РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2023 року м. Чернігівсправа № 927/860/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.

за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", ;

вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080

ел. пошта:

до відповідача: Державної митної служби України, ;

вул. Дегтярівська, 11-Г, м. Київ, 04119

ел. пошта:

в особі: Чернігівської митниці, як її відокремленого підрозділу, ;

пр-т Перемоги, 6, м. Чернігів, 14017

ел. пошта:

предмет спору: про стягнення 139761,49 грн

За участю:

від позивача: Валентинова О.М., представник ДПЗД "Укрінтеренерго";

від відповідача: Кашина С.В., начальник відділу Чернігівської митниці.

В судовому засіданні на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» подано позов до Державної митної служби України в особі Чернігівської митниці, як її відокремленого підрозділу, про стягнення 139761,49 грн, з яких: 53898,21 грн заборгованості за спожиту електроенергію, 46344,79 грн інфляційних втрат, 974,60 грн пені, 38543,89 грн 15% річних.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», укладеного на умовах публічного договору.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13.07.2023; встановлено учасникам справи процесуальні строки.

Про отримання ДПЗД "Укрінтеренерго" 29.06.2023 ухвали суду від 26.06.2023 свідчить повідомлення про вручення у матеріалах справи.

Про отримання Державною митною службою України 29.06.2023 ухвали суду від 26.06.2023 свідчить повідомлення про вручення у матеріалах справи.

Про отримання Чернігівською митницею 29.06.2023 ухвали суду від 26.06.2023 свідчить повідомлення про вручення у матеріалах справи.

11.07.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив стосовно позовних вимог у повному обсязі. Мотивуючи свої заперечення, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач здійснював постачання електричної енергії на об`єкти митниці у грудні 2021 року без проведення переговорної процедури закупівлі та укладення договору. Враховуючи відсутність відповідного фінансування з державного бюджету та затвердженого кошторису видатків у 2022 році, митниця не могла здійснювати оплату вказаної суми заборгованості за 2021 рік. Разом з цим, заперечуючи стосовно стягнення пені, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на умови Комерційної пропозиції №5 від 08.10.2021, укладеної між сторонами. Заперечуючи щодо стягнення штрафних санкцій, відповідач зазначив, що до розрахункового періоду не може бути включено період часу, протягом якого митниця знаходилась у простої, посилаючись при цьому на настання форс-мажорних обставин.

У судовому засіданні 13.07.2023 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 календарних днів; суд оголосив перерву у судовому засіданні до 06.09.2023.

26.07.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач заперечив стосовно тверджень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву. Обґрунтовуючи свої заперечення позивач зазначив, що договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу, а тому між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з 07.12.2021 на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії». Позивач заперечив також стосовно тверджень відповідача щодо стягнення штрафних санкції, а, зокрема, стосовно настання форс-мажорних обставин, зазначивши при цьому, що відповідно до п.12.4. договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом 14 днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи, що відповідачем здійснено не було.

28.07.2023 від відповідача до суду надійшло заперечення у справі, у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

16.08.2023 до суду від позивача надійшло пояснення у справі.

У судовому засіданні 06.09.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 25.09.2023.

У судовому засіданні 25.09.2023 суд відклав судове засідання на 18 жовтня 2023 року.

У судовому засіданні 18 жовтня 2023 року суд перейшов до розгляду справи по суті; представник позивача у своєму виступі підтримала позовні вимоги; представник відповідача у своєму виступі заперечила стосовно позовних вимог; суд відклав судове засідання на 07 листопада 2023 року.

03 листопада 2023 року від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи розрахунку заборгованості та розрахунку пені, 15% річних ті інфляційних нарахувань.

07 листопада 2023 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач зазначив, що розрахунок проведений позивачем без урахування укладеного договору про постачання електричної енергії від 07 червня 2022 року №13-22, зазначивши при цьому, що на виконання умов договору митницею вжиті усі заходи щодо своєчасної оплати за поставлену електроенергію після надходження до митниці актів та рахунків на оплату.

У судовому засіданні 07 листопада 2023 року представник відповідача надала розрахунок заборгованості.

Вислухавши у ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників сторін, встановивши обставини справи та дослідивши подані докази, суд встановив:

АТ «Чернігівобленерго», що визначено як оператор системи розподілу, листом від 07.12.2021 №22/8048/01-14 повідомило ДПЗД «Укрінтеренерго» про переведення з 07.12.2021 відповідача на постачання електричної енергії до постачальника «останньої надії».

Між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (Постачальник), яке виконує функції постачальника "останньої надії" та діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою НКРЕКП №1344 від 06.11.2018 та Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.2018 та Чернігівською митницею Державної митної служби України (Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312.

У пункті 1.1. вказаного договору сторони визначили, що договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" є публічним договором приєднання споживача до договору і регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" споживачу, у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем нового електропостачальника або до припинення постачання у передбачених чинним законодавством чи договором випадках. Цей Договір укладається сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до договору.

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312, та є однаковими для всіх споживачів України (п.1.2. Договору).

За договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція) (пункт 2.1. договору).

Початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ (пункт 3.6. договору).

Розділом 5 договору визначені умови щодо ціни, порядку обліку і оплати електричної енергії, зокрема:

- споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком 1 до договору (пункт 5.1. договору);

- спосіб визначення ціни (тарифу) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадка вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни за електричну енергію (пункт 5.2. договору);

- інформація про діючу ціну (тариф) на електричну енергію постачальника має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосування із зазначенням порядку її формування (пункт 5.6. договору);

- ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за договором, у тому числі у разі її зміни (пункт 5.7. договору);

- розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (пункт 5.8. договору).

Згідно пункту 3.5. договору з першим рахунком за електричну енергію, який надає постачальник споживачу, постачальник має надати споживачу інформацію про: ціни (тарифи) та термін дії договору (не більше 90 діб); оплату послуг з розподілу/передачі електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії постачальника; право споживача змінити постачальника. Постачальник не має права вимагати від споживача будь-якої іншої оплати за електричну енергію, що не визначена договором.

Відповідно до умов додатку №1 до договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» «Комерційна пропозиція №5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії»» комерційна пропозиція є чинною з 01.11.2021.

Згідно умов додатку № 1 «Комерційна пропозиція №5» до договору: ціна на електричну енергію формується згідно Порядку формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", затвердженої постановою НКРЕКП від 05.10.2018 №1179.

Відповідно до умов пунктів 5.10. та 5.13 договору оплата виставленого постачальником рахунка за договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Споживач здійснює оплату за послуги з розподілу/передачі електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії постачальника. Постачальник зобов`язаний при виставленні рахунка за електричну енергію споживачу окремо вказувати суму вартості оплачуваної послуги з розподілу та/або передачі електричної енергії у складі оплати вартості електричної енергії.

У додатку № 1 "Комерційна пропозиція №5" до договору визначено, що споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. У разі не отримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок Постачальника зазначений у Договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію.

Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора систем розподілу (передачі). Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарно оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі.

Згідно пункту 5.11. договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. Споживач має сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції.

Відповідно до п. 6.1. Комерційної пропозиції №5 до договору, за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. У разі відсутності доказу вручення рахунку споживачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим договором починають нараховуватися постачальником з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Пунктом 13.1. Комерційної пропозиції №5 до договору передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання або неналежне виконання зобов`язання припиняється через 1 рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 13.1. договору, договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних діб.

Відповідно до додатку №1 "Комерційна пропозиція №5" до договору, який кореспондується зі статтею 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", договір набуває чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів. Якщо споживач протягом 90 календарних днів не укладе відповідний договір про постачання з іншим електропостачальником або договір купівлі-продажу електричної енергії на ринку електричної енергії, електроспоживання його об`єкта (об`єктів) має бути припинено оператором системи за зверненням постачальника.

На виконання вказаного договору, за даними оператора системи розподілу АТ «Чернігівобленерго» (ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, відповідно до постанови НКРЕК від 13.11.2018 №1434):

- на підставі Звіту про фактичне споживання електричної енергії за грудень 2021 року позивачем складено Акт № 016770 від 31 грудня 2021 року купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період грудень 2021 року та рахунок №81/24/012/24202 від 10.01.2022, відповідно до яких відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 8126,00 кВт.*год на суму 53898,19 грн (з ПДВ), які направлено відповідачу на його офіційну електронну адресу 14.01.2022;

- на підставі Звіту про фактичне споживання електричної енергії за січень 2022 року позивачем складено Акт № 018381 від 31 січня 2022 року купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період січень 2022 року та рахунок №81/24/001/25851 від 11.02.2022, відповідно до яких відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 120152,00 кВт.*год на суму 669744,55 грн (з ПДВ), які направлено відповідачу на його офіційну електронну адресу 08.06.2022;

- на підставі Звіту про фактичне споживання електричної енергії за лютий 2022 року позивачем складено Акт № 023276 від 28 лютого 2022 року купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2022 року та рахунок №81/24/002/30761 від 27.04.2022, відповідно до якого відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 28375,00 кВт.*год на суму 152165,03 грн (з ПДВ), які направлено відповідачу на його офіційну електронну адресу 27.04.2022.

- на підставі Корегувального звіту про фактичне споживання електричної енергії за лютий 2022 року позивачем складено Корегувальний акт № 23982 від 30.04.2022 до акту №23276 від 28.02.2022 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2022, відповідно до якого обсяг спожитої електричної енергії відповідачем становить:

-до корегування - 28375,00 кВт.*год на суму 152165,03 грн (з ПДВ);

-коригування - 43852,00 кВт.*год на суму 235162,67 грн (з ПДВ);

-після коригування - 72227,00 кВт.*год на суму 387327,70 грн (з ПДВ),

який разом з рахунком №81/24/К02/31484 від 18.05.2022 на оплату 235162,67 грн, які направлено відповідачу на його офіційну електронну адресу 19.05.2022.

З наведеного вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання, поставивши відповідачу електричну енергію на суму 1110970,44 грн.

Факт споживання електричної енергії підтверджується листами АТ «Чернігівобленерго» №22/110/01-14 від 06.01.2022, №22/1220/01-14 від 04.02.2022, №22/2502/01-14 від 15.04.2022 щодо надання звітів фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за грудень 2021 - лютий 2022 років /а.с. 38, 43, 49/ та відповідними звітами доданими до вказаних листів /а.с. 39, 44-45, 50-52/.

Відповідач у свою чергу, спожиту ним електричну енергію оплатив частково у розмірі 1057072,23 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: від 25.07.2022 №399 на суму 669744,55 грн (з призначенням платежу: за постачання електричної енергії за січень 2022); від 25.07.2022 №400 на суму 152165,03 грн (з призначенням платежу: за постачання електричної енергії за лютий 2022) та від 01.10.2022 №693 на суму 235162,65 грн (з призначенням платежу: за постачання електричної енергії за лютий 2022) /у матеріалах справи а.с. 65-67/.

З наведеного вище вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію за період грудень 2021 - лютий 2022 станом на дату подання цього позову становить 53898,21 грн (з урахуванням ПДВ).

Листом ДПЗД «Укрінтеренерго» від 26.01.2022 №44/09-003199/П попереджено відповідача про припинення постачання електричної енергії 11 лютого 2022 року у разі несплати ним заборгованості.

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, вартість отриманої ним електричної енергії у повному обсязі не сплатив, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі у сумі 53898,21 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, і про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (пункт 16).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

На виконання частини 11 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" в мережі інтернет за адресою www.uie.kiev.ua позивачем було розміщено публічну оферту: порядок приєднання до умов договору; договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; комерційну пропозицію до договору.

Відповідно до пункту 7 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" від 14.03.2018 №312, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до пункту 3.4.4. Правил, постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. У цьому випадку покази засобу вимірювання визначаються постачальником послуг комерційного обліку на дату початку фактичного постачання електричної енергії в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Згідно п. 6.2.3. Правил початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" є дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником, яка визначається відповідно до вимог пунктів 6.2.2 та 6.2.3 цієї глави. Адміністратор комерційного обліку повідомляє постачальника "останньої надії" в термін протягом наступного робочого дня про перелік споживачів (за формою згідно з додатком 8 до цих Правил), які переходять до постачальника "останньої надії", не пізніше дати такого переходу (п. 6.2.3. Правил).

Відповідно до пункту 6.2.6 правил ринку, якщо споживач до моменту його переведення на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", не обрав електропостачальника або не забезпечив власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на організованих сегментах ринку, адміністратор комерційного обліку в одноденний термін переводить такого споживача на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" шляхом внесення зміни в одноденний строк до облікових записів електропостачальника щодо постачальника "останньої надії" у порядку, визначеному Кодексом комерційного обліку, з одночасним повідомленням операторів системи та постачальника "останньої надії".

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України та § 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" Правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії".

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст. 232 ГК України).

Статтею 343 ГК України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено матеріалами справи позивач у грудні 2021 року - лютому 2022 року поставив відповідачу електричну енергію на загальну суму 1110970,44 грн.

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, вартість отриманої ним електричної енергії у повному обсязі не сплатив, сплативши 1057072,23 грн, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі у сумі 53898,21 грн.

Відповідач станом на день винесення рішення судом доказів сплати заборгованості не надав.

Суд не приймає заперечення відповідача з приводу того, що позивач здійснював постачання електричної енергії на об`єкти митниці у грудні 2021 року без проведення переговорної процедури закупівлі та укладення договору, оскільки таке постачання електричної енергії передбачено вищенаведеними приписами чинного законодавства щодо укладання договорів «останньої надії», а також оскільки сам відповідач частково оплатив вартість отриманої ним у період грудень 2021 - лютий 2022 електричної енергії, чим сам визнав існування відповідних договірних відносин. Суд також враховує те, що заперечуючи стосовно стягнення пені, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на умови Комерційної пропозиції №5 від 08.10.2021, укладеної між сторонами.

З наведеного вбачається, що відповідачем не спростовано належними доказами позицію позивача.

На підставі викладеного вище, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 53898,21 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 974,60 грн пені за період з 22 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України - штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно пункту 5.11. договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. Споживач має сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції.

Відповідно до п. 6.1. Комерційної пропозиції №5 до договору, за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. У разі відсутності доказу вручення рахунку споживачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим договором починають нараховуватися постачальником з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Здійснивши перерахунок розміру пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за Договором, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за Договором, суд доходить висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення пеню за період прострочки оплати з 22 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 974,60 грн.

Відповідно до норм статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене вище, враховуючи наявні у справі матеріали, наведені доводи сторін, а також той факт, що у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків чи настання для нього інших негативних наслідків, враховуючи часткове виконання відповідачем на момент прийняття рішення у даній справі зобов`язань зі сплати основного боргу та поведінку кожної із сторін під час виконання умов договору, а також враховуючи військову агресію російської федерації проти України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% до 487,30 грн.

З урахуванням розрахунку, поданого позивачем 03 листопада 2023 року, позивач також просить суд стягнути з відповідача 45276,05 грн інфляційних втрат за періоди з 22.01.2022 по 24.04.2023, з 16.06.2022 по 24.07.2022, з 05.05.2022 по 26.05.2022, з 25.07.2022 по 02.10.2022, з 03.10.2022 по 30.04.2023, з 27.05.2022 по 24.07.2022 та 38543,90 грн 15% річних за періоди з 22.01.2022 по 24.07.2022, з 16.06.2022 по 24.07.2022, з 05.05.2022 по 26.05.2022, з 25.07.2022 по 02.10.2022, з 03.10.2022 по 30.04.2023, з 27.05.2022 по 24.07.2022.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.1. Комерційної пропозиції №5 до договору, у разі відсутності доказу вручення рахунку споживачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим договором починають нараховуватися постачальником з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі №902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також умовами договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої в частині другій статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

Таким чином, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи №902/417/18, а саме - встановлення такої процентної ставки на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2021 року у справі №927/184/13-г (927/1074/20).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку зменшити розмір відсотків річних до 3%, у зв`язку з невідповідністю принципу справедливості, розумності та пропорційності під час нарахування позивачем 15% річних.

Крім того, з поданого позивачем розрахунку вбачається, що у період розрахунку відсотків річних позивачем включено період з 24 лютого 2022 року по 03 квітня 2022 року.

З 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на всій території України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 було запроваджено військовий стан, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Суд враховує те, що факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є загальновідомим, як і той факт, що бойові дії на території Чернігівщини почалися 24 лютого 2022 року, а вся область офіційно була деокупована лише 03 квітня 2022 року.

Через активну фазу військової агресії російської федерації у період з 24.02.2022 по 03.04.2022 на території Чернігівської області, коли фактично робота всіх підприємств, установ і організацій була паралізована, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відсотків річних за період з 24.02.2022 по 03.04.2022.

Здійснивши перерахунок 3% річних виходячи з періодів прострочення оплати зазначених позивачем в уточненому розрахунку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги щодо стягнення відсотків річних у розмірі 5313,42 грн, а саме:

-146,20 грн за період з 22.01.2022 по 23.02.2022 на суму боргу 53898,19 грн;

-500,59 грн за період з 04.04.2022 по 24.07.2022 на суму боргу 53898,19 грн;

-2146,85 грн за період з 16.06.2022 по 24.07.2022 на суму боргу 669744,55 грн;

-275,15 грн за період з 05.05.2022 по 26.05.2022 на суму боргу 152165,03 грн;

-1314,33 грн за період з 25.07.2022 по 30.09.2022 (оскільки оплата позивачем у розмірі 235162,65 грн була здійснена 01.10.2022) на суму боргу 235162,65 грн;

-930,30 грн за період з 03.10.2022 по 30.04.2023 на суму боргу 53898,21 грн.

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відсотків річних за період з 27.05.2022 по 24.07.2022 на суму боргу 387327,70 грн, оскільки матеріали справи не містять та позивачем не заявлено про існування за боржником заборгованості у розмірі 387327,70 грн, або прострочення оплати вказаної суми.

Щодо стягнення інфляційних суд зазначає наступне.

Через активну фазу військової агресії російської федерації у період з 24.02.2022 по 03.04.2022 на території Чернігівської області, коли фактично робота всіх підприємств, установ і організацій була паралізована, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за період з 24.02.2022 по 03.04.2022.

Здійснивши перерахунок інфляційних нарахувань виходячи з періодів прострочення оплати зазначених позивачем в уточненому розрахунку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 26050,78 грн, а саме:

-862,37 грн за лютий 2022 року на суму боргу 53898,19 грн;

-5352,23 грн за квітень-липень 2022 року на суму боргу 53898,19 грн;

-4688,21 грн за період з 16.06.2022 по 24.07.2022 на суму боргу 669744,55 грн;

-4108,46 грн за період з 05.05.2022 по 26.05.2022 на суму боргу 152165,03 грн;

-7104,03 грн за серпень-вересень 2022 року на суму боргу 235162,65 грн;

-3935,48 грн за період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року на суму боргу 53898,21 грн.

Суд також не вбачає підстав для стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за період з 27.05.2022 по 24.07.2022 на суму боргу 387327,70 грн, оскільки матеріали справи не містять та позивачем не заявлено про існування за боржником заборгованості у розмірі 387327,70 грн чи прострочення оплати вказаної суми.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, у зв`язку з чим судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Державної митної служби України (; вул. Дегтярівська, 11-Г, м. Київ, 04119) в особі Чернігівської митниці, як її відокремленого підрозділу (; пр-т Перемоги, 6, м. Чернігів, 14017) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (; вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080) 53898,21 грн заборгованості за спожиту електроенергію, 26050,78 грн інфляційних втрат, 487,30 грн пені, 5313,42 грн 3% річних, 2684,00 грн судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 07 листопада 2023 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/