ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3144/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023 (повне рішення складено 06.03.2023, суддя Ліпинський О.В.) у справі №904/3144/22

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

третя особа Криворізька міська рада, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 11 508,08 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" з позовом до Департаментом розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про стягнення суми 9 561,90 грн. заборгованості за послуги централізованого опалення за період з 25.10.2021 по 04.11.2022, інфляційних втрат у розмірі 1 740,27грн., трьох процентів річних у розмірі 205,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині своєчасної оплати фактично поставленої теплової енергії до нежитлових приміщень у місті Кривому Розі, які перебувають на балансовому обліку відповідача.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023 у справі №904/3144/22 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023 у справі №904/3144/22 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на наступні обставини:

- під час винесення рішення суд не вірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, зокрема, відмовляючи у позові, суд зробив хибний висновок - що за умов відсутності факту державної реєстрації права власності на спірні приміщення - Департамент розвитку та інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради не є власником, орендарем, користувачем спірних нежитлових приміщень, а отже, він не є суб`єктом правовідносин, як споживач комунальних послуг;

- державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (висновок постанови ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі№ 910/10987/18);

- судом не у повному обсязі досліджені норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон України №2189).

Суд прийняв до уваги позицію відповідача, що в оновленому Законі відсутнє поняття балансоутримувача серед учасників правовідносин, а визначений лише індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, тому, з урахуванням, що відповідач не є власником, обов`язки з утримання майна на нього не розповсюджуються.

Відповідач маніпулював даною нормою, оскільки п. 6 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII містить наступне визначення цього поняття: індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно Положення про Департамент розвитку інфраструктури міста Криворізької міської ради, затвердженого рішенням міської ради №4618 від 22.04.2020, Департаменту належать зокрема: права щодо виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фондів, що належать до комунальної власності міста.

Департамент наділений органом місцевого самоврядування правами, щодо володіння, користування та розпорядження спірними об`єктами.

І навіть за відсутності у Положенні обов`язків щодо утримання майна Департаментом, переданого йому на балансовий облік, обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у Віповідача відповідно до приписів законодавства, навіть за відсутності договору.

У Відповідача виникло зобов`язання перед КПТМ «Криворіжтепломережа» на підставі застосування ч. 1 ст. 11 ЦК України, де вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Законодавством з надання послуг теплопостачання не передбачено право теплопостачальної організації відключити споживача від мережі теплопостачання за не укладання договору.

Зобов`язання відповідача навіть, в умовах неукладеного договору на теплопостачання виникає на підставі дії законів, що перелічені вище. А не укладення договору не звільняє відповідача від сплати заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі та залишити без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023 у справі №904/3144/22.

Зазначає, що відповідач не надавав позивачу відповідної заяви-приєднання до умов індивідуального договору, не сплачував рахунки за надані послуги по об`єктам нерухомого майна та, відповідно, не користувався комунальною послугою.

Пропозицію укласти договір купівлі-продажу теплової енергії за №11986 від 18.11.2021 відповідачем не прийнято.

Отже, суд дійшов правильних висновків, щодо неналежного відповідача.

Відповідач не є власником спірних приміщень, не користується об`єктами нерухомого майна і не отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Позивач у своїх поясненнях, наданих Центральному апеляційному господарському суду посилається на те, що згідно «Положення про департамент розвитку інфраструктури міста» виконкомому Криворізької міської ради, затверджене рішенням міської ради 22.04.2020 № 4618, Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради (надалі - департамент) є самостійним структурним підрозділом виконкому Криворізької міської ради. До обов`язків Департаменту (згідно Положення) зокрема входило - 3.3.4 зняття з балансового обліку департаменту багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності. Вказаний обов`язок Департаменту було також передбачено й у Положенні у старій редакції, затвердженого рішенням міської ради 27.06.2018 №2801.

20 квітня 2016 набув чинності «Порядок списання з балансу багатоквартирних будинків № 301», яким вже тоді було передбачено списання багатоквартирних будинків, у яких розташовані квартири та нежитлові приміщення приватної та інших форм власності, з балансу міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (зокрема із спеціальним статусом), органів місцевого самоврядування тощо. Отже, право на списання будинків зі свого балансового обліку (відповідно передача їх у повне управління та користування співмешканцями будинку) з`явилося у відповідача ще у 2016 році. А обов`язок зняття (згідно Положення) у Департаменту виник як мінімум з 27.06.2018. Проте, Департамент не протиправно не виконував приписи Положення, та не знімав зі свого балансового обліку приміщення, одночасно не дозволяв третім особам (включаючи співмешканців будинку) ними користуватися. А зараз у відзивах та запереченнях намагається переконати суд у тому, що вказані приміщення в спірний період були допоміжними та використовувалися співмешканцями будинку, а отже відповідач ними не користувався.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 12.04.2023 у справі №904/3144/22 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Кощеєва І.М., Іванова О.Г.

18.04.2023 у зв`язку з відпусткою судді Іванова О.Г. для вирішення питання витребування справи та відкриття апеляційного провадження у ній здійснений повторний автоматизований перерозподіл, за результатами якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Чус О.В., Кощеєва І.М.

Ухвалою суду від 02.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023 у справі №904/3144/22; постановлено розглянути апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; сторонам наданий час для подачі відзиву, заяв, клопотань.

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.09.2023, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

Ухвалою суду від 14.09.2023 справу №904/3144/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

Ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Предетом розгляду в даній справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 9 561,90 грн за загальний період з 25.10.2021 по 04.11.2021.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилався на:

- перебування нежитлових приміщень за адресами: - АДРЕСА_1 ; - вул. Військове містечко - 1/1; - вул. Купріна, 116; - вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева), 9;- вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева) 11; - вул. Криворіжсталі (колиш. Орджонікідзе), 32; - вул. Івана Сірка, 26; - вул. Чарівна (колиш. Косигіна), 13; - вул. Седнєва, 19; - вул. Сергія Колачевського, (колиш. 23 Лютого), 26 на балансі відповідача згідно з інформацією, викладеною в листі Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради від 04.01.2022;

- надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії до спірних нежитлових приміщень протягом опалювальних періодів відповідно до актів про подачу теплової енергії та припинення подачі теплової енергії;

- відсутність статусу допоміжних приміщень щодо нежитлових приміщень вул. Вадима Гурова 9 та 11, Сергія Колачевського, 26, вул. Алмазна, 14;

- правильність та доведеність розрахунків обсягів теплової енергії, поставленої до спірних нежитлових приміщень.

Свої заперечення проти задоволення позовних вимог, відповідач мотивував наступним:

- відсутність між сторонами договірних відносин з надання послуги постачання теплової енергії до спірних нежитлових приміщень;

- відмову від підписання проекту договору купівлі-продажу теплової енергії № 11986 від 18.11.2021;

- приймання на баланс житлових будинків в цілому, а не окремих нежитлових приміщень;

- відсутність балансоутримувача серед учасників правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017;

- частина нежитлових приміщень, стягнення вартості опалення яких є предметом даного позову, є допоміжними приміщеннями багатоквартирних будинків, співвласниками яких являють власники житлових та нежитлових приміщень зазначених будинків.

Постановою Кабінету Міністрів України Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю №311 від 05.11.1991 був затверджений перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Цією постановою було встановлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

Згідно з Переліком державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) (додаток до постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991) до комунальної власності переданий житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

У листі Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (а.с. 7 т.1) зазначено, що за даними Реєстру об`єктів нерухомого майна комунальної власності міста Кривого Рогу в комунальній власності Криворізької міської територіальної громади значаться об`єкти нерухомості, зокрема - вул. Недєліна 55; - вул. Алмазна (колиш. Погребняка) 14; - вул. Алмазна (колиш. Погребняка) 45; - вул. Військове містечко - 1/1; - вул. Купріна, 116; - вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева), 9;- вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева) 11; - вул. Криворіжсталі (колиш. Орджонікідзе), 32; - вул. Івана Сірка, 26; - вул. Чарівна (колиш. Косигіна), 13; - вул. Седнєва, 19; - вул. Сергія Колачевського, (колиш. 23 Лютого), 26. Балансоутримувачем вказаних приміщень визначено Департамент розвитку та інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради.

У лютому 2022 року на підставі наказу Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради №46-ум від 14.02.2022 Департамент розвитку та інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради передав нежитлове приміщення, вбудоване у житловий будинок №116 по вул. Купріна, на балансовий облік Комунального підприємства Парковка та реклама Криворізької міської ради відповідно до акту приймання-передачі основних засобів від 23.02.2022.

Листом (а.с.11 т.1) відповідач повідомив позивача, що на балансовому обліку Департаменту розвитку та інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради знаходяться - приміщення площею 92,10 кв.м по вул. Івана Сірка, буд. 26; приміщення площею 73,40 кв.м по вул. Алмазна (колиш. Погребняка), буд. 45; приміщення площею 16,70 кв.м по вул. Військове містечко, буд. 1/1; приміщення площею 176,70 кв.м по вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева), буд. 11; приміщення площею 60,30 кв.м по вул. Криворіжсталі (колиш. Орджонікідзе), буд. 32; приміщення площею 45,60 кв.м по вул. Купріна, буд. 116; приміщення площею 35,60 кв.м по вул. Недєліна, буд. 55; приміщення площею 15,30 кв.м по АДРЕСА_2 ; приміщення площею 191,30 кв.м по вул. Седнєва, буд. 19; приміщення площею 50,40 кв.м по вул. Сергія Колачевського, (колиш. 23 Лютого), буд. 26; приміщення площею 103,80 кв.м по вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева), буд. 9.

Також в листі зазначено, що через розбіжності в площі деяких нежитлових приміщень, наведених у запиті позивача, відповідач не має можливості визначити деякі нежитлові приміщення, що перебувають на його балансовому обліку.

Листом №1359/13 від 19.11.2021 позивач направив на адресу відповідача проєкт договору купівлі-продажу теплової енергії №11986 від 18.11.2021 (далі - проект договору від 18.11.2021). Відповідач отримав цей лист 02.12.2021.

У пункті 1 проєкту договору від 18.11.2021 зазначено, що теплопостачальна організація-продавець (позивач) відпускає споживачу-покупцю (відповідач) теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пари на технологічні потреби, а споживач-покупець сплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені договором.

У таблиці №2 (додаток до проекту договору від 18.11.2021) наведений перелік з 10 об`єктів споживача-покупця, на які відпускається теплова енергія: нежитлові приміщення за адресами по вул. Івана Сірка, буд. 26; по вул. Алмазна, буд. 14, 45; по вул. Військове містечко, буд. 1/1; по вул. Вадима Гурова, буд. 11, 9; по вул. Криворіжсталі, буд. 32; по вул. Купріна, буд. 116; по вул. Недєліна, буд. 55; по вул. Чарівна, буд. 13.

Листом №16/07/5983 від 08.12.2021 відповідач повідомив позивача про відмову від підписання запропонованого позивачем проєкту договору.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у житлових будинках по вул. Алмазна, буд. 14 (ОСББ Алмаз-14 створене 19.12.2019); по вул. Алмазна, 45 (ОСББ Алмазна 45 створене 05.08.2021); по вул. Недєліна, буд. 55 (ОСББ Недєліна-55 створене 30.03.2016), вул. Седнєва, буд. 19 (створене 31.01.2020) були створені об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривий Ріг для потреби опалення та гарячого водопостачання.

КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії. Таким чином, в силу законодавства позивач не може відмовитися від надання послуг з теплопостачання споживачам.

Згідно довідки Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, за даними Реєстру об`єктів нерухомого майна комунальної власності міста Кривого Рогу в комунальній власності Криворізької територіальної громади, в тому числі, значаться наступні об`єкти нерухомості, за адресами та балансоутримувачами: - вул. Недєліна 55; - вул. Алмазна (колиш. Погребняка) 14; - вул. Алмазна (колиш. Погребняка) 45; - вул. Військове містечко - 1/1; - вул. Купріна, 116; - вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева), 9;- вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева) 11; - вул. Криворіжсталі (колиш. Орджонікідзе), 32; - вул. Івана Сірка, 26; - вул. Чарівна (колиш. Косигіна), 13; - вул. Седнєва, 19; - вул. Сергія Колачевського, (колиш. 23 Лютого), 26.

Відповідачем, в порядку частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, визнається як обставина, яка не потребує доказування, що вбудовані нежитлові приміщення, стягнення заборгованості за які становить предмет позовних вимог, у період з 25.10.2021 по 04.11.2022 перебували у нього на обліку.

Відповідні будинки, в які вбудовані зазначені вище приміщення, є багатоквартирними. Подання теплоносія до будинку здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача, які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку.

Згідно з рішенням Криворізької міської ради від 22.10.2021 № 530 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж Криворіжтепломережа з урахуванням інтересів Криворізької міської територіальної громади" для потреб КПТМ Криворіжтепломережа, для потреб бюджетних організацій передбачено за період з 25.10.2021 по теперішній час тариф за 1 Гкал 3 691,85 грн. (з ПДВ).

Звертаючись до Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення заборгованісті у сумі 9 561,90 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 740,27грн., трьох процентів річних у розмірі 205,91 грн., Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" посилається на те, що відповідач не виконав обов`язок щодо оплати за отримані за період 25.10.2021 по 04.11.2022 послуги. На підтвердження своїх доводів позивач надав до суду відомості, акти прийому-передачі теплової енергії, подобові відомості, зведені відомості, відомості теплоспоживання, звіти, звіти про споживання, звіти про використання теплової енергії.

За наслідками розгляду позовної заяви Господарським судом Дніпропетровської області прийнято оскаржуване рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з обставин того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, як один із виконавчих органів місцевої ради, та балансоутримувач спірних об`єктів комунальної власності, безпосередньо користується зазначеними об`єктами та отримує при цьому житлово-комунальні послуги для власних потреб; відповідач не являється споживачем комунальних послуг, що надаються позивачем до спірних нежитлових приміщень, адже не являється власником таких приміщень, не користується ними та не отримує комунальні послуги для власних потреб, зазначена особа є неналежним відповідачем у справі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції, між сторонами договір про надання житлово-комунальних послуг не був укладений, проте, означене само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З 01 травня 2019 року введено в дію Закон України від 09.11.2017 № 2189-УІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон про ЖКП), згідно із статтею 5 якого комунальною послугою є послуга з постачання теплової енергії.

Правовідносини між сторонами в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до приписів ст.ст. 3, 4 Закону України «Про теплопостачання» відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, в Законі та в Правилах надано визначення поняттю «Споживач». Так, споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору (Закон); споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (Правил).

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 затверджені Правила користування тепловою енергією (надалі - Правила), пунктом 2 яких встановлено, що правила є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

У запереченнях (а.с. 177, 178 т.3), наданих Центральному апеляційному господарському суду, відповідач зазначає, що йому не належать спірні приміщення. Крім того, посилається на те, що відповідно до рішення міської ради від 23.09.2020 № 5017 Про врегулювання деяких питань оренди комунального майна територіальної громади міста Кривого Рогу, виступати орендодавцем комунального майна територіальної громади м.Кривого Рогу уповноважене управління комунальної власності міста виконкому міської ради та КП Парковка та реклама - щодо оренди нерухого майна, площа якого не перевищує 400 м2.

Відповідно до пояснень Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа з посиланням на Положення про департамент розвитку інфраструктури міста виконкомому Криворізької міської ради, затверджене рішенням міської ради 22.04.2020 № 4618, Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради (надалі - департамент) є самостійним структурним підрозділом виконкому Криворізької міської ради; до обов`язків Департаменту (згідно Положення) зокрема входило - 3.3.4 зняття з балансового обліку департаменту багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності.

Вказаний обов`язок Департаменту було також передбачено й у Положенні у старій редакції, затвердженого рішенням міської ради 27.06.2018 №2801.

20 квітня 2016 набув чинності Порядок списання з балансу багатоквартирних будинків № 301, яким вже тоді було передбачено списання багатоквартирних будинків, у яких розташовані квартири та нежитлові приміщення приватної та інших форм власності, з балансу міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (зокрема із спеціальним статусом), органів місцевого самоврядування тощо.

Отже, право на списання будинків зі свого балансового обліку (відповідно передача їх у повне управління та користування співмешканцями будинку) з`явилося у відповідача ще у 2016 році, а обов`язок зняття (згідно Положення) у Департаменту виник як мінімум з 27.06.2018.

Але, Департамент не виконував приписи Положення, та не знімав зі свого балансового обліку приміщення, одночасно не дозволяв третім особам (включаючи співмешканців будинку) ними користуватися. А зараз у відзивах та запереченнях намагається переконати суд у тому, що вказані приміщення в спірний період були допоміжними та використовувалися співмешканцями будинку, а отже, відповідач ними не користувався.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах магальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З урахуванням визнання відповідачем в порядку частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України тієї обставини, що вбудовані нежитлові приміщення, стягнення заборгованості за які становить предмет позовних вимог у період з 25.10.2021 по 04.11.2022 перебували у нього на обліку, колегія суддів вваажає встановленим той факт, що вбудовані нежитлові приміщення : АДРЕСА_1 ; вул. Військове містечко - 1/1; вул. Купріна, 116; вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева), 9; вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева) 11; вул. Криворіжсталі (колиш. Орджонікідзе), 32; вул. Івана Сірка, 26; - вул. Чарівна (колиш. Косигіна), 13; вул. Седнєва, 19; вул. Сергія Колачевського, (колиш. 23 Лютого), 26 перебували на балансі Департаменту розвитку та інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради.

Доводи відповідача про зняття з балансового обліку чотирьох будинків (за адресами: вул. Вадима Гурова 9 та 11, вул. Сергія Колачевського, 26, вул. Алмазна, 14) відхиляються з огляду на те, що згідно списання з балансового обліку, будинки за вищевказаними адресами були зняті відповідачем з обліку лише 12.01.2023, тобто поза межами періоду, вказаного в позовній заяві (з 25.10.2021 по 04.11.2021).

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (п. 4 Правил).

Теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше (п. 29 Правил).

Споживач теплової енергії зобов`язаний: вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40 Правил).

Таким чином, підставою для виникнення у відповідача зобов`язань з оплати послуг з постачання теплової енергії без укладеного договору є, насамперед, факт надання відповідних послуг, а також доведення обсягу та вартості таких послуг належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним.

Статтею 14 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що прилад обліку теплової енергії - засіб вимірювальної техніки, що має нормовані метрологічні характеристики і тип якого занесений до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, на основі показань якого визначається обсяг спожитої теплової енергії; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Тепло транспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує, що, незважаючи на те, що Правилами користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, в силу п.п. 1-2, 4 зазначених Правил, останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Крім того, такі договори укладаються відповідно до типових договорів, а форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17, споживач, який фактично споживає теплову енергію, не вчинивши дій з відключення від послуг теплопостачання відповідно до Правил користування тепловою енергією, не може бути звільнений від оплати вартості спожитої теплової енергії, як особа, що допустила господарське правопорушення у відносинах теплопостачання.

Згідно Закону України "Про теплопостачання" та Правил надання послуги з постачання теплової енергії, підприємство обліковує постачання теплової енергії засобами комерційного обліку, або розрахунковим способом (пропорційно).

Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів- розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» № 315 від 22.11.2018.

У разі обліку постачання теплової енергії за приладом обліку - інформація отримана підприємством у «звітах за період» (як правило місячний) є підставою для внесення даних до систем автоматизованого розрахунку (програмних комплексів) споживання теплової енергії.

Після чого, програмні комплекси в автоматичному режимі здійснюють нарахування, формують рахунки на оплату для різних категорій споживачів. Отже, для КПТМ «Криворіжтепломережа» вказані «звіти» є первинними документами в здійсненні господарської діяльності позивача.

Вказаними звітами фіксується кількість поставленої на житловий будинок теплової енергії - в Гігакалоріях (Гкал) згідно приладу обліку будинку, які (Гкал) в подальшому позивач розподіляє на спірні приміщення відповідача, у відповідності до відомостей (параметрів) нежитлових приміщень відповідача (розрахунки наводилися у «Довідці щодо теплового навантаження по об`єктам УКВМ», що додавалася до позовної заяви).

Згідно приписів «Правил надання послуги з постачання теплової енергії» одиницею вимірювання обсягу (кількості) спожитої споживачем теплової енергії є гігакалорія (Гкал). Для переведення одиниць вимірювання теплової енергії приладами обліку застосовуються коефіцієнти 1 Гкал = 1162,2 кВт`г, 1 кВт*г = 0,000859 Гкал, 1 Гкал = 4,1868 ГДж, 1 ГДж = 0,2388 Гкал., ч. 19.

Комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Позивачем надано суду звіти за спірний період, в яких зазначено дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції - відомість реєстрації параметрів, одиницю виміру господарської операції - Гкал; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

Акти про подачу теплової енергії до житлового будинку та Акти про припинення подачі теплоносія житлового будинку, підтверджують факт подання теплоносія до самої споруди, а рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами у відповідності до пункту 5 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин). Включення та відключення систем теплоспоживання здійснюються за графіком, узгодженим з теплопостачальною організацією.

Факт постачання теплової енергії до об`єктів відповідача, позивач підтверджує актами про подачу та припинення подачі теплової енергії (а.с. 34-56 т.1).

Надані позивачем Акти про подачу теплової енергії та про припинення подачі теплоносія є доказами безперебійного подання теплового носія до житлових будинків, в які вбудовані нежитлові приміщення відповідача.

Відповідно до приписів ст. 210 ГПК України «Дослідження доказів» - суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Учасники справи можуть давати свої пояснення з приводу письмових, речових та електронних доказів.

Позивачем при розрахунку були використані відомості щодо нежитлових приміщень, які обліковуються на балансі відповідача, та їх площі, згідно довідки, наданої відповідачем - Управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, на підставі даних Реєстру об`єктів нерухомого майна комунальної власності міста Кривого Рогу.

У спірний період розподіл теплової енергії між споживачами зафіксовано вузлами обліку теплової енергії відповідно до Правил користування теплової енергією.

Розподіл обсягів теплової енергії, зафіксованої будинковими вузлами комерційного обліку у спірний період проводився пропорційно розрахунковій потребі на усі приміщення житлового та нежитлового фонду, які знаходяться в будівлі.

По нежитловим приміщенням розрахунок здійснено відповідно до проектного теплового навантаження на опалення об`єкту, фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря, підтвердженої довідкою авіаметеостанції м. Кривий Ріг, та фактичних днів надання послуг в розрахунковому місяці (тобто по тепловому навантаженню об`єкта споживання) згідно Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204.

По житловому будинку розрахунок здійснювався з застосуванням фактичної норми витрати теплової енергії на опалення 1 кв.метра опалювальної площі в житлових будинках, приведеної до фактичної температури зовнішнього повітря та тривалості опалювального сезону (тобто по нормі споживання (площа, кв.метр) згідно Постанови КМУ №630 від 21.07.2005.

Відповідно до частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач проти правильності вихідних даних, теплове навантаження та площ приміщень не заперечував.

На підтвердження надання послуг за період з з 25.10.2021 по 04.11.2022 з утримання спірних нежитлових приміщень позивачем надані суду первинні документи.

За таких обставин, враховуючи обов`язок відповідача щомісячної оплати послуг, строк з оплати наданих позивачем послуг за період: жовтень 2021 року - квітень 2022 року в сумі 9561,90 грн. є таким, що настав.

Доказів на підтвердження виконання грошових зобов`язань з оплати відповідач суду не надав.

Між тим, господарський суд вищевикладеного не врахував, що призвело до прийняття помилкового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 9 561,90 грн. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Щодо твердження Позивача, що списання з балансового обліку житлових будинків, підтверджує повноваження Відповідача здійснення ним права власності суд звертає увагу на наступне.

Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 Цивільного кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №301 затверджено Порядок списання з балансу багатоквартирних будинків (далі - Порядок 301).

Порядок 301 визначає механізм списання багатоквартирних будинків, у яких розташовані квартири та нежитлові приміщення приватної та інших форм власності, з балансу, у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідачем зазначалося, що житлові будинки, а не окремі об`єкти нерухомого майна передавалися виключно на балансовий облік.

Реалізуючи своє право, визначене Порядком 301, ні в якому разі не підтверджує право власності відповідача на житлові будинки.

Адже, як зазначалося вище, статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що «баланс» є елементом фінансової звітності підприємства.

Як зазначалося відповідачем у відзиві на позовну заяву та запереченні, позивач надсилав для укладення два примірники Договору купівлі-продажу теплової енергії за, які відповідачем поверненні, як не погоджені, та відповідно, не підписані.

Крім того, відповідачем зазначалося, що він не є власником спірних приміщень, не користується об`єктами нерухомого майна і не отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Відхиляються як такі, що не підтверджені належними і допустимими доказами перебування спірних приміщень в користуванні інших, ніж відповідач, осіб і є побудованими на концепції негативного доказу, оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Щодо висновків господарського суду про неналежність відповідача у цій справі та доводів відповідача про те, що Департамент не є власником, орендарем, користувачем спірних нежитлових приміщень, слід зазначити наступне.

Відповідно до матеріалів справи, приміщення по: АДРЕСА_1 ; - вул. Військове містечко - 1/1; - вул. Купріна, 116; - вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева), 9;- вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева) 11; - вул. Криворіжсталі (колиш. Орджонікідзе), 32; - вул. Івана Сірка, 26; - вул. Чарівна (колиш. Косигіна), 13; - вул. Седнєва, 19; - вул. Сергія Колачевського, (колиш. 23 Лютого), 26 знаходиться на балансовому обліку Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради.

Згідно довідки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Відповідач є органом місцевого самоврядування у місті Кривий Ріг.

Відповідно до п.5 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відтак, відповідач у даному спорі виконує функції власника щодо спірного майна, а відсутність факту реєстрації права власності на майно за територіальною громадою (тобто, факт визнання державою такого права) не спростовує того факту, що вказане майно належить територіальній громаді міста Кривий Ріг в рамках Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

За приписами ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 395 ЦК України передбачено, що окрім речових прав, зазначений у ч. 1 даної статті, законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відповідно до ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб`єктів господарювання.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Відповідно до ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Таким чином, як право власності, так і право господарського відання чи право оперативного управління поєднують можливість володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

За нормами ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Отже, наявність у Відповідача на балансі спірних нежитлових приміщень, яке може бути закріплене за ним на праві власності, в оперативному управлінні чи на праві господарського відання не звільняє останнього від утримання такого майна.

Згідно зі ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 ГПК України).

Таким чином, з урахуванням наведених норм права, що регламентують поняття власності, господарського відання та оперативного управління, визначення поняття відповідач, цілком правомірним та обґрунтованим є зазначення Відповідачем у цій справі особи, у власності, в оперативному управлінні чи господарському віданні якої (тобто, володіння, користування і розпорядження, зі всіма наслідками відповідальності за таке майно) наявне майно спірні нежитлове приміщення за наведеними вище адресами, заборгованість за надання житлово-комунальних послуг в які є предметом спору у цій справі.

Тому висновок господарського суду про неналежність відповідача у цій справі не відповідає наявним у справі матеріалам і нормам матеріального права, зокрема Відповідач у цій справі, який є органом місцевого самоврядування у місті Кривий Ріг, а власником спірного майна згідно із законом є територіальна громада в особі Криворізької міської ради, передано на баланс майно за адресами: по АДРЕСА_1 ; - вул. Військове містечко - 1/1; - вул. Купріна, 116; - вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева), 9;- вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева) 11; - вул. Криворіжсталі (колиш. Орджонікідзе), 32; - вул. Івана Сірка, 26; - вул. Чарівна (колиш. Косигіна), 13; - вул. Седнєва, 19; - вул. Сергія Колачевського, (колиш. 23 Лютого), 26.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи відповідача та не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати послуг теплопостачання, вимоги позивача щодо стягнення з 25.10.2021 по 04.11.2022, інфляційних втрат у розмірі 1 740,27грн., трьох процентів річних у розмірі 205,91 грн. також підлягають задоволенню.

Відповідно до пунтку 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Таким чином, оскільки Господарський суд Дніпропетровської області неповно дослідив всі обставини справи, дав неналежну правову оцінку доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, апеляційна скарга у відповідності до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підлягає задоволенню, рішення господарського суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023 у справі №904/3144/22- задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023 у справі №904/3144/22 -скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа до Департаменту розвитку та інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради м. Кривий Ріг за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Криворізька міська рада м. Кривий Ріг про стягнення суми боргу за послугу постачання теплової енергії в сумі 9 561,90 грн. заборгованості за послуги централізованого опалення за період з 25.10.2021 по 04.11.2022, інфляційних втрат у розмірі 1 740,27грн., трьох процентів річних у розмірі 205,91 грн.- задовольнити.

Стягнути з Департаменту розвитку та інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» 9 561,90 грн. заборгованості за послуги централізованого опалення за період з 25.10.2021 по 04.11.2022, інфляційні втрати у розмірі 1 740,27грн., три проценти річних у розмірі 205,91 грн, 2481 грн судового збору за подачу позову та 3721,50 грн.- витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 07.11.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд