ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

06 листопада 2023 р. Справа № 902/172/23

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Шарафіна С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали у справі

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" ()

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" ()

про банкрутство

Представники сторін:

арбітражний керуючий Плесюк О.С.

ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" : Марченко А.Є.

ТОВ "Суффле Агро Україна": Стеценко А.І.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває справа № 902/172/23 за заявою ТОВ "Суффле Агро Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" про банкрутство.

Ухвалою суду від 18.05.2023 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс". Визнано вимоги кредитора - ТОВ "Суффле Агро Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" в розмірі 3 556 400,00 грн - заборгованості (четверта черга вимог кредиторів); 26 840,00 грн - судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та 60 300,00 грн - авансування на депозитний рахунок суду грошової винагороди арбітражного керуючого. Введено процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Плесюка О.С..

23.05.2023 року здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на офіційному веб-порталі судової влади України та надано строк кредиторам для пред`явлення до суду заяв з грошовими вимогам до боржника 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

20.06.2023 року до суду від ТОВ "Суффле Агро Україна" надійшла заява б/н від 08.06.2023 року (вх. № 01-36/628/23) про додаткові грошові вимоги до боржника у справі №902/172/23.

Разом з тим, 01.06.2023 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшов запит Північно-західного апеляційного господарського суду №902/172/23/3419/23 від 30.05.2023, яким витребувано матеріали справи № 902/172/23, у зв`язку із надходженням апеляційної скарги ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 року у справі № 902/172/23.

Супровідним листом від 02.06.2023 року № 902/172/23/818/23 матеріали справи №902/172/23 були надіслані до Північно-західного апеляційного господарського суду, за запитом для розгляду апеляційної скарги ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 року у вказаній справі.

Ухвалою суду від 22.06.2023 року відкладено вирішення питання про прийняття заяви ТОВ "Суффле Агро Україна" б/н від 08.06.2023 року (вх. № 01-36/628/23) про додаткові грошові вимоги до боржника у справі № 902/172/23, до повернення матеріалів зазначеної справи до Господарського суду Вінницької області.

22.09.2023 матеріали справи № 902/172/23 надійшли до Господарського суду Вінницької області.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 року апеляційну скаргу ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 у справі № 902/172/23 залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 у справі № 902/172/23 - без змін.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року, серед іншого, призначено заяву ТОВ "Суффле Агро Україна" б/н від 08.06.2023 року (вх. № 01-36/628/23) про додаткові грошові вимоги до боржника у справі № 902/172/23, до розгляду в судовому засіданні на 06.11.2023 року об 11:00 год. Задоволено клопотання представника ТОВ "Суффле Агро Україна" б/н від 08.06.2023 року про участь в судових засіданнях у справі 902/172/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалено забезпечити участь представника ТОВ "Суффле Агро Україна" - адвоката Стеценко А.І. у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 902/172/23, які призначено на 31.10.2023 року об 11:30 год., 06.11.2023 року об 11:00 год., 06.11.2023 року об 11:30 год., 08.11.2023 р. о 14:30 год. та всіх наступних судових засіданнях, в приміщенні Господарського суду Вінницької області з використання підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Ухвалою від 03.11.2023 року задоволено заяву арбітражного керуючого Плесюка О.С. № 02-09/614 від 03.11.2023 року про участь в судових засіданнях щодо розгляду кредиторських заяв до боржника у справі № 902/172/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, частково. Ухвалено забезпечити участь арбітражного керуючого Плесюка О.С. у судових засіданнях, які призначено на 06.11.2023 року об 11:00 год., 06.11.2023 року об 11:30 год., 08.11.2023 р. о 14:30 год., 29.11.2023 року об 11:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 902/172/23, в приміщенні Господарського суду Вінницької області з використання підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судове засідання на визначену дату з`явились арбітражний керуючий, представники заявника та боржника.

В ході розгляду справи представник ТОВ "Суффле Агро Україна" надала пояснення щодо обставин, наведених у кредиторській заяві про додаткові грошові вимоги до боржника, підтримала її вимоги та просила задоволити.

Представник боржника просив задоволити заявлені додаткові вимоги частково та подав до суду заперечення № 108 від 06.11.2023 року щодо заявлених вимог кредитора, в яких просив відмовити в додаткових вимогах ТОВ "Суффле Агро Україна" до боржника частково, встановивши розмір заборгованості боржника перед кредитором в розмірі 562 700,26 грн.; також подав до суду клопотання/заяву б/н та б/д про зменшення суми грошових вимог до розміру основної заборгованості договору № від 01.01.2019 року.

Арбітражний керуючий зазначив про визнання заявлених грошових вимог в повному обсязі, про що було вказано у поданому до суду 06.11.2023 року повідомленні № 02-09/615 від 03.11.2023 року про розгляд грошових вимог.

При цьому, в судовому засіданні представником боржника заявлено усне клопотання про витребування доказів від кредитора, а саме виписок по усім рахункам кредитора, де обліковується заборгованість.

Представник кредитора заперечила щодо задоволення даного клопотання та зазначила про неможливість надання таких виписок по рахунках; також представник кредитора заперечила щодо клопотання про зменшення суми грошових вимог до розміру основної заборгованості договору та зазначила, що наведені у клопотанні обставини та положення закону, на які посилається боржник, не підлягають застосуванню до договору поставки, заборгованість за яким є предметом заявлених грошових вимог.

Судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника боржника про витребування доказів, як такого, що не відповідає вимогам положень ст. 81 ГПК України, про що було зазначено у протоколі судового засідання.

Суд, заслухавши представників сторін, розглянувши заяву ТОВ "Суффле Агро Україна" б/н від 08.06.2023 року (вх. № 01-36/628/23) про додаткові грошові вимоги до боржника у справі №902/172/23, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановив наступне та дійшов такого висновку.

Так, за змістом заяви та наявних матеріалів справи вбачається, що як уже було встановлено судом при відкритті провадження у справі про банкрутство, 01.01.2019 року між ТОВ "Суффле Агро Україна" (Продавець) та ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (Покупець) укладено договір поставки № .

Так, на підставі Договору поставки, ТОВ "Суффле Агро Україна" здійснило поставку, а ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" отримало сільськогосподарських товарів на загальну суму 45 926 892,40 грн., що підтверджується видатковими накладними, доданими до заяви.

Часткове зменшення розміру заборгованості за Договором поставки здійснювалося наступним чином:

- шляхом повернення товару Боржником, про що сторонами укладено відповідні розрахунки коригування, всього повернуто товар на суму: 5 364 915,70 грн.;

- відповідно до домовленості сторін, Боржнику була нарахована знижка, частина з якої була сплачена Кредитором на рахунок Боржника, що підтверджується виписками по рахунку, а частина зарахована проти заборгованості по договору, про що сторонами укладено відповідні розрахунки коригування, всього на суму 555 297,05 грн.

Часткове погашення заборгованості Боржником за Договором поставки здійснювалося наступним чином упродовж тривалого строку (2019-2022 роки), зокрема:

- Боржником частково здійснено погашення заборгованості, що підтверджується випискою з банківського рахунку кредитора, згідно якої, у жовтні 2021 року Боржником сплачено на погашення заборгованості 12 758 726,96 грн.

- Зарахування зустрічних однорідних вимог, на суму 16 597 705,21 грн., згідно актів зарахування зустрічних однорідних вимог: № від 05.11.2019р. на 6 030 393,55 грн.; № від 05.11.2019р. на 1 507 598,39 грн.; № 20.11.2020р. на 8 200 069,32 грн.; № від 15.09.2021р. на 200 908,21 грн.; № від 17.05.2022р. на 658 735,74 грн.

Відтак, враховуючи наведене вище, сума заборгованості Боржника перед Кредитором за договором поставки № від 01.01.2019 року становить 10 650 247,48 грн.

Однак, враховуючи, що фінансова аграрна розписка, що була видана ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" та посвідчена 29.06.2022 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. за № 748 (далі - Аграрна розписка), заборгованість за якою була визнана кредиторською заборгованістю у даній справі, забезпечує Договір поставки, у розумінні п. 1.1.4 Договору поставки, приймаючи до уваги неприпустимість подвійного стягнення заборгованості, відповідно до положень статті 61 Конституції України, та діючи добросовісно, Кредитор зменшує основну заборгованість за Договором поставки на суму основного боргу за Аграрною розпискою, який складає 3 556 400,00 грн. (визнаних судом кредиторською заборгованістю) та 400 000,00 грн. (оплати вчиненої на погашення Аграрної розписки).

Крім того, Боржник видавав на користь кредитора і інші аграрні розписки, посвідчені 29.06.2022 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. за номерами 746, 747,749.

На виконання однієї з вказаних аграрних розписок, а саме розписки за № 746, Боржник здійснив дві оплати: 24.01.2023 року на суму 225 000,00 грн., 31.01.2023 року на суму 162 790,00 грн.

Оскільки, станом на момент звернення з даною заявою борг ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" залишається не погашеним, тому, кредитор вважає за необхідне дозаявити кредиторські вимоги про стягнення основного боргу по Договору поставки у сумі 6 306 057,48 грн (10 650 247,48 грн - 3 556 400,00 грн. - 400 000,00 грн. - 225 000,00 грн. - 162 790,00 = 6 306 057,48 грн.).

Крім того, Кредитором пред`явлено до визнання вимоги до Боржника в частині нарахувань на підставі положень Договору поставки, Додатків до Договору поставки та ст. 625 ЦК України:

- 48% річних на суму боргу за період з 01.11.2019 року по 17.05.2023 року (з урахуванням періодів відсутності простроченої заборгованості Боржника) - в розмірі 4 184 859,71 грн.

- інфляційні збитки на суму боргу за період з 01.11.2019 року по 17.05.2023 року (з урахуванням періодів відсутності простроченої заборгованості Боржника) в розмірі 1 128 331,90 грн.

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 01.11.2019 року по 17.05.2023 року (з урахуванням періодів відсутності простроченої заборгованості Боржника) в розмірі 4 159 768,72 грн.

- штраф в розмірі 1 597 537,12 грн. (10 650 247,48 * 15% = 1 597 537,12).

Загальний розмір додаткових кредиторських вимог становить 17 376 554,93 грн.

Як повідомлено у заяві, всі вимоги Кредитора, зазначені в даній заяві не забезпечені заставою.

Враховуючи викладене, заявник просить суд визнати грошові вимоги до боржника в розмірі 17 376 554,93 грн. та 5 368,00 грн. - судового збору за подання даної заяви.

У клопотанні/заяві б/н та б/д (вх.№ 01-34/10470/23) Боржник зазначає, зокрема, таке.

Карантинний стан та військова агресія російської федерації проти України вплинули майже на всі сфери життєдіяльності людини в Україні, в тому числі на можливість виконання договірних зобов`язань належним чином.

Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У п.8 розділу IX Прикінцеві положення Господарського Кодексу України зазначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/ та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Правове регулювання відносин по договору поставки здійснюється Господарським кодексом та Цивільним кодексом України.

Договір поставки № від 01.010.2019 року, укладений між ТОВ "Суффле Агро Україна" та ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", є складним, оскільки в ньому поєднуються майнові елементи двох і більше договорів (в ч. 2 ст. 628 ЦК такі договори названі змішаними).

Боржник вважає, що договір поставки № від 01.010.2019 року включає в себе майнові елементи договорів комерційного, товарного кредитів, тому є підстави для застосування у правовідносинах між боржником та кредитором положень п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та п.8 розділу IX Прикінцеві положення Господарського Кодексу України, а саме щодо звільнення від обов`язків сплатити на користь кредитора неустойки, штрафу, пені за прострочення виконання зобов`язань та відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Посилаючись на наведені вище обставини та положення закону, Боржник просить суд зменшити суму грошових вимог до розміру основної заборгованості договору № від 01.01.2019 року.

Також, Боржник у запереченні № 108 від 06.11.2023 року щодо заявлених вимог кредитора, зазначає, зокрема, що як вже було встановлено судом при винесені Ухвали від 18.05.2023 р. по справі №902/172/23, Боржником 29.06.2022 року було видано на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" фінансову аграрну розписку, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрована у реєстрі за № 748 (у Реєстрі аграрних розписок - за № 8481).

Юридичний статус Кредитора у відповідності до Закону України "Про аграрні розписки" підтверджується Договором № від 01.01.2019 р., укладеним між Боржником та Кредитором (надалі - Договір). Розписка не є додатковою угодою, додатком чи будь-якою іншою складовою частиною Договору, не є забезпеченням Договору (п. 3).

В забезпечення виконання зобов`язання за цією Розпискою Боржник передав в заставу майбутній врожай Зерна, що вирощується на наступних земельних ділянках, місцезнаходження яких за даними ДЗК: Вінницька область, Калинівський район, с/рада Лемешівська (що йменується тут та надалі - "Майбутній врожай") (перелік земельних ділянок вказаний у цій аграрній розписці) (п. 5).

Боржником було виконане це зобов`язання, про що 29.06.2022р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна застава рухомого майна, а саме інше рухоме майно, Майбутній врожай, а після його збору - все зерно пшениці 2022 року в загальному обсязі не менше ніж 549 тонн 500 кг, в межах суми 3 956 400,00 гривень, що буде вирощений на земельних ділянках загальною площею 109,9 га, місце розташування яких (за даними ДЗК); Вінницька обл., Калинівський р., Лемешівська сільська рада., Предметом застави у випадку загибелі посівів та/або недостатності зібраного врожаю стає майбутній врожай будь-якої іншої сільськогосподарської продукції, що вирощується або буде вирощуватися боржником за аграрною розпискою на земельних ділянках, вказаних в аграрній розписці.

Судом при винесені Ухвали від 18.05.2023р. по справі №902/172/23 було зазначено, що згідно абз. 3 ч. 2 ст. 45 КУзПБ, забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Судом було встановлено, що у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство, ініціюючий кредитор заявив про відмову від забезпечення за вимогами згідно фінансової аграрної розписки, що стали підставою для звернення із даною заявою.

Тому, судом було враховано відповідну заяву при визначенні суми вимог ініціюючого кредитора, їх статусу та черговості задоволення у реєстрі вимог кредиторів.

В той же час, чинне законодавство України, зокрема ст. 28 Закону України "Про заставу" визначає, що Застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Практично те ж саме зазначено в ст. 593 Цивільного кодексу України, де визначено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Боржник зазначає, що станом на 06.11.2023р. Кредитором запис про цю заставу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не вилучено, що ставить під сумнів його відмову від застави та позбавляє Боржника провести реалізацію заставного майна, а саме наявного у Боржника зерна пшениці 3-го класу в кількості 549,5 т.

При поданні додаткових вимог до Боржника в своїй заяві Кредитор зазначив, що керуючись принципом справедливості для уникнення подвійної відповідальності Боржника, зменшує розмір вимог за Договором на суму заборгованості за Розпискою.

Разом з тим, станом на 29.06.2022р., тобто на дату посвідчення Розписки, за даними бух обліку Боржника, загальна заборгованість Боржника перед Кредитором за Договором становила 11 642 025,26 гри. Оскільки положеннями розділу 1 Договору передбачено, що зобов`язання за Договором забезпечуються фінансовими аграрними розписками, Боржником на пропозицію Кредитора за наданими останнім проектами фінансових аграрних розписок 29.06.2023р. були надані 4 фінансові аграрні розписки, на загальну суму 10 679 325,00 грн.

Оскільки фінансові аграрні розписки набувають чинності з моменту їх нотаріального посвідчення, то на думку Боржника мало б відбутись зменшення заборгованості Боржника перед Кредитором за Договором на суму наданих Боржником фінансових аграрних розписок, а саме до 962 700,26 грн. Оскільки 14.02.2023р. Боржником було сплачено 400 000,00 грн., то це зобов`язання станом на 06.11.2023р. становить 562 700,26 грн.

Фактично, виходячи із того, що Кредитором було правомірно зазначено, що з моменту посвідчення фінансових аграрних розписок для уникнення подвійної відповідальності мало б відбутись зменшення заборгованості Боржника перед Кредитором за Договором за загальну суму виданих аграрних розписок, то відбулось часткове припинення зобов`язань Боржника за Договором в зв`язку за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Таким чином, у Кредитора за Договором існує право вимоги до Боржника лише в сумі 562 700,26 грн.

Посилаючись на наведене, Боржник просить суд відмовити в додаткових вимогах ТОВ "Суффле Агро Україна" до боржника частково, встановивши розмір заборгованості боржника перед кредитором в розмірі 562 700,26 грн.

Арбітражний керуючий Плесюк О.С. у повідомленні № 02-09/615 від 03.11.2023 року про розгляд грошових вимог, зазначає про визнання у повному обсязі заявлених ТОВ "Суффле Агро Україна" додаткових вимог до боржника, як таких, що є обґрунтованими.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина 1 ст. 2 КУзПБ передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 1 КУзПБ, грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч.ч 1, 2, 4, 6 ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

Для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення, може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку та є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо поставки та надання послуг на підставі договору поставки № від 01.01.2019 року (п. 1.1. договору).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом, зокрема при постановленні ухвали від 18.05.2023 року про відкриття провадження у цій справі, 01.01.2019 року між ТОВ "Суффле Агро Україна" (Продавець) та ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (Покупець) укладено договір поставки № (а.с. 62-72 т. 1), за умовами п. 1.1 якого, даний договір є змішаним договором у розумінні частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України та об`єднує договори поставки та надання послуг. Договір направлений на забезпечення Продавцем Покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю.

Згідно п. 1.1.1 вказаного договору поставки, у відповідності до умов, зазначених у даному Договорі, Продавець зобов`язується поставляти, а Покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі - Товари): насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення.

Також, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами були підписані Додатки до договору поставки від 01.01.2019 року № (а.с. 73-83).

Так, згідно п. 3 (підпункт А) Додатку № 2 від 22.11.2019 року до договору поставки від 01.01.2019 року № , сторони домовилися, що зобов`язання Покупця з оплати згідно даного Договору та усіх специфікацій/додатків тощо до нього (крім поставки на умовах передплати) мають бути забезпечені у спосіб, прийнятний для Продавця, зокрема, аграрною розпискою.

Відповідно до Додатку № 5 від 27.10.2021 року до договору поставки від 01.01.2019 року № , сторони погодили продовження строку дії договору на 2022 рік (до 31/12/2022 включно, а в частині невиконаних зобов`язань - до повного їх виконання).

Судом встановлено, що 29.06.2022 року ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (Боржник) було видано на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" фінансову аграрну розписку (засвідчена копія наявна в матеріалах справи), яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстрована у реєстрі за № 748 (у Реєстрі аграрних розписок - за № 8481).

За умовами пунктів 1, 2, 3 згаданої вище фінансової аграрної розписки, остання встановлює безумовне грошове зобов`язання Боржника сплатити Кредитору у строк до 20 липня 2022 року (включно) грошову суму у розмірі 3 956 400 грн 00 коп..

Кредитором та отримувачем коштів за цією Аграрною розпискою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна".

Юридичний статус Кредитора у відповідності до Закону України "Про аграрні розписки" підтверджується Договором № від 01.01.2019 р., укладеним між Боржником та Кредитором. Розписка не є додатковою угодою, додатком чи будь-якою іншою складовою частиною Договору, не є забезпеченням Договору.

У заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство, Заявником зазначено, що станом на момент звернення із даною заявою розписка залишається невиконаною та непогашеною на повну суму безумовного грошового зобов`язання 3 956 400,00 грн, що і стало підставою для звернення ТОВ "Суффле Агро Україна" до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

Водночас, судом встановлено, що на момент розгляду справи, Боржником частково оплачено заборгованість за фінансовою аграрною розпискою від 29.06.2022 року в розмірі 400 000,00 грн на користь ТОВ "Суффле Агро Україна", що підтверджується долученою до відзиву Боржника платіжною інструкцією № 79 від 14.02.2023 року, в якій вказано про призначення платежу: оплата зг. фінансової аграрної розписки по пшениці № 748 від 29.06.2022 р..

Отже, кредиторські вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" наразі складають 3 556 400,00 грн (3 956 400,00 грн - 400 000,00 грн), про що вказано Заявником у поданій заяві б/н від 05.05.2023 року про зменшення кредиторських вимог та заявлені останнім до визнання у цій справі.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 року ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 у справі № 902/172/23 залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому, як вбачається з наявних матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки № від 01.01.2019 р., ТОВ "Суффле Агро Україна" здійснило поставку, а ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" отримало сільськогосподарських товарів на загальну суму 45 926 892,40 грн., що підтверджується видатковими накладними: № від 15.02.2019 р.; № від 22.02.2019 р.; № від 26.02.2019 р.; № від 26.02.2019 р.; № від 26.02.2019 р.; № від 06.03.2019 р.; № від 11.03.2019 р.; № від 11.03.2019 р.; № від 11.03.2019 р.; № від 12.03.2019 р.; № від 20.03.2019 р.; № від 21.03.2019 р.; № від 28.03.2019 р.; № від 04.04.2019 р.; № від 18.04.2019 р.; № від 21.11.2019 р.; № від 21.11.2019 р.; № від 22.11.2019 р.; № від 22.11.2019 р.; № від 22.11.2019 р.; № від 22.11.2019 р.; № від 22.11.2019 р.; № від 27.11.2019 р.; № від 29.11.2019 р.; № від 16.03.2020 р.; № від 17.03.2020 р.; № від 20.03.2020 р.; № від 13.04.2020 р.; № від 22.04.2020 р.; № від 23.04.2020 р.; № від 24.09.2020 р.; № від 24.09.2020 р.; № від 25.09.2020 р.; № від 13.10.2020 р.; № від 29.10.2020 р.; № від 29.10.2020 р.; № від 30.10.2020 р.; № від 30.10.2020 р.; № від 30.10.2020 р.; від 03.11.2020 р.; № від 19.11.2020 р.; № від 20.11.2020 р.; № від 09.12.2020 р.; № від 23.02.2021 р.; № від 23.02.2021 р.; № від 23.02.2021 р.; № від 16.03.2021 р.; № від 25.03.2021 р.: № від 25.03.2021 р.; № від 26.03.2021 р.; № від 16.04.2021 р.; № від 16.04.2021 р.; № від 16.04.2021 р.; № від 16.04.2021 р.; № від 16.04.2021 р.; № від 29.04.2021 р.; № від 29.04.2021 р.; № від 20.05.2021 р.; № від 29.06.2021 р.; № від 29.06.2021 р.; № від 02.07.2021 р.; № від 29.07.2021 р.; № від 30.07.2021 р.; № від 10.08.2021 р.; № від 24.08.2021 р.; № від 13.09.2021 р.; № від 16.09.2021 р.; № від 26.10.2021 р.; № від 26.10.2021 р.; № від 26.10.2021 р.; № від 04.11.2021 р.; № від 09.11.2021 р.; № від 10.11.2021 р.; № від 11.11.2021 р.; № від 16.11.2021 р.; № від 02.12.2021 р.; № від 03.12.2021 р.; № від 28.03.2022 р.; № від 29.04.2022 р.; № від 29.04.2022 р.; № від 17.05.2022 р.; № від 07.06.2022 р.

При цьому, часткове зменшення розміру заборгованості за Договором поставки здійснювалося наступним чином:

- шляхом повернення товару Боржником, про що сторонами укладено відповідні розрахунки коригування:

№ від 07.06.2019р. до видаткової накладної , на суму 132 365,63 грн.

№ від 07.06.2019р. до видаткової накладної , на суму 55 399,67 грн.

№ від 26.11.2020р. до видаткової накладної , на суму 860 439,68 грн.

№ від 24.02.2021р. до видаткової накладної , на суму 3 775 561,03 грн.

№ від 16.03.2021р. до видаткової накладної , на суму 417 849,76 грн.

№ від 22.06.2021р. до видаткової накладної , на суму 123 299,93 грн.

Всього повернуто товар на суму: 5 364 915,70 грн.;

- відповідно до домовленості сторін, Боржнику була нарахована знижка, частина з якої була сплачена Кредитором на рахунок Боржника, що підтверджується виписками по рахунку, а частина зарахована проти заборгованості по договору, про що сторонами укладено відповідні розрахунки коригування:

№ від 13.01.2020 р., сума, зарахована в погашення заборгованості за Договором поставки - 52 704,22 грн.

№ від 30.12.2020 р., сума, зарахована в погашення заборгованості за Договором поставки - 502 592,83 грн.

Всього: 555 297,05 грн.

Також, в подальшому відбувалось часткове погашення заборгованості Боржником за Договором поставки здійснювалося наступним чином упродовж тривалого строку (2019-2022 роки), зокрема:

- Боржником частково здійснено погашення заборгованості, що підтверджується випискою з банківського рахунку кредитора, згідно якої, у жовтні 2021 року Боржником сплачено на погашення заборгованості 12 758 726,96 грн. згідно платіжних документів: № 580 від 20.10.2021р., № 584 від 21.10.2021р., № 589 від 26.10.2021р., № 594 від 28.10.2021р.

Всього: 12 758 726,96 грн.;

- Зарахування зустрічних однорідних вимог.

Оскільки між сторонами, за час співпраці, укладались і інші договори, зокрема, щодо закупівлі Кредитором зерна в Боржника, то однорідні грошові зобов`язання між сторонами погашались шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, в зв`язку з чим заборгованість ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" було зменшено на суму 16 597 705,21 грн., згідно актів зарахування зустрічних однорідних вимог: № від 05.11.2019р. на 6 030 393,55 грн.; № від 05.11.2019р. на 1 507 598,39 грн.; № 20.11.2020р. на 8 200 069,32 грн.; № від 15.09.2021р. на 200 908,21 грн.; № від 17.05.2022р. на 658 735,74 грн.

Всього: 16 597 705,21 грн.

Відтак, враховуючи наведене вище, сума заборгованості Боржника перед Кредитором за договором поставки № від 01.01.2019 року становить 10 650 247,48 грн.

Однак, враховуючи, що фінансова аграрна розписка, що була видана ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" та посвідчена 29.06.2022 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. за № 748 (далі - Аграрна розписка), заборгованість за якою була визнана кредиторською заборгованістю у даній справі, забезпечує Договір поставки, у розумінні п. 1.1.4 Договору поставки, приймаючи до уваги неприпустимість подвійного стягнення заборгованості, відповідно до положень статті 61 Конституції України, та діючи добросовісно, Кредитор зменшує основну заборгованість за Договором поставки на суму основного боргу за Аграрною розпискою, який складає 3 556 400,00 грн. (визнаних судом кредиторською заборгованістю) та 400 000,00 грн. (оплати вчиненої на погашення Аграрної розписки).

Крім того, Боржник видавав на користь кредитора і інші аграрні розписки, посвідчені 29.06.2022 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. за номерами 746, 747,749, про що також було зазначено Боржником у запереченнях

На виконання однієї з вказаних аграрних розписок, а саме розписки за № 746 Боржник здійснив дві оплати: 24.01.2023 року на суму 225 000,00 грн., 31.01.2023 року на суму 162 790,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку кредитора

Відтак, враховуючи наведені вище обставини, на момент розгляду даної справи, з урахування загального розміру заборгованості за договором поставки № від 01.01.2019 року, беручи до уваги часткове зменшення боргу (шляхом повернення товару, нарахування знижки, здійснення часткової оплати, зарахування зустрічних однорідних вимог); розміру заборгованості за фінансовою аграрною розпискою за №748, вимоги за якою були визнані при відкритті провадження у справі та здійснення часткової оплати на погашення такої Аграрної розписки, а також здійснення часткової оплати на виконання Аграрної розписки за № 746 - основний борг за договором поставки № від 01.01.2019 року наразі складає 6 306 057,48 грн. (10 650 247,48 грн - 3 556 400,00 грн. - 400 000,00 грн. - 225 000,00 грн. - 162 790,00 = 6 306 057,48 грн.).

Також суд зазначає, що на момент розгляду справи, до суду не надано доказів щодо погашення Боржником заборгованості перед Кредитором в розмірі 6 306 057,48 грн або ж доказів в спростування заявлених вимог.

При цьому, з огляду на положення умов договору поставки № від 01.01.2019 року, наявних в матеріалах справи первинних документів та встановлених судом обставин, при винесенні ухвали від 18.05.2023 року про відкриття провадження у справі, судом не приймаються заперечення Боржника, оскільки наведені останнім доводи не спростовують наявності заборгованості перед Кредитором у розмірі 6 306 057,48 грн, та такі доводи боржника не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Водночас, Боржник вважає, що сума заборгованості за договором поставки має становити лише 562 700,26 грн., виходячи з даних розміру загальної заборгованості, які зазначені у бухгалтерському обліку Боржника станом на 29.06.2022 року та за мінусом загальної суми чотирьох фінансових розписок, виданих на забезпечення зобов`язань за договором та здійснення сплати 400 000,00 грн. за однією із аграрних розписок.

Щодо цих доводів Боржника, суд зауважує, що при заявленні Кредитором додаткових грошових вимог до Боржника, Кредитором було зменшено розмір заборгованості за договором поставки № від 01.01.2019 року, з урахуванням суми визнаних вимог згідно фінансової аграрної розписки за № 748 на стадії відкриття провадження у справі, здійснення часткової оплати за такою розпискою; також Кредитором було враховано і здійснення оплат за іншою фінансовою аграрною розпискою за № 746.

Судом також не приймаються доводи боржника відносно статусу додаткових вимог кредитора, як забезпечених, оскільки у державному реєстрі обтяжень наявні відомості щодо фінансової аграрної розписки.

Так, на стадії відкриття провадження у справі про банкрутство, судом вже було надано оцінку даним обставинам надано судом.

Зокрема, у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство, ініціюючий кредитор заявив про відмову від забезпечення за вимогами згідно фінансової аграрної розписки.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 45 КУзПБ, забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Суд зауважує, що положеннями КУзПБ не встановлено особливих вимог щодо форми відповідної заяви, строків її подачі, необхідності вчинення підготовчих дій до її подачі шляхом внесення відомостей до державних реєстрів щодо припинення забезпечувальних обтяжень, тощо.

Тому, суд виходить з того, що врахування відмови забезпеченого кредитора від забезпечення своїх вимог носить для суду безумовний та імперативний характер, волевиявлення щодо відмови від забезпечення може бути вчинено на будь якій стадії провадження у справі про банкрутство.

Як наслідок, при відкритті провадження у справі про банкрутство судом визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора ТОВ "Суффле Агро Україна" в сумі 3 556 400,00 грн - основного боргу (четверта черга), які не є забезпеченими заставою майна боржника.

Невчинення кредитором дій стосовно припинення обтяжень майнових активів боржника, з урахуванням прийнятої судом заяви про відмову від забезпечення, може бути предметом окремого судового розгляду, оскільки господарський суд за заявою розпорядника майна скасовує арешти майна боржника чи інші обмеження щодо розпорядження його майном у разі, якщо такі арешти чи обмеження перешкоджають господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності (ч. 6 ст. 44 КУзПБ).

Відтак, з огляду на наведені вище обставини та положення закону, заява ТОВ "Суффле Агро Україна" б/н від 08.06.2023 року (вх. № 01-36/628/23) про додаткові грошові вимоги до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" в частині 6 306 057,48 грн заборгованості за договором поставки № від 01.01.2019 року підлягає задоволенню, а вказані вимоги визнанню з віднесенням їх до реєстру вимог кредиторів згідно положень ст. 64 КУ з процедур банкрутства.

Крім того, в зв`язку з невиконанням Боржником зобов`язань за договором поставки № від 01.01.2019 року, Кредитором крім суми основного боргу також було нараховано інфляційні збитки, річні, штраф та пеню, а саме:

- 48% річних на суму боргу за період з 01.11.2019 року по 17.05.2023 року (з урахуванням періодів відсутності простроченої заборгованості Боржника) - в розмірі 4 184 859,71 грн.

- інфляційні збитки на суму боргу за період з 01.11.2019 року по 17.05.2023 року (з урахуванням періодів відсутності простроченої заборгованості Боржника) в розмірі 1 128 331,90 грн.

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 01.11.2019 року по 17.05.2023 року (з урахуванням періодів відсутності простроченої заборгованості Боржника) в розмірі 4 159 768,72 грн.

- штраф в розмірі 1 597 537,12 грн. (10 650 247,48 * 15% = 1 597 537,12).

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 ГК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Також, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п. 7 Прикінцевих та перехідних положень ГК України).

Карантин введено в Україні з 12.03.2020 року та припинено з 01.07.2023 року, що підтверджується відповідними постановами Кабінету Міністрів України.

В первинній редакції Договору поставки, п. 4.3. передбачав, що оплати здійснюються до 31.10.2019 року.

Крім того, п.п. 8.1., 8.2. Договору поставки передбачали відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів:

- в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України;

- Покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення.

Додатком № 2 від 22.11.2019 року до Договору поставки від 01.01.2019 року № , сторони погодили продовження строку дії Договору на 2020 рік (до 31.12.2020 включно) і домовились вважати, що посилання в тексті Договору на певні строки, події, додатки та специфікації 2019 року, будуть застосовуватися відповідно Сторонами на 2020 рік, якщо інше не буде погоджено Сторонами додатково. Відповідно, товар, поставлений Боржнику після укладення даного Додатку, мав бути оплачений до 31.10.2020 року, якщо спеціальний строк оплати не було вказано в специфікаціях.

Пунктом 8 Додатку № 2, сторони узгодили, що в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України, а також проценти на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 4 (чотири) % на місяць (48 % річних - для обчислення за неповний місяць) від простроченої суми. Обов`язок з оплати процентів поширюється на прострочену суму боргу за поставки, здійснені в 2019 році, та має зворотну дію в часі.

Таким чином, на заборгованість, що існувала за поставки, здійснені в 2019 році та за заборгованість, що могла виникнути з оплати за поставками 2020 року, сторони узгодили збільшити відповідальність шляхом встановлення обов`язку Боржника сплачувати додатково 48 % річних.

Додатком № 3 від 29.10.2020 року до Договору поставки від 01.01.2019 року № сторони погодили продовження строку дії Договору на 2021 рік і домовились вважати, що посилання в тексті Договору на певні строки, події 2019 року, будуть застосовуватися відповідно Сторонами на 2021 рік, якщо інше не буде погоджено Сторонами додатково.

Відповідно, товар, поставлений Боржнику після укладення даного Додатку, мав бути оплачений до 31.10.2021 року, якщо спеціальний строк оплати не було вказано в специфікаціях.

Пунктом 1.1. сторони уточнили, що чітко розуміють, що пролонгація Договору та умови, викладені в даному Додатку поширюються лише на поставки, щодо здійснення яких сторони домовляться після підписання даного Додатку, зокрема, але не виключно, шляхом підписання Специфікації.

Пунктом 12 Додатку № 3, сторони домовились замінити п. 8.1. Договору та викласти у наступній редакції: В разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України, а також проценти на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 4 (чотири) % на місяць (48 % річних - для обчислення за неповний місяць) від простроченої суми.

Відповідно така редакція п. 8.1. діяла і після наступної пролонгації Договору поставки.

Додатком № 5 від 27.10.2021 року, до Договору поставки від 01.01.2019 року № сторони погодили продовження строку дії Договору на 2022 рік (до 31.12.2022 включно, а в частині невиконання зобов`язань - до повного їх виконання).

На підставі вказаних вище положень Договору поставки, Додатків до договору та ст. 625 ЦК України, Кредитор нарахував Боржнику: штраф в розмірі 1 597 537,12 грн., пеню в розмірі 4 159 768,72 грн., 48% річних в розмірі 4 184 859,71 грн., інфляційні збитки в розмірі 1 128 331,90 грн.

Дослідивши та перевіривши розрахунок заявлених Кредитором до визнання вимог в частині нарахування зазначених вище штрафу, пені, річних та інфляційних, суд дійшов висновку, що дані кредиторські вимоги відповідають умовам договору та положенням законодавства, розрахунок яких є арифметично правильним.

Відтак, заява ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання додаткових грошових вимог до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" в частині вимог щодо інфляційних збитків, річних, штрафу та пені також підлягає задоволенню, а вимоги в розмірі 11 070 497,45 грн. - визнанню з віднесенням їх до реєстру вимог кредиторів згідно положень ст. 64 КУ з процедур банкрутства.

Також, підлягають визнанню вимоги кредитора у розмірі 5 368,00 грн. - судового збору за подання заяви про визнання кредитором.

При цьому, судом також було розглянуто клопотання/заяву Боржника б/н та б/д (вх.№ 01-34/10470/23), в якому Боржник просить суд зменшити суму грошових вимог до розміру основної заборгованості договору № від 01.01.2019 року.

Так, Боржник у вказаному клопотанні/заяві посилається на те, що на його думку договір поставки від 01.01.2019 року № містить елементи договорів комерційного, товарного кредитів, тому на переконання Боржника, є підстави для застосування у правовідносинах між сторонами положень п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та п.8 розділу IX Прикінцеві положення Господарського Кодексу України, а саме щодо звільнення від обов`язків сплатити на користь кредитора неустойки, штрафу, пені за прострочення виконання зобов`язань та відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Водночас, суд зауважує, що заявляючи клопотання про зменшення розміру суми грошових вимог до розміру основної заборгованості договору поставки, Боржник не зазначає у згаданому клопотанні розміру такої заборгованості, до якої, на його думку, слід зменшити грошові вимоги та відповідно посилається на звільнення його від обов`язку сплати на користь кредитора заявлених штрафу, пені та відсотків згідно положень п.18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та п.8 Прикінцевих положень ГК України.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як зазначено вище, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо поставки та надання послуг на підставі договору поставки № від 01.01.2019 року, за умовами п. 1.1 якого, даний договір є змішаним договором у розумінні частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України та об`єднує договори поставки та надання послуг. Договір направлений на забезпечення Продавцем Покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю.

Згідно п. 1.1.1 вказаного договору поставки, у відповідності до умов, зазначених у даному Договорі, Продавець зобов`язується поставляти, а Покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі - Товари): насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення.

Поряд з цим, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Згідно п.8 Прикінцевих положень ГК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Виходячи з аналізу вказаних положень п.18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п.8 Прикінцевих положень ГК України, такі норми закону стосуються правовідносин, що виникають з кредитних договорів/договорів позики.

Водночас, суд зауважує, що виходячи зі змісту договору поставки № від 01.01.2019 року, його предмету та суб`єктного складу сторін, між ТОВ "Суффле Агро Україна" та ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" було укладено змішаний договір в розумінні ч. 2 ст. 628 ЦК України, який об`єднує в собі елементи договорів поставки та надання послуг.

Відтак, наведене виключає можливість застосування положень п.18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та п.8 Прикінцевих положень ГК України щодо звільнення Боржника від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь Кредитора неустойки (штрафу, пені) за прострочення зобов`язань до правовідносин, що виникли між сторонами саме за договором поставки № від 01.01.2019 року, заборгованість за яким та відповідно нарахування штрафних, відсотків річних та інфляційних, є предметом розгляду у даній справі.

З огляду на наведене вище, у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання/заяви Боржника б/н та б/д (вх.№ 01-34/10470/23 про зменшення суми грошових вимог до розміру основної заборгованості договору № від 01.01.2019 року, за наведених у ній обставин.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 45, 64 КУ з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 18, 73-79, 86, 234-236 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Задоволити заяву ТОВ "Суффле Агро Україна" б/н від 08.06.2023 року (вх. № 01-36/628/23) про додаткові грошові вимоги до боржника у справі №902/172/23 в повному обсязі.

2. Визнати вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" () до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" () в розмірі 17 376 554,93 грн., з яких: 11 619 249,09 грн. боргу, відсотків, інфляційних (четверта черга задоволення), 5 757 305,84 грн. штрафу та пені (шоста черга задоволення); а також та 5 368,00 грн. - судового збору за подання заяви про визнання кредитором у справі № 902/172/23 (перша черга задоволення).

3. Арбітражному керуючому (розпоряднику майна) Плесюку О.С. внести відповідні кредиторські вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

4. Копію ухвали надіслати до електронних кабінетів ЄСІТС та на електронні адреси: ТОВ "Суффле Агро Україна" - , ; представнику ТОВ "Суффле Агро Україна" - адвокату Стеценко А.І. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" - ; представнику ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" Марченку А.Є. - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; арбітражному керуючому Плесюку О.С. - ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ТОВ "Кроп-Інкріс" - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; представнику ТОВ "Кроп-Інкріс" - адвокату Шевцову П.В. - ІНФОРМАЦІЯ_5

Згідно ч. 6 ст. 45 КУ з процедур банкрутства, ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1 - до справи