин відповідач вважає, що правильним до стягнення на користь позивача є стягнення в загальному розмірі:

- 17 265.94 грн. господарської санкції (пені);

- 1 035.95 грн. трьох процентів річних.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Позивач правом, передбаченим ст. 265 ГПК, не скориставався, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2023 року у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Чус О.В., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою суду від 21.07.2023 витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи №904/1316/23. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження відкладено до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

До Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 904/1316/23.

Ухвалою суду від 07.08.2023 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2023 у справі №904/1316/23 - залишено без руху. Надано Акціонерному товариству "Нікопольський завод феросплавів" строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, а саме:

Усунути недоліки, встановлені в ухвалі суду шляхом подання

- оригіналу платіжного документа про сплату судового збору у сумі 4 026,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2023 у справі №904/1316/23.

До канцелярії суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої на виконання ухвали суду додано відповідні докази.

У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Орєшкіної Е.В., Чус О.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду №1704/23 від 17.08.2023, для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, тощо, проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2023 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Кощеєва І.М., Березкіної О.В.

Ухвалою суду від 18.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2023 у справі №904/1316/23. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 10.10.2023 о 11:30 годин.

09.10.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/1316/23 у зв`язку з виходом з відпустки судді Іванова О.Г. та відставкою судді Орєшкіної Е.В.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2023 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Чус О.В.

Ухвалою суду 10.10.2023 справу №904/1316/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідача), суддів: Чус О.В., Іванова О.Г.

Ухвалою суду від 10.10.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 11.10.2023 на 09:00 год.

Ухвалою суду від 11.10.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 31.10.2023 на 14:00 год.

31.10.2023 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

01.06.2022 між Приватним акціонерним товариством "Тернопільський кар`єр" (далі позивач, продавець) та Акціонерним товариством "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" (далі відповідач, покупець) було укладено договір № 01/06/2022-1 (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах даного договору.

Найменування товару: щебінь вапняковий. Кількість, ціна товару, умови та строк поставки зазначаються у специфікаціях, що є невід`ємними частинами договору (пункти 1.2-1.3 договору).

Пунктами 2.1 2.3 договору встановлено, що ціна Товару встановлюється в національній валюті України - гривні. Ціна товару вказується в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору. Покупець здійснює розрахунок в термін визначений в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Поставка Товару здійснюється окремими партіями. Партією Товару вважається кількість Товару, що складається з одного чи декількох найменувань відвантаженого за одним документом (пункт 4.1 договору).

Пунктом 4.3 договору сторони передбачили, що покупець подає заявку на поставку товару електронною поштою або засобами телефонного зв`язку. Продавець на підставі заявки складає Специфікацію , яка підписується сторонами, та виставляє покупцю рахунок на оплату.

Згідно з пунктом 4.5 договору умови і строки поставки кожної партії товару погоджується сторонами та вказується у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Покупець здійснює розрахунок в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на умовах та строки, визначені у Специфікації (пункт 6.1 договору).

Відповідно о пункту 7.3 договору у випадку прострочення строку оплати Товару, продавець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару, за кожен день прострочення оплати.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2022 р, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (пункт 12.1 договору).

Сторонами підписані Специфікації № 1/2201902 від 01.06.2022, № 2/2202366 від 05.07.2022, № 3/2202987 від 20.09.2022, № 4/2203160 від 10.10.2022, № 5/2203420 від 08.11.2022, № 6/2203485 від 14.11.2022, № 7/2203727 від 30.11.2022.

Пунктом 2 Специфікацій сторони погодили, що термін постачання: до 45 к/д з моменту письмової заявки Поставка Товару здійснюється на підставі отриманої заявки від Покупця, де зазначається найменування продукції, кількість та ін умови. Виставляння рахунку Продавцем свідчить про прийняття заявки та готовність у встановлені строки відвантажити Товар.

Порядок розрахунків: Покупець здійснює оплату поставленого Продавцем Товару, протягом 14 календарних днів з дати його відвантаження, на підставі наданого рахунку Продавцем та за умови надання Продавцем документів зазначених у п.4.2. цього договору.

Датою відвантажений Товару вважається дата вказана на штемпелі та залізничній накладній (пункт 4 Специфікацій).

Відповідно до пункту 5 Специфікацій поставка товару здійснюється Продавцем залізничним транспортом на умовах FCA (згідно Інкотермс -2020) станція Максимівка-Тернопільська (Код станції 361204) протягом жовтня 2022 року.

Позивачем здійснено поставку Товару на загальну суму 2 149 880, 40 грн, проте АТ Нікопольський завод феросплавів здійснив, часткову оплату за отриманий Товар в сумі 1 669 820, 40 грн, внаслідок чого виникла заборгованість перед ПрАТ Тернопільський кар`єр в сумі 480 060 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем не сплачена заборгованість за наступними видатковими документам:

- видатковою накладною № 9217 від 08.12.2022 на загальну суму 225 234 грн з ПДВ та актом № 9217 прийому-передачі продукції;

- видатковою накладною № 9338 від 17.12.2022 на загальну суму 44 928 грн з ПДВ та актом № 9338 прийому-передачі продукції;

- видатковою накладною № 9539 від 29.12.2022 на загальну суму 209 898 грн з ПДВ та актом № 9539 прийому-передачі продукції.

Для досудового врегулювання досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлена претензія № 61 від 13.01.2023 про сплату суми заборгованості.

Зазначені обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даними позовом.

Після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено частково суму заборгованості, у зв`язку з чим позивач заявив клопотання про зменшення позовних вимог в якому просить суд стягнути суму основного боргу в розмірі 384 060 грн, пеню у розмірі 27 619, 89 грн, 3 % річних у розмірі 1 657, 19 грн та інфляційні втрати в розмірі 3 840, 48 грн.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні приписи містяться у статті 265 Господарського кодексу України відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що Позивачем здійснено поставку Товару на загальну суму 2 149 880, 40 грн, проте АТ Нікопольський завод феросплавів здійснив, часткову оплату за отриманий Товар в сумі 1 669 820, 40 грн, внаслідок чого виникла заборгованість перед ПрАТ Тернопільський кар`єр в сумі 480 060 грн.

Відповідач факт отримання товару не заперечив.

Відповідно до п. 4.2 договору поставки Постачальник зобов`язаний у граничні терміни, що встановлені нормою пункту 201.10 ст.210 ПК України, скласти електронну податкову накладну відповідно до вимог чинного законодавства України, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) та направити Покупцю через систему електронного документообігу (M-E.doc, OPZ тощо).

У п. 4 специфікації сторонами було визначено, що Покупець здійснює оплату поставленого Продавцем Товару, протягом 14 календарних днів з дати його відвантаження, на підставі наданого рахунку Продавцем та за умови надання Продавцем документів зазначених у п.4.2. цього договору. Датою відвантажений Товару вважається дата вказана на штемпелі та залізничній накладній (пункт 4 Специфікацій).

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В той же час, заявником апеляційної скарги не надано суду доказів, що при прийнятті товару Відповідачем заявлялось про відсутність будь-яких товаросупровідних документів, які Постачальник не передав до початку приймання Покупцем товару або що Відповідачем виставлялися позивачу претензії щодо не передання відповідних документів на отриманий товар після його прийняття, зокрема щодо відсутності податкової накладної.

Згідно з абзацом другим п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Колегія суддів зауважує, що видаткова накладна є первинним бухгалтерським документом в розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", що підтверджує факт вчинення господарської операції.

Матеріалами справи підтверджено, що видаткові накладні підписані представником Відповідача без будь-яких зауважень стосовно відсутності супровідних документів на товар, а матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення Відповідача до Позивача з приводу відсутності будь-яких супроводжувальних документів на товар, в тому числі сертифікатів, посвідчень, паспортів, тощо.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.6 договору, порядок оплати, форма та строки розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до цього договору.

У п. 4 специфікацій сторонами було визначено, Покупець здійснює оплату поставленого Продавцем Товару, протягом 14 календарних днів з дати його відвантаження, на підставі наданого рахунку Продавцем та за умови надання Продавцем документів зазначених у п.4.2. цього договору. Датою відвантажений Товару вважається дата вказана на штемпелі та залізничній накладній (пункт 4 Специфікацій).

З урахуванням вказаних умов договору, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару є таким, що настав.

Доводи апелянта про те, що строк виконання зобов`язання з оплати поставленого товару не настав, у зв`язку з ненаданням позивачем доказів того, що постачальником було передано покупцю повний пакет документів, передбачений п. 4.2 договору, зокрема, електронних податкових накладних, відхиляються колегією суддів як такі, що грунтуються на вільному, на свою користь тлумаченні апелянтом умов договору, без урахування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив поставлений товар у встановлені строки, частково оплативши вартість поставленого товару на суму 1 669 820,40 грн.

За таких обставин, у Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" утворилась заборгованість перед ПрАТ «Тернопільський карєр» у розмірі 480 060,00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено частково суму заборгованості, у зв`язку з чим позивач заявив клопотання про зменшення позовних вимог в якому просить суд стягнути суму основного боргу в розмірі 384 060 грн, пеню у розмірі 27 619, 89 грн, 3 % річних у розмірі 1 657, 19 грн та інфляційні втрати в розмірі 3 840, 48 грн.

А отже, позовні вимоги про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 384 060,00 грн є обґрунтованими та правомірно задоволені господарським судом.

Суд апеляційної інстанції, керується "презумпцією належного виконання зобов`язань", передбаченою ч. 5 ст.12 ЦК України та вважає, що зобов`язання Продавця з поставки та передання повного пакету документів на товар, в тому числі сертифікатів, посвідчень, паспортів, тощо виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і обов`язки здійснюються та виконуються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правами.

За таких обставин, ухилення від оплати отриманого товару з вищезазначених підстав не відповідає таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. Обов`язок Покупця з оплати товару виникає безпосередньо з факту здійснення Постачальником поставки обладнання та прийняття його Покупцем.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки Відповідач не надав суду доказів виконання обов`язку з оплати отриманого від позивача товару, строк виконання якого настав, а викладені ним заперечення є необґрунтованими, господарський суд прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 384060,00 грн. основної заборгованості за Договором поставки.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 1657,19 грн. за період з 13.01.2023 по 23.02.2023 та інфляційні втрати у розмірі 3840,48 грн. за період з 13.01.2023 по 23.02.2023.

Судом підставно стягнуто інфляційні втрати та 3% річних згідно ст. 625 ЦК України у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.

У суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

Зменшення розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат не передбачено чинним законодавством, а нараховані 3% не мають великого розміру порівняно до основного боргу і сторонами не збільшувалась процентна ставка їх нарахування, визначена законом.

Відповідно до пункту 7.3 договору у випадку прострочення строку оплати Товару, продавець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару, за кожен день прострочення оплати.

На підставі пункту 7.3 договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 13.01.2023 по 23.02.2023 у розмірі 27 619,89 грн.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 вищезазначеного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК.

Неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Також, в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною ж третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру неустойки суду належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача неустойку (пеню) за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у сумі 27 619,89 грн.

В обґрунтування про зменшення штрафних санкцій відповідач послався на те, що починаючи з 12.07.2022 місто Нікополь та Нікопольський район піддається систематичним обстрілам з РСЗВ ворожих військ, які знаходиться на відстані 7 кілометрів по Каховському водосховищу від міста Нікополь.

Внаслідок збройної агресії відповідачем втрачено більшість логістичних ланцюжків, напрацьованих роками на внутрішньому ринку України, як поставок сировини та інших товарів, які є складовою виробничого циклу підприємства без яких неможливо виробити готову Феросплавну продукцію, так і поставок (збуту) вже виробленої підприємством продукції.

Відмовляючи у зменшені пені суд першої інстанції зазначив, що заборгованість відповідача за договором на час звернення до суду із позовом складала 480 060 грн, на дату винесення судового рішення, ступінь виконання зобов`язання боржником АТ НЗФ (оплата за отриманий Товар) 96 000 грн від 480 060 грн склав лише 20 %, а до подачі позову в суд в період з 29.12.2022 по 14.03.2023 цей ступінь становив 0 %, а тому пеня у розмірі 27 619, 89 грн відносно суми заборгованості 480 060 грн, складає 5, 75 % від розміру невиконаного зобов`язання, є співмірним, і не є надмірним тягарем для відповідача.

З вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає, що місцевий господарський суд об`єктивно оцінив даний випадок, врахувавши причини неналежного виконання зобов`язання Відповідачем, надав оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, врахував інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що: « … Апелянт звертає увагу апеляційного суду на:

1.Постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2019 року в адміністративній справі №9901/120/19, в якій зазначено, що «. поняття строку міститься у частині першій статті 251 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Відповідно до цієї норми строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або ...

… Визначення початку строку має практичне значення, оскільки від цього залежить як правильність ...

… Характерною рисою строків, визначених законом, є неможливість їх зміни за волевиявленням учасника ...

… 2. Постанову Верховного Суду від 16.06.2021 року в цивільній справі №554/4741/19, в якій проаналізовано норми ст.ст.253, 254 ЦК України та зазначено, що:

«. - строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом;

- для правильного обчислення різних видів строків важливе значення має визначення початок їх перебігу. …

Таким чином, відповідач з урахуванням його правової позиції, викладеної в заяві по суті - відзиву на позов, вважає, що:

1. В частині поставки товару вартістю 225 234.00 грн., який відвантажено 07.12.2022 року, що підтверджується датою штемпеля станції відправлення, зазначеної на залізничних накладних №36544351 та №36544369 від 07.12.2022 року, господарський обов`язок відповідача негайно сплатити за цей товар виник - 19.01.2023 року після реєстрації позивачем 18.01.2023 року податкової накладної №11 від 08.12.2022 року на загальну суму коштів, що підлягають сплаті, - 225 234.00 грн., в тому числі 37 539.00 грн. (ПДВ 20%) в ЄРПН, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №374291, сформованого 19.01.2023 року на запит АТ НЗФ від 19.01.2023 року за №374291.

Товаророзпорядчі документи на товар отримано 02.01.2023 року.

А тому, з урахуванням меж позовних вимог період прострочення виконання відповідачем грошового обов`язку з оплати за товар вартістю 225 234.00 грн. становить період з 20.01.2023 року по 23.02.2023 року; час прострочення - 35 календарних днів.

Відтак за розрахунком відповідача, наведеного у відзиві на позов:

- господарська санкція (пеня) становить 10 798.89 грн.;

- три проценти річних становлять 647.93 грн..

Інфляційні втрати на суму боргу у 225 234.00 грн. не нараховуються з огляду на пункт 25 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11 2020 року в справі №910/13071/19 відповідно до якого, якщо «сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. ...».

2. В частині поставки товару вартістю 44 928.00 грн., який відвантажено 17.12.2022 року, що підтверджується датою штемпеля станції відправлення, зазначеної на залізничній накладній №36665859 від 17.12.2022 року, господарський обов`язок відповідача негайно сплатити за цей товар виник - 19.01.2023 року після реєстрації позивачем 18.01.2023 року податкової накладної №12 від 17.12.2022 року на загальну суму коштів, що підлягають сплаті, - 44 928.00 грн., в тому числі 7 488.00 грн. (ПДВ 20%) в ЄРПН, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №374291, сформованого 19.01.2023 року на запит АТ НЗФ від 19.01.2023 року за №374291.

Товаророзпорядчі документи на товар отримано 02.01.2023 року.

А тому, з урахуванням меж позовних вимог період прострочення виконання відповідачем грошового обов`язку з оплати за товар вартістю 44 928.00 грн. становить період з 20.01.2023 року по 23.02.2023 року; час прострочення - 35 календарних днів.

Відтак за розрахунком відповідача, наведеного у відзиві на позов:

- господарська санкція (пеня) становить 2 154.08 грн.;

- три проценти річних становлять 129.24 грн.

Інфляційні втрати на суму боргу у 44 928.00 грн. не нараховуються з підстав, зазначених вище.

3. В частині поставки товару вартістю 209 898.00 грн., який відвантажено 29.12.2022 року, що підтверджується датою штемпеля станції відправлення, зазначеної на залізничних накладних №36846079 та №36852838 від 29.12.2022 року, господарський обов`язок відповідача негайно сплатити за цей товар виник - 08.02.2023 року після реєстрації позивачем 07.02.2023 року податкової накладної №166 від 29.12.2022 року на загальну суму коштів, що підлягають сплаті, - 209 898.00 грн., в тому числі 34 983.00 грн. (ПДВ 20%) в ЄРПН, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №379370, сформованого 03.05.2023 року на запит АТ НЗФ від 03.05.2023 року за №379370.

Товаророзпорядчі документи на товар отримано 02.01.2023 року.

А тому, з урахуванням меж позовних вимог період прострочення виконання відповідачем грошового обов`язку з оплати за товар вартістю 209 898.00 грн. становить період з 09.02.2023 року по 23.02.2023 року; час прострочення - 15 календарних днів.

Відтак за розрахунком відповідача, наведеного у відзиві на позов:

- господарська санкція (пеня) становить 4 312.97 грн.;

- три проценти річних становлять 258.78 грн..

Інфляційні втрати на суму боргу у 209 898 грн. не нараховуються, оскільки нарахування інфляційних втрат за лютий 2023 року не є предметом позову в справі №904/1316/23.

За таких обставин відповідач вважає, що правильним до стягнення на користь позивача є стягнення в загальному розмірі:

- 17 265.94 грн. господарської санкції (пені);

- 1 035.95 грн. трьох процентів річних. …» відхиляються як такі, що носять характер оціночних суджень і не спростовують висновків суду про наявність підстав для зменшення розміру неустойки.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішені суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2023 у справі №904/1316/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 11546,48 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2023 у справі №904/1316/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2023 у справі №904/1316/23 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 11546,48 грн покласти на Акціонерне товариство "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Повний текст постанови підписано 06.11.2023.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя О.Г. Іванов