ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2023 р. Справа№ 910/1692/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Носик Б.М. за ордером;

від відповідача: з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційні скарги Корпорації "ТСМ Груп" та Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 (повний текст складено 16.06.2023)

у справі №910/1692/23 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Корпорації "ТСМ Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 973 782,21 грн

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Корпорації "ТСМ Груп"

про стягнення 42 120,00 грн

УСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Корпорація "ТСМ Груп" (далі - позивач) звернулась у Господарський суд міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач), та, з врахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача 1 905 792,61 грн, у тому числі: 971 280 грн основного боргу, 470 544,87 грн пені, 63 847,15 грн 3 % річних, 400 120,59 грн інфляційних втрат коштів. Також просив зазначити у рішенні про нарахування 3% річних та пені на суму боргу до моменту виконання рішення відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно умов договору №03/20 на виконання проектних робіт від 21.02.2020 позивач виконав роботи на суму 971 280,00 грн, які були прийняті відповідачем, однак їх вартість не була оплачена. Також вказав, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається із 29606,73 грн судового збору та 57000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивачем невірно визначено граничний термін оплати за умовами договору, що призвело до неправильного розрахунку; відсутня вина відповідача у несвоєчасній оплаті робіт через значну заборгованість контрагентів відповідача; розмір пені не є адекватним допущеному порушенню; позивачем перевищено встановлений законодавством допустимий шестимісячний період нарахування пені; нарахування 3% річних та пені до повного виконання рішення поставлять підприємство в ще більш скрутне становище. Крім цього, відповідачем було подано заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені та клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн.

В процесі розгляду справи відповідач подав зустрічну позовну заяву, у якій просив стягнути з позивача 42120,00 грн, у тому числі: 23220,00 грн пені та 18900,00 грн штрафу.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що позивач станом на 24.02.2023 не виконав експертизу проекту в ДІЯРУ у строки, передбачені додатком №1 до додаткової угоди №3 до договору, прострочення на час подання зустрічного позову становить 86 днів, що є підставою для застосування передбачених договором пені і штрафу.

Заперечуючи проти зустрічного позову, позивач послався на те, що проведення експертизи проекту в ДІЯРУ стало неможливим внаслідок дій відповідача, яким спочатку було повідомлено про неможливість виконання зобов`язань за договором через настання форс-мажорних обставин, у подальшому відповідач повідомив про зміну концепції захисту ядерного об`єкту та кардинальну зміну проектних рішень, що унеможливлює виконання зобов`язань по укладених договорах, у зв`язку із чим позивачем направлялись відповідні проекти додаткових угод, від підписання яких відповідач ухилився.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12 червня 2023 року первісний позов задоволено частково.

З Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" стягнуто на користь Корпорації "ТСМ Груп" 971280,00 грн основного боргу, 177 882,24 грн пені, 63 742,42 грн 3 % річних, 400120,59 грн інфляційних втрат, 25 902,89 грн судового збору.

Органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 в справі № 910/1692/23, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 25.01.2023 до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих процентів з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп".

В задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено повністю.

З Корпорації "ТСМ Груп" стягнуто на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 23 220,00 грн пені, 18 900,00 грн штрафу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Корпорація "ТСМ Груп" подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення розміру пені на 292 662 грн до 177 882,24 грн, а також в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги позивача про стягнення задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача пеню в сумі 470544,87 грн, в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат за результатами розгляду справи в частині судового збору та витрат на правову допомогу, понесених позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відсутні підстави для зменшення заявленої до стягнення пені, через те, що позивачем не заявились вимоги про стягнення збитків, відповідно він не посилався на наявність у нього будь-яких збитків і не мав надавати суду докази наявності у нього збитків внаслідок прострочення відповідача; судом не вказано які саме доводи відповідача ним було враховано в якості підстав для зменшення пені та з яких саме мотивів; судом не досліджено питання винятковості ситуації, не враховано фінансовий стан відповідача, який витратив на оплату своїм контрагентам майже 63 млрд.грн, але протягом декількох років не оплатив виконані позивачем роботи; відсутні підстави для задоволення зустрічного позову, оскільки не проведення експертизи проекту в ДІЯРУ сталось внаслідок дій саме відповідача, що підтверджується наданим позивачем листуванням сторін, якому суд не дав належної оцінки; у відповідача відсутнє право вимагати від позивача сплати будь-яких штрафних санкцій до того моменту, коли він сам не виконає зобов`язання перед позивачем з оплати за вже виконані роботи. У випадку задоволення апеляційної скарги має бути змінено розподіл судових витрат. Також вказав, що очікуваний розмір витрат на правову допомогу при розгляді апеляційної скарги становить 25000,00 грн, докази яких будуть надані у встановленому порядку і строки.

Також не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі ВП "Південноукраїнська атомна електрична станція" подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення частково та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 63742,42 грн, пені в розмірі 177882,24 грн та подальше донарахування 3% річних до моменту повної оплати основного боргу, залишити без задоволення, вирішити питання щодо судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не з`ясовано всі фактичні обставини справи та не досліджено докази, що мають значення для справи, оскільки ринок електричної енергії України перебуває в кризовому стані, а накопичена заборгованість поставила під загрозу стабільну безпечну роботу Енергоатому, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, що свідчить про відсутність його вини у несвоєчасній оплаті робіт; розмір заявленої у позові пені складає 50% від суми основного боргу, судом стягнуто 177 882,24 грн, що складає близько 20% від суми основного бору і цей обсяг не є адекватним порушенню, тому є об`єктивні підстави для зменшення розміру пені на 90%, також суд може зменшити розмір відсотків річних; відповідачем втрачено значну частину виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, також на нього в умовах воєнного стану покладено додатковий фінансовий тягар у вигляді спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу, також є необхідність підтримувати безпеку інших АЕС, тому нарахування 3% річних до повного виконання рішення поставлять підприємство в ще більш скрутне становище.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що з 04.03.2022 місто Енергодар та ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" були захоплені військовими силами російської федерації і перебувають у тимчасовій окупації; в структурі електроенергії, виробленої АЕС до моменту окупації найбільшу частку складала електроенергія, вироблена саме на ВП ЗАЕС, оскільки з 15 діючих атомних енергоблоків - 6 належать ВП ЗАЕС, тому відповідачем втрачено виробничі потужності, які забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії, що вкрай негативно вплинуло на фінансовий стан Енергоатома і унеможливило своєчасні розрахунки із позивачем; пеня нарахована позивачем без врахування п.8.7 договору (щодо наявності фінансування), також відсутні докази понесення позивачем збитків; нарахована пеня складає 50% розміру основної заборгованості, тому її розмір є необґрунтованим і суд правомірно зменшив розмір пені; позивач повинен був виконати експертизи проекту в ДІЯРУ у строк до 30.11.2022, однак взагалі її не виконав, що є підставою для нарахування передбачених договором штрафу і пені, тому рішення в частині задоволення зустрічного позову є законним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що останній акт здачі-приймання виконаних робіт складений 30.09.2020, тому відповідач мав виконати свої грошові зобов`язання до 03.12.2020 більше ніж за рік до настання подій, на які він посилається, як на причину не здійснення платежів; доводи про наявність підстав для зменшення розміру пені через ненадання позивачем доказів понесення збитків не заслуговують на увагу; відповідач не заперечує прострочення виконання ним грошового зобов`язання в сумі 971 280,00 грн, отже нарахування пені є обґрунтованим і не потребує наявності інших збитків; відповідачем не надано доказів винятковості випадку, причиною невиконання зобов`язань є небажання відповідача виконувати свої зобов`язання з оплати належним чином виконаних робіт, про що свідчить його поведінка і ставлення до порушення; у постанові Верховного Суду у справі №902/417/18, на яку посилається відповідач, розглядалось питання зменшення не 3% річних, нарахованих відповідно до законодавства, а 96% річних, нарахованих відповідно до умов договору, тому вона не підлягає застосуванню до спірних правовідносин; наведені відповідачем доводи щодо наявності спеціальних обов`язків не звільняють його від обов`язки від сплати 3% річних до повного виконання рішення суду; відповідачем не доведено відсутності фінансування робіт, передбачених договором. Також вказав, що очікуваний розмір витрат на правову допомогу при розгляді апеляційної скарги відповідача становить 25000,00 грн, докази яких будуть надані у встановленому порядку і строки.

18.10.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із систематичними повітряними тривогами у Миколаївській області і нестабільну роботу мережі Інтернет, що унеможливлює присутність представника в судовому засіданні.

19.10.2023 від позивача надійшла заява про зловживання відповідачем процесуальними правами, в якій він просить постановити окрему ухвалу у зв`язку із повідомленням суду неправдивої інформації про начебто неможливість приймати участь в судових засіданнях, що спростовується участю в інших судових засіданнях.

За клопотанням представника позивача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача. Також апеляційний господарський суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали стосовно відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача, просив її задовольнити, також заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2020 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", як замовником, в особі Відокремленого підрозділу "Южно - Українська атомна електрична станція" (наразі - Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція") та Корпорацією "ТСМ ГРУП", як підрядником, був укладений Договір № 03/20 на виконанням проєктних робіт (зареєстрований ДП "НАЕК "Енергоатом" за № 19-123-08-20-06253 від 31.03.2020) (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору підрядник зобов`язується за завданням замовника з дотриманням вимог законодавства виконати проєктні роботи з теми: ВП Южно - Українська АЕС. Реконструкція комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ділянок 22, 23 периметру з улаштуванням КПП. Розробка проєктної документації" в цілому або за етапами в обсягах та у строки, що зазначені у Календарному плані робіт згідно з Додатком №3 до вказаного Договору, замовник - прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Відповідно до п. 1.2 Договору замовник доручає підряднику провести експертизу цього проєкту в ДІЯРУ і зобов`язується компенсувати підряднику фактичні витрати, на проведення експертизи.

Згідно Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016:2010 (далі - ДКПП) дані роботи відносяться до коду 71.12 "Послуги інженерні та пов`язані з ними послуги щодо технічного консультування" (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору та відповідно до Протоколу погодження договірної ціни (Додаток №1 до Договору) та Зведеного кошторису (Додаток №3 до Договору), що є невід`ємними частинами цього Договору, була визначена вартість робіт за цим Договором, яка складала 1 248 000,00 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 208 000,00 грн.

Зміст та терміни виконання робіт встановлюються календарним планом (Додаток №2) що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 3.2 Договору).

При завершенні кожного етапу виконання робіт, підрядник надає замовнику комплект документації та акт здачі-приймання виконаних робіт для розгляду та належного оформлення (п. 4.1 Договору).

Замовник протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання акту здачі-приймання виконаних робіт зобов`язаний направити підряднику підписаний акт або надати мотивовану відмову від приймання виконаних робіт (п. 4.3 Договору).

Згідно з п. 8.1 Договору замовник зобов`язаний, зокрема, прийняти виконані роботи та здійснити розрахунок відповідно до п. 2.2 Договору.

Підрядник зобов`язаний виконувати роботи відповідно до Завдання на проєктування та Технічного завдання, вихідних даних та умов Договору (п. 8.2 Договору).

Пунктами 8.3 - 8.8 Договору встановлена відповідальність сторін.

Згідно з п. 12.4 Договору (в редакції Додаткової угоди №3 до Договору), цей Договір набуває чинності з дати підписання Договору та скріплення його печатками і діє до 31 грудня 2022 року.

На виконання умов Договору позивачем виконані, а відповідачем прийняті роботи на загальну суму 971 280,00 грн, що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками замовника та підрядника: Актом №1-ПВР від 20.05.2020 на суму 69 000,00 грн; Актом №2-ПВР від 30.09.2020 на суму 38 640,00 грн; Актом №3-ПВР від 30.09.2020 на суму 80 040,00 грн; Актом №4-ПВР від 30.09.2020 на суму 41 400,00 грн; Актом №5-ПВР від 30.09.2020 на суму 55 200,00 грн; Актом №6-ПВР від 30.09.2020 на суму 41 400,00 грн; Актом №7-ПВР від 30.09.2020 на суму 33 120,00 грн; Актом №8-ПВР від 30.09.2020 на суму 69 000,00 грн; Актом №9-ПВР від 31.07.2020 на суму 63 480,00 грн; Актом №10-ПВР від 31.07.2020 на суму 55 200,00 грн; Актом №11-ПВР від 30.09.2020 на суму 30 360,00 грн; Актом №12-ПВР від 30.09.2020 на суму 49 680,00 грн; Актом №13-ПВР від 30.09.2020 на суму 115 920,00 грн; Актом №14-ПВР від 30.09.2020 на суму 88 080,00 грн; Актом №15-ПВР від 30.09.2020 на суму 140 760,00 грн.

Акти підписані представниками обох сторін без будь-яких зауважень щодо якості виконаних робіт і сторонами підтверджено, що виконана робота задовольняє умовам Договору і технічним вимогам, виконана в повному обсязі та належним чином оформлена.

Додатково виконання позивачем робіт за Договором на загальну суму 971 280,00 грн підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків за Договором № 03/20 від 21.02.2020, підписаними повноважними представниками сторін, а відповідачем в процесі розгляду справи факт виконання робіт за Договором не заперечувався.

Пунктом 2.2. Договору сторони передбачили, що розрахунки за виконані роботи проводитимуться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника протягом 45 банківських днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Враховуючи наведені умови Договору, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач повинен був оплатити виконані позивачем роботи у такі строки: за Актом №1-ПВР від 20.05.2020 - до 24.07.2020 включно, відповідно прострочення зобов`язання з оплати виникло з 25.07.2020; за Актами №9-ПВР, №10-ПВР від 31.07.2020 - до 05.10.2020 включно, відповідно прострочення зобов`язання з оплати виникло з 06.10.2020; за Актами №2-ПВР, №3-ПВР, №4-ПВР, №5-ПВР, №6-ПВР, №7-ПВР, №8-ПВР, №11-ПВР, №12-ПВР, №13-ПВР, №14-ПВР, №15-ПВР від 30.09.2020 - до 03.12.2020 включно, відповідно прострочення зобов`язання з оплати виникло з 04.12.2020.

Однак, в порушення умов Договору відповідач виконані позивачем роботи не оплатив, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 971 280 грн основного боргу, 470 544,87 грн пені, 63 847,15 грн 3 % річних, 400 120,59 грн інфляційних втрат коштів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем помилково визначено граничний термін оплати за умовами Договору (з огляду на п. 2.2 Договору та ст. 253 ЦК України), що призвело до неправильного розрахунку і безпідставного заявлення до стягнення 3% річних і інфляційних втрат; відсутня його вина у несвоєчасній оплаті робіт з огляду на фінансову кризу не платежів, яка виникла у зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед ДП "НАЕК "Енергоатом" та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії; розмір пені, нарахованої позивачем, який складає близько 50% від суми основного боргу, заявленої до стягнення, не є адекватним допущеному порушенню, що при розрахунку пені порушено вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України; враховуючи відсутність заподіяних позивачу за первісним позовом несвоєчасною оплатою збитків, відсутність вини відповідача за первісним позовом у простроченні виконання зобов`язань за Договором, враховуючи інтереси обох сторін, відповідач просив суд зменшити розмір пені на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України, а також не застосовувати до нього положення ч. 10 ст. 238 ГПК України. Крім цього, відповідачем було подано заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Також в процесі розгляду справи відповідач подав зустрічну позовну заяву, у якій просив стягнути з позивача 42120,00 грн, у тому числі: 23220,00 грн пені та 18900,00 грн штрафу.

Так, 09.09.2021 сторонами була укладена Додаткова угода №3 до Договору, в якій сторони, на підставі п.п.4.6, 10.4 та п.12.2 Договору, у зв`язку з виникненням обставин, не залежних від підрядника і перешкоджаючих виконанню його зобов`язань у встановлені терміни (кредиторська заборгованість Замовника), що викликає зміну термінів етапів робіт, домовились виключити "Календарний план" Додаток №2 до Договору та внести до складу Договору новий "Календарний план", що є додатком №1 до цієї Додаткової угоди №3. Також змінили термін дії договору - до 31.12.2022.

Згідно Календарного плану (Додаток №1 до Додаткової угоди №3) у розділі "Розробка проекту (Стадія П)" етапом №9 зазначено "Експертиза Проєкту в ДІЯРУ" зі строком закінчення - 30.09.2022, вартість етапу 225000,00 грн (без ПДВ).

Листом ВП ПАЕС №51/2552 від 14.02.2022 виконання робіт за Договором було призупинено на два місяці, тому, за доводами відповідача, дата виконання робіт змістилась до 30.11.2022.

Відповідач вказує, що станом на 24.02.2023 виконання експертизи проєкту в ДІЯРУ на суму 270 000,00 грн (з урахуванням ПДВ) Корпорацією "ТСМ Груп" не здійснено, прострочення виконання становить 86 днів.

Пунктом 8.3 Договору передбачено, що за порушення термінів виконання робіт за Договором підрядник зобов`язаний сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості невиконаних в строк робіт за кожен день прострочення. За прострочення виконання робіт більше тридцяти днів підрядник додатково платить штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно виконаних робіт.

13.12.2022 відповідач направив позивачу претензію від 08.12.2022 на суму 1350,00 грн, в якій просив вказав на невиконання позивачем зазначених робіт і просив перерахувати пеню на зазначений у претензії рахунок.

У зв`язку із викладеними обставинами відповідач подав зустрічний позов про стягнення з позивача 23 220,00 грн пені за період з 01.12.2022 по 24.02.2023 та 18 900,00 грн штрафу у розмірі 7% вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Позивач, у відзиві на зустрічний позов, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що проведення експертизи проекту в ДІЯРУ стало неможливим внаслідок дій відповідача, яким спочатку було повідомлено про неможливість виконання зобов`язань за договором через настання форс-мажорних обставин, в подальшому відповідач повідомив про зміну концепції захисту ядерного об`єкту та кардинальну зміну проектних рішень, що унеможливлює виконання зобов`язань по укладених договорах, у зв`язку із чим позивачем направлялись відповідні проекти додаткових угод, від підписання яких відповідач ухилився.

За наслідком розгляду даного спору, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 971280,00 грн основного боргу, 177 882,24 грн пені, 63 742,42 грн - 3 % річних, 400120,59 грн інфляційних втрат коштів. При цьому суд виходив з того, що позовні вимоги є доведеними і обґрунтованими, оскільки відповідачем допущено порушення виконання зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт, але позивачем невірно визначено початок прострочення виконання грошових зобов`язань, що вплинуло на розрахунок 3% річних та пені, а також наявні підстави для зменшення заявленої до стягнення пені. Крім цього, суд вказав на необхідність нарахування 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 25.01.2023 до моменту повної оплати основного боргу за наведеною у резолютивній частині рішення формулі.

Також суд прийшов до висновку, що зустрічні вимоги підлягають повному задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 23 220,00 грн пені, 18 900,00 грн штрафу, оскільки позивачем допущено порушення виконання зобов`язань за договором в частині виконання одного із етапів робіт - Експертизи Проєкту в ДІЯРУ.

Позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині зменшення розміру пені на 292 662 грн до 177882,24 грн, а також в частині задоволення зустрічного позову.

Відповідач, у свою чергу, оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині стягнення 3% річних в розмірі 63742,42 грн, пені в розмірі 177882,24 грн та подальшого донарахування 3% річних до моменту повної оплати основного боргу.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині вимог про стягнення суми основного боргу та інфляційних втрат коштів, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №03/20 на виконання проектних робіт від 21.02.2020, який, як правильно встановив суд першої інстанції, за правовою природою є договором підряду на проведення проєктних та пошукових робіт, і матеріалами підтверджується факт виконання позивачем робіт за вказаним договором та відсутні докази їх оплати відповідачем.

Апеляційним господарським судом не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а розрахунок задоволених позовних вимог в частині основного боргу та інфляційних втрат коштів позивачем здійснений арифметично та методологічно вірно, у відповідності до умов договору та фактичних обставин справи, тому є вірним висновок суду першої про повне задоволення первісного позову у цій частині.

Щодо позовних вимог первісного позову про стягнення пені та 3% річних апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що відсутня його вина у несвоєчасній оплаті робіт через значну заборгованість контрагентів відповідача, однак, згідно наведених положень ЦК України, зазначені обставини не є підставою для звільнення від відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Позивачем заявлені до стягнення 63 847,15 грн 3% річних, які нараховані ним за наступні періоди: з 23.07.2020 по 24.01.2023 (по акту від 20.05.2020), з 03.10.2020 по 24.01.2023 (по актам від 31.07.2020) та з 03.12.2020 по 24.01.2023 (по актам від 30.09.2020).

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем невірно визначено порядок прострочення виконання грошових зобов`язань, оскільки, з врахуванням положень п. 2.2 Договору та приписи ст. 253 ЦК України, відповідач роботи за актом від 20.05.2020 мав оплатити у строк до 24.07.2020 включно, відповідно прострочення зобов`язання з оплати виникло з 25.07.2020, за актами від 31.07.2020 - до 05.10.2020 включно, відповідно прострочення зобов`язання з оплати виникло з 06.10.2020 та за актами від 30.09.2020 - до 03.12.2020 включно, відповідно прострочення зобов`язання з оплати виникло з 04.12.2020, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягнення 63 742,42 грн, а в іншій частині вимоги про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають.

У сфері господарювання, згідно з частини 2 статті 217 та частини 1 статті 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У пункті 8.7 Договору сторони погодили, що у разі невиконання замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт при наявності фінансування дирекцією ДП "НАЕК "Енергоатом", замовник на вимогу підрядника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Водночас, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак, пунктом 7 розділу IX "Прикінцеві положення" ГК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім цього, згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем виникла під час дії карантину, який був скасований лише 01.07.2023, тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст.232 ГК України щодо обмеження нарахування пені шістьма місяцями та положення ст.258 ЦК України щодо спеціальної строку позовної давності в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивачем заявлені до стягнення 470 544,87 грн пені, яка нарахована ним за наступні періоди: з 23.07.2020 по 24.01.2023 (по акту від 20.05.2020), з 03.10.2020 по 24.01.2023 (по актам від 31.07.2020) та з 03.12.2020 по 24.01.2023 (по актам від 30.09.2020) і з розрахунку вбачається, по 02.06.2022 розмір пені обмежувався подвійною обліковою ставкою НБУ, а з 03.06.2022, у зв`язку зі збільшенням розміру облікової ставки НБУ, пеня нараховувалась у розмірі 0,1% заборгованості в день.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем не вірно визначено початок прострочення, (з 25.07.2020 по акту від 20.05.2020, з 06.10.2020 по актам від 31.07.2020 та з 04.12.2020 по актам від 30.09.2020), що вплинуло на правильність розрахунку пені, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягнення 470 114,85 грн, а в іншій частині вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Однак, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення суми пені до 99% від загальної суми, нарахованої позивачем.

Так, статтею 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Вказані правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 у справі №920/694/19.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Застосовуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості зменшення нарахованої пені до розміру 177 882,24 грн, оскільки відповідач утворений з метою виробництва електричної енергії, забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, дохід відповідача на 99% складається з виручки від реалізації електричної енергії, що виробляється її відокремленими підрозділами - атомними електростанціями, Запорізька АЕС та місто Енергодар, в якій вона розташована, з 04.03.2022 перебуває у тимчасовій окупації, а в структурі електроенергії, виробленої відокремленими підрозділами відповідача, до моменту окупації військовими російської федерації найбільшу частку складала електроенергія, вироблена саме Запорізькою АЕС, отже відповідачем втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії, однак він продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ВП ЗАЕС (заробітна плата персоналу, матеріальне забезпечення невідкладних потреб безпечної експлуатації об`єктів тощо), що вплинуло на фінансовий стан, у той час як розмір заявленої позивачем до стягнення пені становить 50% від розміру основної заборгованості.

За встановлених обставин, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір пені в сумі 177 882,24грн, з врахуванням стягнутих на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат коштів, становить справедливу сатисфакцію, тому відхиляються відповідні доводи як позивача, так і відповідача, які викладені у їх апеляційних скаргах і рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Посилання відповідача про можливість зменшення розміру 3% річних, відхиляються апеляційним господарським судом, у постанові Верховного Суду у справі №902/417/18, на яку посилається відповідач, розглядалось питання зменшення не 3% річних, нарахованих відповідно до законодавства, а 96% річних, нарахованих відповідно до умов договору, тому вона не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а нарахування 3% річних у даній справі здійснено у повній відповідності до положень ст.625 ЦК України і відсутні правові підстави для їх зменшення, тому в цій частині апеляційна скарга відповідача також не підлягає задоволенню.

Позивач у первісному позові також просив зазначити у рішенні про нарахування 3% річних та пені на суму боргу до моменту виконання рішення відповідачем.

Так, відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Таким чином, чинним процесуальним законодавством передбачено право суду зазначити про нарахування відсотків та пені до моменту виконання рішення суду.

Проте, оскільки карантин було скасовано з 01.07.2023, відповідно відновили свою дію вищенаведені положення ст.232 ГК України щодо обмеження строку нарахування пені, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у позові в частині вимог про зазначення в рішенні про подальше нарахування пені.

Доводи відповідача про те, що нарахування 3% річних до повного виконання рішення поставлять підприємство в ще більш скрутне становище, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Така правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постановах від 20 грудня 2010 року у справі №3-57гс10, від 4 липня 2011 року у справі №3-65гс11 та підтримана сталою практикою Верховного Суду, зокрема у постановах від 29 січня 2019 року у справі №910/11249/17, від 28 жовтня 2018 року у справі №913/70/18 та інших.

Отже, у будь-якому випадку позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів, нарахованих на суму основного боргу, до моменту повного погашення відповідачем заборгованості за договором, тому рішення суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованим.

Щодо зустрічного позову відповідача про стягнення з позивача 23220,00 грн пені та 18900,00 грн штрафу за неналежне виконання умов договору, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 8.3 Договору також передбачено, що за порушення термінів виконання робіт за Договором підрядник зобов`язаний сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості невиконаних в строк робіт за кожен день прострочення. За прострочення виконання робіт більше тридцяти днів підрядник додатково платить штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Відповідачем на підставі вказаного пункту договору нараховані та заявлені до стягнення 23220,00 грн пені за період з 01.12.2022 по 24.02.2023 та 18900,00 грн штрафу з посиланням на те, що позивач станом на 24.02.2023 не виконав експертизу проекту в ДІЯРУ у строки, передбачені додатком №1 до додаткової угоди №3 до договору, прострочення на час подання зустрічного позову становить 86 днів.

Так, згідно Календарного плану (Додаток №1 до Додаткової угоди №3 від 09.09.2021 до Договору) у розділі "Розробка проекту (Стадія П)" етапом №9 зазначено "Експертиза Проєкту в ДІЯРУ" зі строком закінчення - 30.09.2022, вартість етапу 225000,00 грн (без ПДВ), але у матеріалах справи відсутні докази виконання позивачем вказаного етапу.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що листом від 14.02.2022 відповідач, посилаючись на проведення службового розслідування щодо правомірності укладання договорів та пункту 10.2 договору, повідомив позивачу про призупинення робіт по договору строком на два місяці, починаючи з 15 дні з моменту отримання цього листа.

Листом від 10.03.2022 відповідач повідомив позивачу про те, що виконання зобов`язань за договорами, у тому числі за договором №03/2, є неможливим через настання форс-мажорних обставин - військову агресію рф проти України, що стало підставою для введення воєнного стану 24.02.2022.

Позивач листом від 05.08.2022 направив відповідачу для підписання проект додаткової угоди №4 від 05.08.2022 до договору щодо зміну терміну дії договору до 31.12.2023 та зміну календарного плану, встановивши строк виконання етапу "Експертиза проекту в ДІЯРУ" - до 30.09.2023.

Листом від 09.09.2022 відповідач повернув вказаний проект додаткової угоди без підписання з посиланням на те, що через ведення бойових дій на території Миколаївської області на ВП ПАЕС введено особливий режим забезпечення фізичного захисту, що унеможливлює проведення будь-яких робіт на об`єктах, тому, враховуючи неможливість закінчення виконання сторонами взятих на себе зобов`язань через обставини, що виникли не з вини будь-якої із сторін договору, пропонує укласти додаткові угоди, якими зменшити обсяг робіт по договорам до обсягу, що фактично виконаний позивачем.

У відповідь на вказаний лист позивач листом від 27.09.2022 направив відповідачу для підписання проект додаткової угоди №4 від 27.09.2022 до договору щодо зміну терміну дії договору до 31.12.2023 та зміну календарного плану, встановивши строк виконання етапу "Експертиза проекту в ДІЯРУ" - до 30.09.2023.

Листом від 06.12.2022 позивач просив позивача повідомити результати розгляду та погодження проектів додаткових угод.

Листом від 28.12.2022 відповідач повернув вказаний проект додаткової угоди без підписання з посиланням на те, що з метою забезпечення реалізації комплексу заходів із посилання охорони та оборони ВП "Південноукраїнська АЕС" виникла необхідність в позаплановому перегляді об`єктової проектної загрози ядерних установок, тому виникла потреба у розробці та реалізації програми підвищення захищеності ВП ПАЕС у відповідності до нових наявних загроз із зміною концепції захисту та кардинальною зміною проектних рішень, що унеможливлює виконання зобов`язань по укладеним договорам із позивачем, тому враховуючи неможливість закінчення виконання сторонами взятих на себе зобов`язань через обставини, що виникли не з вини будь-якої із сторін договору, пропонує укласти додаткові угоди, якими зменшити обсяг робіт по договорам до обсягу, що фактично виконаний позивачем.

Листом від 30.12.2022 позивач направив відповідачу для підписання проект додаткової угоди №4 до договору щодо зменшення обсягу закупівлі до фактично виконаної, зміни протоколу погодження договірної ціни та календарного плану, виключивши з нього етап 9 "Експертиза проекту в ДІЯРУ".

Листом від 13.01.2023 відповідач повернув вказаний проект додаткової угоди без підписання з посиланням на те, строк дії договору закінчився 31.12.2022, тому укладення додаткової угоди до договору термін дії якого сплив, буде суперечити діючому законодавству України.

Статтею 538 ЦК України встановлено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

У той же час, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх (ст.887 ЦК України).

Отже, обов`язку підрядника виконати проектні роботи кореспондує обов`язок замовника прийняти та оплатити виконані роботи.

Однак, зі змісту наведених листів відповідача вбачається, що відповідач втратив інтерес до подальшого виконання позивачем робіт за договором, пропонував позивачу укласти додаткові угоди, якими зменшити обсяг робіт по договорам до обсягу, посилаючись на неможливість закінчення виконання сторонами взятих на себе зобов`язань через обставини, що виникли не з вини будь-якої із сторін договору.

Таким чином, на підставі наведених положень статті 538 ЦК України позивач мав очевидні підстави вважати, що відповідач не виконає зобов`язання з прийняття та оплати робіт етапу 9 "Експертиза проекту в ДІЯРУ", враховуючи вже наявну заборгованість відповідача по вже виконаним етапам договору, тому правомірно відмовився виконання обов`язків за договором.

Статтею 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позивачем доведено відсутність своєї вини у невиконанні робіт по етапу 9 календарного плану, отже відсутні підстави для покладення на нього відповідальності у вигляді пені і штрафу за невиконання вказаних робіт, тому зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та не підлягаючими задоволенню.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва прийняте із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому, відповідно до положень ст. 277 ГПК України, підлягає зміні в частині результатів розгляду зустрічного позову. Отже, апеляційна скарга позивача підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно частини 14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16, від 03.04.2018 у справі №902/339/16.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до положень ч.9 ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача повністю (за виключенням суми судового збору 1 019,84 грн, який був сплачений позивачем за позовну вимогу про стягнення штрафу, від якої він відмовився в процесі розгляду справи у суді першої інстанції), оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Корпорації "ТСМ Груп" задовольнити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 12 червня 2023 року, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

"1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Ямська, 72, ідентифікаційний код 37034171) 971 280,00 грн (дев`ятсот сімдесят одну тисячу двісті вісімдесят гривень 00 коп.) основного боргу, 177 882,24 грн (сто сімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 24 коп.) пені, 63 742,42 грн (шістдесят три тисячі сімсот сорок дві гривні 42 коп.) 3 % річних, 400 120,59 грн (чотириста тисяч сто двадцять гривень 59 коп.) інфляційних втрат, 28 586,89 грн (двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят шість гривень 89 коп.) судового збору.

3. Органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 в справі № 910/1692/23, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати 3 % річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 25.01.2023 до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих процентів з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Ямська, 72, ідентифікаційний код 37034171).

3. В задоволенні іншої частини первісного позову відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ."

3. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення.

4. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Ямська, 72, ідентифікаційний код 37034171) - 4 026,00 грн (чотири тисячі двадцять шість гривень 00 коп.) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Справу повернути до Господарського суду міста Києва .

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.11.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко