СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року м. Харків Справа № 913/273/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

без участі представників сторін,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідачів (вх.№1662Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 18.02.2023, прийняте у приміщенні Господарського суду Луганської області суддею Шеліхіною Р.М., дата складання повного тексту рішення - 18.02.2023, у справі № 913/273/23

за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", м. Київ

до відповідачів: 1. Фермерського господарства "Спіка", м. Кремінна Луганської області, 2. ОСОБА_1 , с. Червонопопівка Кремінського району Луганської області

про стягнення 118 455, 48грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Фермерського господарства "Спіка" та ОСОБА_1 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 03.11.2020 №МБ-КНА-К-10641 у сумі 108 000, 00грн та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом у сумі 10 455, 48грн за період з 25.02.2022 по 16.11.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між АТ "ПУМБ" та ФГ "Спіка" 03.11.2020 був укладений кредитний договір №МБ-КНА-К-10641, на виконання умов якого банком був наданий кредит відповідачу-1 у сумі 225 000грн для оплати частини вартості обладнання.

Позивач у позові зазначає, що відповідач-1 в порушення умов пунктів 1.1, 1.2., 6.1 договору кредит своєчасно не повернув. Крім того, в порушення умов статті 7 договору не сплатив проценти за користування кредитом

Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 перед позивачем за кредитним договором, між АТ "ПУМБ" та ОСОБА_1 укладений договір поруки від 03.11.2020 №МБ-КНА-П-10641/2.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 18.02.2023 позов задоволено повністю; стягнуто солідарно з Фермерського господарства "Спіка" та фізичної особи ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" основну заборгованість за кредитом у сумі 108 000, 00грн, проценти за користування кредитними коштами у сумі 10 455, 48грн за період з 25.02.2022 по 16.11.2022 за кредитним договором від 03.11.2020 №МБ-КНА-К-10641 та судовий збір у сумі 2 481, 00грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач обов`язок щодо надання кредитних коштів відповідачу-1 виконав у повному обсязі, у сумі 225 000грн, що підтверджується меморіальним ордером від 06.11.2020 №TR.45442532.84737.18906 та випискою з особового рахунку позичальника.

Починаючи з 25.02.2022, відповідач обов`язок зі сплати процентів за користування кредитними коштами не виконував, на вимогу банку про сплату процентів та дострокове повернення коштів до 30.06.2022 - відповіді не надав.

Таким чином, починаючи з 01.07.2022 заборгованість позичальника з повернення основної заборгованості за кредитним договором вважається простроченою у повному обсязі.

Суд першої інстанції встановив, що заборгованість відповідача-1 за основною сумою кредиту станом на 16.11.2022 становить 108 000грн, а за процентами - 10 455, 48грн за період з 25.02.2022 по 16.11.2022.

Крім того, як встановлено місцевим господарським судом, відповідач-2 поручився за належне виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором.

Отже, відповідач-2 несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями, які виникли на підставі кредитного договору разом з відповідачем-1.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що законними та обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів 108 000грн заборгованості за сумою кредиту, 10 455, 48грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 18.02.2023, відповідачі звернулися до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 18.02.2023 року у справі №913/273/22 та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції; судові витрати просять покласти на Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк".

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що через загострення воєнного конфлікту зі сторони окупаційної армії рф, просування якої у Луганської області почалося ще задовго до повномасштабного вторгнення 24.02.2022, мало наслідком ускладнення виконання договірного зобов`язання; у подальшому з 25.02.2022 з метою збереження власного життя працівники ФГ "Спіка" не виходили на роботу, а з території господарства, що в той час перебувало без охорони, було викрадено сільськогосподарську техніку та обладнання, яке там зберігалось, на закупівлю яких і була надана грошова сума за кредитним договором.

Як зазначають апелянти, вимогу позивача від 18.07.2022 та від 13.07.2022 щодо виконання зобов`язання, які були направлені на електронну адресу, яку вказано в оскаржуваному рішенні, ФГ "Спіка" не отримував.

Крім того, апелянти посилаються на те, що не були належним чином повідомлені про подання позову АТ "ПУМБ" та розгляд справи судом першої інстанції.

До апеляційної скарги в обґрунтування доводів щодо ускладнення виконання зобов`язань за кредитним договором додані копії договору страхування СТД №3524396 від 09.11.2021, акту перевірки наявності та стану сільгосптехніки, заяви про шкоду транспортному засобу від 21.06.2022, заяви про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування за фактом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, кредитного договору №МБ-КНА-К-10641 від 03.11.2020 (копія якого вже наявна в матеріалах справи та була подана суду першої інстанції) та рахунку на оплату по замовленню №6948 від 28.09.2020 сільгосптехніки.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у даному випадку апелянтами було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за таких підстав, відповідно до частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Крім того, дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідачів на рішення Господарського суду Луганської області від 18.02.2023 у справі №913/273/23 та постановлено здійснити її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено позивачу строк до 02.10.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 02.10.2023 для подання заяв і клопотань.

Копії ухвали апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження були надіслані сторонам на їх адреси, зазначені в матеріалах справи та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та вручені позивачу, зокрема і в підсистемі "Електронний суд", а також представнику апелянтів засобами поштового зв`язку.

Відтак, сторони належним чином повідомлені про розгляд скарги в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечень проти розгляду скарги в порядку спрощеного провадження від учасників справи не надходило.

02.10.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що апелянтами в апеляційній скарзі не обґрунтовано, у чому полягає незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції; факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів скаржниками не оспорюється, як і не оскаржується наявність самої заборгованості.

Також позивач вважає твердження апелянтів щодо загострення воєнного конфлікту з листопада 2021 року на території, де фактично знаходилося господарство позичальника, голослівними.

Крім того, позивач посилається на те, що заходи збереження майна фермерського господарства через його страхування не пов`язані "із загостренням воєнного конфлікту у Луганській області з листопада 2021 року", а є обов`язковою умовою виконання кредитного договору.

Позивач зазначає, що ним було дотримано період кредитних канікул та враховано складність ситуації, в якій опинився позичальник. Між тим, мораторій на стягнення кредитної заборгованості у період воєнного стану законодавством не встановлено.

За твердженням позивача, він використовував електронну адресу, що була зазначена головою ФГ "Спіка" у листі від 09.06.2022.

На думку позивача, суд при розгляді справи прийняв заходи для належного повідомлення відповідачів у справі, щоб вони могли скористатись своїм правом надання заперечень щодо позовних вимог.

З огляду на викладене, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Луганської області від 18.02.2023 у справі №913/273/22 - залишити без змін.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем додані копії договорів страхування від 03.11.2020 та від 09.11.2021 на підтвердження доводів, що страхування майна відповідача-1 було здійснено на виконання умов кредитного договору, а також копія листа від 09.06.2022 №79 (копія якого вже долучена до матеріалів справи і була подана суду першої інстанції).

Відповідно до частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В силу статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Вирішуючи питання надання сторонами у справі додаткових доказів: копій договору страхування СТД №3524396 від 09.11.2021, акту перевірки наявності та стану сільгосптехніки, заяви про шкоду транспортному засобу від 21.06.2022, заяви про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування за фактом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, рахунку на оплату по замовленню №6948 від 28.09.2020, договору страхування від 03.11.2020, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до положень статті 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже, за загальним правилом, усі докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень мають бути подані учасниками справи до суду першої інстанції, а до суду апеляційної інстанції додаткові докази подаються у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, відповідачі посилаються на те, що вони не отримували позову АТ "ПУМБ" та не були повідомлені про розгляд справи місцевим господарським судом.

Судова колегія зазначає, що відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції в ухвалі від 19.12.2022 встановив, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ФГ "Спіка" є: 92934, с. Червонопопівка Кремінського району Луганської області, вул. Садова, буд. 54.

За інформацією Акціонерного товариства "Укрпошта", розміщеній на офіційному веб-сайті (https://offices.ukrposhta.ua), відділення в с. Червонопопівка Кремінського району Луганської області тимчасово не функціонує, а тому пересилання поштової кореспонденції до с. Червонопопівка Кремінського району Луганської області наразі є неможливим.

Отже, позивачем обґрунтовано не направлено копію позовної заяви та доданих до неї документів на вказану адресу відповідача-1 та відповідача-2 засобами поштового зв`язку.

Судом першої інстанції також встановлено, що у позовній заяві АТ "ПУМБ" зазначило, що місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , та на підтвердження вказаної інформації надало витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 24.10.2017 №4447-1, проте, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.12.2022 ОСОБА_1 є засновником ФГ "Спіка" та адресою засновника є: АДРЕСА_2 .

Суд взяв до уваги, що у листі від 09.06.2022 №78 ФГ "Спіка" дало згоду на відправлення інформації, що містить банківську таємницю на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 та месенджери Viber, Whats App на номер НОМЕР_1 .

Через неможливість відправлення вихідної кореспонденції засобами поштового зв`язку відповідачам за їх офіційними адресами та адресами, вказаними у позовній заяві, місцевий господарський суд дійшов висновку, що дана ухвала буде направлена на електронну адресу відповідача - 1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та на адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 .

Судом також зазначено, що існує Порядок створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 №646, який визначає умови створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

У зв`язку з цим, суд направив один примірник ухвали на адресу Міністерства соціальної політики України для виконання своїх функцій і повноважень щодо надання відомостей із Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб стосовно відповідача-2 - фізичної особи ОСОБА_1 .

Крім того, зміст ухвали про відкриття провадження у справі від 19.12.2022 був опублікований на офіційному веб-сайті судової влади України за наступним посиланням: https://lg.arbitr.gov.ua/sud5014/.

Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом при відкритті провадження у справі вчинені усі можливі та залежні від нього дії з метою належного повідомлення відповідачів про розгляд справи за позовом АТ "ПУМБ".

28.12.2022 позивачем на виконання ухвали суду надано докази надсилання позову ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 , а також на електронну адресу відповідача - 1 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

03.01.2023 від Міністерства соціальної політики України надійшла відповідь від 30.12.2022 №14059/0/2-22/19 на виконання ухвали суду від 19.12.2022, в якій вказано, що відповідно до інформації з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , фактично проживає за адресою (адреса листування): АДРЕСА_3 - з 20.03.2022.

Згідно матеріалів справи, поштовий конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі, що був надісланий ОСОБА_1 на зазначену вище адресу, повернувся до місцевого господарського суду із зазначенням причини повернення "за закінченням терміну зберігання".

Однак, враховуючи, що судом про розгляд справи було проінформовно відповідачів всіма можливими засобами, суд розглянув справу та 18.02.2023 прийняв оскаржуване відповідачами рішення.

Апелянти зазначають, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про розгляд справи, при цьому, не наводять обґрунтувань, яким чином суд міг довідатись про зазначену в апеляційній скарзі адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 , а також довідатись про його вірний номер телефону для надсилання повідомлень.

Судова колегія зауважує, що 2-ий відповідач, взявши на себе відповідні зобов`язання та не вчинивши дій щодо повідомлення адреси свого проживання (для листування), у тому числі і не повідомивши цю адресу ( АДРЕСА_4 ) як внутрішньо переміщена особа, кредитодавцю, проявивши розумну обізнаність, має розуміти настання відповідних наслідків у вигляді імовірного неповідомлення його як поручителя щодо необхідності погашення кредитних зобов`язань.

При цьому, необґрунтованими та безпідставними є посилання апелянтів, що адреса: АДРЕСА_2 , не має до ОСОБА_1 ніякого відношення, оскільки ця адреса зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.12.2022 як адреса ОСОБА_1 , який є засновником ФГ "Спіка", а також зазначена в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб, відомості до якої заносяться за заявою внутрішньо переміщеної особи.

Щодо доводів апелянтів, що адресою ФГ "Спіка" є: 92905, Луганська область, Кремінський район, місто Кремінна(з), вулиця Титова, будинок 1 "В", судова колегія зазначає, що в будь-якому випадку надсилання поштової кореспонденції у Кремінський район Луганської області було неможливим, у зв`язку із цим, ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана ФГ "Спіка" на електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1, а також зміст ухвали був опублікований на офіційному веб-сайті судової влади України.

Апелянти зазначають, що вказана електронна адреса не є адресою ФГ "Спіка", однак, у матеріалах справи наявний лист від 09.06.2022 №78, в якому ФГ "Спіка" дало згоду на відправлення інформації, що містить банківську таємницю на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відомості щодо іншої електронної адреси в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що судом першої інстанції дотримано вимоги процесуального законодавства щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, вчинено усі можливі та залежні від суду дії з метою забезпечення сторонам подати свої доводи і вимоги щодо позовної заяви.

Натомість доводи відповідачів щодо неналежного їх повідомлення про розгляд справи і неотримання позову АТ "ПУМБ" зводяться виключно до вчинення власних суб`єктивних дій щодо неповідомлення АТ "ПУМБ" як кредитодавця, відповідних уповноважених органів щодо місця проживання ОСОБА_1 , інших засобів зв`язку з ним, а також невнесення відомостей щодо засобів електронного зв`язку ФГ "Спіка" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; доводи ФГ "Спіка", що електронна адреса, на яку надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позов АТ "ПУМБ", не є адресою ФГ "Спіка", спростовується наявною у справі заявою від 09.06.2022.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянтів про неналежне їх повідомлення судом першої інстанції про розгляд справи в суді.

Об`єктивно місцевим господарським судом були створені умови відповідачам для реалізації свого права подання доказів і доводів щодо позовних вимог суду першої інстанції; натомість саме внаслідок власних суб`єктивних дій відповідачі таким своїм правом не скористались.

Судова колегія зазначає, що положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи", і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14.

Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі №916/3130/17 та від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 вказаного Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Враховуючи, що відповідачами не доведено виняткового випадку, внаслідок якого вони не змогли подати до суду першої інстанції додаткові докази з причин, що об`єктивно не залежали від них, суд апеляційної інстанції не приймає надані апелянтами додаткові докази.

Позивач фактично надав додаткові докази в спростування доводів апеляційної скарги щодо страхування майна фермерського господарства.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

За таких обставин, суд не приймає і додані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу додаткові докази і здійснює розгляд скарги з урахуванням доказів, які були предметом розгляду суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, які суд визнає достатніми для розгляду апеляційної скарги у спрощеному провадженні, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянтів, а також доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, між Акціонерним товариством "ПУМБ" (банк) та Фермерським господарством "Спіка" (позичальник) укладено кредитний договір від 03.11.2020 №МБ-КНА-К-10641 (далі - кредитний договір).

За умовами пункту 1.1. кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 225 000грн, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, оплатити плату за кредит та повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

Кредит надається позичальнику одноразово, в сумі, що зазначена в пункті 1.1. цього договору (але не більше несплаченої на дату видачі кредиту частини вартості техніки за договором купівлі-продажу товару, зазначеним в пункті 2.1. цього договору).

Повернення кредиту здійснюється позичальником протягом дії цього договору у відповідну дату до відповідного розміру, в порядку та на умовах, зазначених в пункті 6.1. цього договору (пункт 1.2. кредитного договору).

Згідно з пунктом 2.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується використати кредит виключно на наступні цілі: для оплати товару - обладнання, а саме: пересувного завантажувача зерна ЗЗП-100, 2019 р.в., заводський номер 131; навантажувача тракторного НТ-1500, 2020 р.в., заводський номер 1266; ківша 2020 р.в. за договором купівлі-продажу від 26.10.2020 №41/52.

Згідно підпункту 1 пункту 5.1. договору, кожна з перелічених нижче подій повинна тлумачитись як несприятлива подія, зокрема, несплата позичальником будь-якої суми, що належить до оплати банку згідно цього договору, у передбачений ним строк, та/або невиконання будь-яких інших обов`язків за цим договором та/або обов`язків за угодами про забезпечення та/або за іншими угодами, укладеними між сторонами; фінансовий стан позичальника погіршиться таким чином, що поставить під сумнів можливість належного виконання ним взятих на себе зобов`язань згідно цього договору (підпункт 7 пункту 5.1. договору).

Відповідно до пункту 5.2. кредитного договору, у випадку будь-якої несприятливої події, банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов`язаний, незважаючи на положення пункту 6.1. цього договору, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит у повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають оплаті позичальником на користь банку згідно з цим договором, в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги банк має здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків позичальника в порядку, встановленому цим договором, для погашення боргового зобов`язання позичальника.

Позичальник зобов`язується повернути кредит частинами в розмірах та строки, зазначені в графіку (пункт 6.1. кредитного договору з урахуванням додаткової угоди №1 від 04.11.2021), а саме: в період з 25.02.2021 по 24.10.2023 частковим платежем.

У 2021 році:

- не пізніше 25.02.2021 - суму заборгованості, яка перевищує 180 000грн;

- не пізніше 25.09.2021 - суму заборгованості, яка перевищує 162 000грн;

- не пізніше 25.10.2021 - суму заборгованості, яка перевищує 144 000грн;

- не пізніше 30.10.2021 - всю суму фактичної заборгованості - у випадку не продовження кредитування на наступний рік).

У випадку продовження кредитування на наступний рік:

- не пізніше 25.11.2021 - суму заборгованості, яка перевищує 126 000грн;

- не пізніше 25.12.2021 - суму заборгованості, яка перевищує 108 000грн.

У 2022 році:

- не пізніше 25.09.2022 - суму заборгованості, яка перевищує 90 000грн;

- не пізніше 25.10.2022 - суму заборгованості, яка перевищує 72 000грн;

- не пізніше 25.10.2022 - всю суму фактичної заборгованості - у випадку не продовження кредитування на наступний рік.

У випадку продовження кредитування на наступний рік:

- не пізніше 25.11.2022 - суму заборгованості, яка перевищує 54 000грн;

- не пізніше 25.12.2022 - суму заборгованості, яка перевищує 36 000грн.

У 2023 році:

- не пізніше 25.09.2023 - суму заборгованості, яка перевищує 18 000грн;

- не пізніше 24.10.2023 - всю суму фактичної заборгованості за кредитом.

За користування кредитом, позичальник зобов`язаний оплатити банку відповідну плату в порядку і на умовах, обумовлених нижче, а саме: проценти за користування кредитом (пункт 7.1. статті 7 договору).

Проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 14, 75% річних (підпункт 7.2.1. пункту 7 договору).

Згідно з підпунктом 7.2.2. пункту 7 період нарахування процентів складає календарне число днів. Датою закінчення періоду нарахування процентів є перший банківський день після 24 числа (без його урахування) або день, що передує даті повернення кредиту, а початком - дата надання кредиту банком та/або перший банківський день після 24 числа (з його урахуванням).

Проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час користування кредитом (пункт 7.2.3. договору).

Пунктом 7.2.7. договору передбачено, що нараховані проценти повинні сплачуватися позичальником щомісяця не пізніше 1 (одного) банківського дня, наступного за 24 числом кожного місяця.

Забезпеченням боргових зобов`язань за цим договором є, зокрема, договір поруки між банком та громадянином України ОСОБА_1 (пункт 8.1. договору).

Так, як встановлено судом першої інстанції, між Акціонерним товариством "ПУМБ" (кредитор) та громадянином України ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки від 03.11.2020 №МБ-КНА-П-10641/2 (далі - договір поруки).

За цим договором поручитель поручається перед кредитором за виконання боргових зобов`язань, вказаних в статті 2 цього договору (пункт 1.1. договору поруки).

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора тощо (пункт 1.2.договору поруки).

У разі порушення боржником зобов`язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо (пункт 1.3. договору поруки).

Згідно зі статтею 2 договору поруки, порукою за цим договором забезпечується виконання зобов`язань боржника (- ків) перед кредитором, що випливають з наступного договору (- ів): кредитного договору від 03.11.2020 №МБ-КНА-К-1064, а саме: повернути кредит, наданий в розмірі 225 000грн частинами та в строки, зазначеними в наведеному у кредитному договорі графіку, але не пізніше 24.10.2023, а у випадках, передбачених кредитним договором, в інші встановлені кредитним договором строки.

Щомісячно, не пізніше 1 (одного) банківського дня, наступного за 24 числом кожного місяця, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14, 75% річних (з розрахунку 365 днів на рік), а у випадках, передбачених кредитним договором у розмірі 15, 75% річних (з розрахунку 365 днів на рік).

Пунктом 3.5. договору поруки передбачено, що у разі порушення зобов`язання боржником (у тому числі невиконання та/або неналежного виконання боржником зобов`язання у строки, визначені договором(ами), з якого(их) випливає зобов`язання), поручитель зобов`язаний в перший день порушення боржником зобов`язання (або певної його частини) виконати таке зобов`язання (або певну його частину) незалежно від факту направлення йому кредитором відповідної вимоги. При цьому кредитор не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт порушення зобов`язання боржником. Порушення зобов`язання боржником буде достатньою для поручителя підставою виконати порушене зобов`язання (або певну його частину) без будь-яких застережень, умов чи вимог до кредитора про надання інформації чи документів.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання кредитного договору, позивачем надано ФГ "Спіка" кредит у розмірі 225 000грн для оплати вартості обладнання, що підтверджується наданим до справи меморіальним ордером від 06.11.2020 №TR.45442532.84737.18906 та випискою з особового рахунку позичальника.

Згідно розрахунку, наданого позивачем до матеріалів справи, залишок непогашеної заборгованості станом на 16.11.2022 складає 108 000грн.

Як вказує позивач у позові, починаючи з 25.02.2022 позичальник не виконував належним чином свої зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом, тим самим порушив умови договору і вимоги закону.

З матеріалів справи вбачається, що заявою від 09.06.2022 №78, голова ФГ "Спіка" підтвердив електронну адресу фермерського господарства - ІНФОРМАЦІЯ_1, та вказав, що всі повідомлення надіслані на цю адресу в рамках кредитного договору від 03.11.2020 №МБ-КНА-К-10641 будуть вважатися належним чином отримані.

У зв`язку із настанням несприятливих подій, передбачених підпунктами 1, 7 пункту 5.1 кредитного договору, позивач направив на електронну адресу ФГ "Спіка" - ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення від 17.06.2022 №КНО-61.1.4/17 про дострокове повернення кредиту за спірним договором, де встановив останнім днем повернення кредиту - 30.06.2022.

У своїй вимозі про дострокове повернення кредитних коштів, позивач посилався на несприятливі умови, а саме несплату позичальником процентів, у передбачений договором строк, та погіршення фінансового стану позичальника таким чином, що ставить під сумнів можливість належного виконання ним взятих на себе зобов`язань згідно цього договору, що і стало підставою для направлення відповідачу-1 такої вимоги (підпункти 1, 7 пункту 5.1. кредитного договору).

Крім цього, позивачем 18.07.2022 направлено на електронну адресу поручителя - відповідача 2, вимогу від 13.07.2022 №КНО-61.1.3.1/69 щодо виконання зобов`язань за договором поруки від 03.11.2020 №МБ-КНА-П-10641/2.

Відповідач-1, як позичальник, та відповідач-2, як поручитель, проценти за користування кредитними коштами в зазначений у вимозі строк та в подальшому не сплатили, основну заборгованість за кредитом не повернули, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 03.11.2020 №МБ-КНА-К-10641 у сумі 108 000грн та заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом у сумі 10 455, 48грн за період з 25.02.2022 по 16.11.2022.

Суд першої інстанції, перевіривши наданий розрахунок, встановив його вірним та обґрунтованим.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідачами не оспорюються обставини щодо отримання відповідачем-1 кредиту у позивача на вказаних в позовній заяві умовах, укладення відповідачем-2 з позивачем договору поруки.

В апеляційній скарзі апелянти також не спростовують суму заборгованості, її арифметичну вірність.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що через загострення воєнного конфлікту зі сторони окупаційної армії рф, просування якої у Луганської області почалося ще задовго до повномасштабного вторгнення 24.02.2022, мало наслідком ускладнення виконання договірного зобов`язання; у подальшому з 25.02.2022 з метою збереження власного життя працівники ФГ "Спіка" не виходили на роботу, а з території господарства, що в той час перебувало без охорони, було викрадено сільськогосподарську техніку та обладнання, яке там зберігалось, на закупівлю яких і була надана грошова сума за кредитним договором.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке ж положення міститься і в статті 173 Господарського кодексу України.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі, у зв`язку із неповерненням відповідачем-1 наданих позивачем кредитних коштів.

Як зазначає позивач, починаючи з 25.02.2022, відповідач-1 обов`язок зі сплати процентів за користування кредитними коштами не виконував, на вимогу банку про сплату процентів та дострокове повернення коштів до 30.06.2022 - відповіді не надав.

Таким чином, починаючи з 01.07.2022 заборгованість позичальника з повернення основної заборгованості за кредитним договором вважається простроченою у повному обсязі.

Згідно розрахунку позивача заборгованість першого відповідача за основною сумою кредиту станом на 16.11.2022 становить 108 000грн, а за процентами - 10 455, 48грн за період з 25.02.2022 по 16.11.2022.

Відповідачі посилаються на наявність для відповідача-1 форс-мажорних обставин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, - такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, у межах кредитного договору позичальник отримує кредитні кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Договірні зобов`язання мають виконуватися належним чином, а одностороння відмова від зобов`язань не допускається.

Наявність форс-мажору не може бути підставою для невиконання безпосередньо зобов`язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України, а також статтею 218 Господарського кодексу України, передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час.

Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору.

Але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Тобто, відповідачі, посилаючись на форс-мажорні обставини, мають довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

Однак, форс-мажорні обставини є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання в цілому основного зобов`язання.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто, виходячи з вищезазначеного випливає, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

У даному ж випадку позивач просить стягнути 108 000грн основної заборгованості та 10 455, 48грн процентів за період з 25.02.2022 по 16.11.2022, що не є відповідальністю за невиконання зобов`язання, а є нарахованими процентами за користування грошовими коштами відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Позивачем також не нараховувалась неустойка (штраф, пеня).

Повернення позичальником кредитних коштів та процентів за користування ними є не відповідальністю у розумінні цивільного законодавства України, а виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором.

І у спірних правовідносинах апелянтами не доведено наявності правових підстав для звільнення їх від цього обов`язку перед позивачем, тим паче, що у будь-якому випадку кредитні кошти мали бути повернуті позивачу не пізніше 24.10.2023.

Щодо доводів апелянтів, що вимогу позивача від 18.07.2022 та від 13.07.2022 щодо виконання зобов`язання, які були направлені на електронну адресу, яку вказано в оскаржуваному рішенні, ФГ "Спіка" не отримував, судова колегія зазначає таке.

Як вказано вище, у матеріалах справи наявний лист від 09.06.2022 №78, в якому ФГ "Спіка" дало згоду на відправлення інформації, що містить банківську таємницю на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надсилання вимоги на поштову адресу ФГ "Спіка" з об`єктивних причин є неможливим.

Відомості щодо іншої електронної адреси в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.

Згідно матеріалів справи, позивач направив на електронну адресу ФГ "Спіка" - ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення від 17.06.2022 №КНО-61.1.4/17 про дострокове повернення кредиту за спірним договором, де встановив останнім днем повернення кредиту - 30.06.2022.

У своїй вимозі про дострокове повернення кредитних коштів, позивач посилався на несприятливі умови, а саме несплату позичальником процентів, у передбачений договором строк, та погіршення фінансового стану позичальника таким чином, що ставить під сумнів можливість належного виконання ним взятих на себе зобов`язань згідно цього договору, що і стало підставою для направлення відповідачу-1 такої вимоги (підпункти 1, 7 пункту 5.1. кредитного договору).

Крім цього, позивачем 18.07.2022 направлено за відомою адресою поручителя - відповідача 2, вимогу від 13.07.2022 №КНО-61.1.3.1/69 щодо виконання зобов`язань за договором поруки від 03.11.2020 №МБ-КНА-П-10641/2.

Відтак, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги до відповідача-1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як свідчать матеріали справи, відповідач-2 поручився за належне виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором, що апелянтами не заперечується.

Стаття 543 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач-2 несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями, які виникли на підставі кредитного договору разом з відповідачем-1.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає законним та обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів 108 000грн заборгованості за сумою кредиту, 10 455, 48грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянтів не є підставою для скасування рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідачів слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 18.02.2023 у справі №913/273/23 - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ФГ "Спіка" та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 18.02.2023 у справі №913/273/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза