ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року Справа № 906/618/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Саврій В.А. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Хміль В.М. адвокат

відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 05.07.2023 суддею Тимошенко О.М., повний текст складено 05.07.2023

у справі № 906/618/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Платінумоіл"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт"

про стягнення 423 379,78 грн

В травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Платінумоіл" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 26.06.2023) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт" про стягнення 368 379,78 грн, з яких: 239 561,64 грн боргу за поставлений товар по договору поставки нафтопродуктів № 9 від 14.02.2018; 92 131,86 грн пені; 6 265,71 грн 3% річних; 30 420,57 грн інфляційних втрат та 23 350,70 грн судових витрат /а.с. 1-6/.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.07.2023 у справі № 906/618/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Платінумоіл" задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Платінумоіл" 239 561,64 грн боргу, 88 896,33 грн пені, 6 055,17 грн 3% річних, 24 314,04 грн інфляційних, 5 382,41 грн судового збору, 16 559,17 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Граніт", не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 05.07.2023 у справі № 906/618/23 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає:

- ТОВ "Граніт" не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення штрафних санкцій, а саме - 88 896,33 грн пені, 6 055,17 грн 3% річних, 24 314,04 грн інфляційних втрат та відповідно 5 382,41 грн судового збору, а також 16 559,17 грн витрат на правничу допомогу;

- загальна сума штрафних санкцій, яка підлягає стягненню за рішенням першої інстанції складає 119 265,54 грн, що є практично половиною суми від основного боргу та відповідно є непід`ємним тягарем для відповідача;

- відповідач продовжував добросовісно, при першій можливості гасити заборгованість навіть уже після того як позивач звернувся до суду з позовом;

- враховуючи те, що відповідач, має зобов`язання по сплаті податків і зборів, та повинен забезпечити першочергову оплату праці своїх найманих працівників, в суду першої інстанції були законні підстави для істотного зменшення штрафних санкцій заявлених позивачем, що могло б забезпечити уникнути відповідачу повного занепаду його діяльності та неминучого банкрутства;

- виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 902/538/18);

- відповідач вважає, що сума 16 559,17 грн витрат на правничу допомогу є необгрунтованою та такою, що не відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України.

31.07.2023 скарга надійшла до суду апеляційної інстанції.

Листом № 906/618/23/5006/23 від 31.07.2023 матеріали справи було витребувано з Господарського суду Житомирської області.

18.08.2023 до суду надійшли матеріали справи № 906/618/23.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт" на рішення Господарського суду Житомирської області від 05.07.2023 у справі № 906/618/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на "18" жовтня 2023 р. о 09:20 год. /а.с. 98/.

11.09.2023 (вх. № 7492/23) на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 05.07.2023 у справі № 906/618/23 залишити без змін.

В судовому засіданні 18.10.2023 представник позивача надав заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідач участі повноважного представника в призначене судове засідання 18.10.2023 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа /а.с. 100/.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою суду від 01.09.2023 явка представників сторін в судове засідання 18.10.2023 обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача, оскільки його не явка не перешкоджає перегляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Платінумоіл" (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Граніт" (покупець/відповідач) укладено договір поставки нафтопродуктів № 9 /а.с. 12/.

13.09.2022, на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 394 561,64 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № 3603 від 13.09.2022 на суму 100 800,42 грн, № 3610 від 13.09.2022 на суму 293 761,22 грн /а.с. 16, 17/.

Факт отримання товару на вказану суму не заперечується відповідачем.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що покупець зобов`язується оплатити повну вартість (в розмірі 100%) товару (в тому числі ПДВ), відображену в рахунках-фактурах та накладних документах на товар, (видаткових накладних та/або актах приймання-передачі), протягом 5 (п`яти) банківських днів, з дати здійснення поставки товару.

Для оплати поставленого товару позивач виставив відповідачу рахунок № 3136 від 13.09.2022 на суму 394 561,64 грн /а.с. 18/.

За період з 07 листопада 2022 року по 28 квітня 2023 року ТОВ "Граніт" перерахувало позивачу кошти в розмірі 155 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді перед позивачем існує заборгованість в сумі 239 561,64 грн (394 561,64 грн - 155 000 грн).

23.03.2023 позивач надіслав відповідачу письмову вимогу про сплату заборгованості у розмірі 289 561,64 грн /а.с. 24/.

У відповіді на вимогу позивача № 38 від 31.03.2023 відповідач вимоги визнав та просив надати час для погашення усієї суми боргу /а.с. 29/.

Несвоєчасне здійснення відповідачем оплати за поставлений товар слугувало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача 368 379,78 грн, з яких: 239 561,64 грн боргу за поставлений товар по договору поставки нафтопродуктів № 9 від 14.02.2018; 92 131,86 грн пені; 6 265,71 грн 3% річних; 30 420,57 грн інфляційних втрат та 23 350,70 грн судових витрат.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення від 05.07.2023 у справі № 906/618/23, дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 239 561,64 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунки позивача суд першої інстанції встановив, що за вказаний позивачем період розмір пені становить 88 896,33 грн, 6 055,17 грн 3 % річних, 24 314,04 грн інфляційних втрат, тому вимоги про стягнення 3 235,53 грн пені, 210,54 грн 3% річних, та 6 106,53 грн інфляційних не підлягають задоволенню.

Також судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача 16 559,17 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи вищевикладене, а також доводи та вимоги апеляційної скарги відповідача, суд апеляційної інстанції переглядає рішення Господарського суду Житомирської області від 05.07.2023 у справі № 906/618/23 лише в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п.1 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3.3 договору поставки нафтопродуктів № 9 від 14.02.2018 сторони погодили, що покупець зобов`язується оплатити повну вартість (в розмірі 100%) товару (в тому числі ПДВ), відображену в рахунках-фактурах та накладних документах на товар, (видаткових накладних та/або актах приймання-передачі), протягом 5 (п`яти) банківських днів, з дати здійснення поставки товару.

Для оплати поставленого товару позивач виставив відповідачу рахунок № 3136 від 13.09.2022 на суму 394 561,64 грн /а.с.18/.

Факт поставки товару на суму 394 561,64 грн підтверджується видатковими накладними № 3610, № 3603 від 13.09.2022, не заперечується відповідачем.

За період з 07.11.2022 по 28.04.2023 відповідач перерахував позивачу кошти в розмірі 155 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, перед позивачем станом на день подання позовної заяви до суду першої інстанції становить в сумі 239 561,64 грн (394 561,64 грн - 155 000 грн).

Щодо вимог про стягнення 92 131,86 грн пені за період просрочення з 21.09.2022 по 21.03.2023, 6 265,71 грн 3% річних та 30 420,57 грн інфляційних втрат за період просрочення з 21.09.2022 по 21.04.2023.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1 договору сторони узгодили відповідальність покупця у випадку несвоєчасної оплати (не оплати) товару у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожен день прострочення, від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунки позивача колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за вказаний позивачем період розмір пені становить 88 896,33 грн, розмір інфляційних втрат - 24 314,04 грн, розмір 3% річних - 6 055,17 грн. Тому вимоги про стягнення 3 235,53 грн пені, 210,54 грн 3% річних, 6 106,53 грн інфляційних не підлягають задоволенню.

Скаржник в обґрунтування своїх заперечень посилається на норми ст. 233 ГК України, відповідно до якої, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Відповідач не наводить в апеляційній скарзі жодного обґрунтування можливої надмірності заявлених до стягнення позивачем штрафних санкцій, та не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

Твердження скаржника про те, що заборгованість за договором поставки виникла внаслідок російської агресії, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, адже поставка товару, за який відповідач не розрахувався відбулася у вересні 2022 року, на території Житомирської області, де знаходиться відповідач та було поставлено позивачем товар, у вересні 2022 бойові дії не проводилися.

Відповідно до п. 5.2 сторона, яка не має можливості виконувати зобов`язання по договору, повинна про настання або закінчення форс-мажорних обставин негайно, але не пізніше 10 днів, повідомити другу сторону. Не повідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання або припинення форс-мажорних обставин позбавляє сторону права на них посилатись.

Однак повідомлення від відповідача про настання форс-мажорних обставин у встановлений договором строк позивачу не надсилались.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач, укладаючи договір із позивачем, прийняв усі визначені у ньому умови, в тому числі щодо відповідальності за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань та мав усвідомлювати, що за отриманням товару в нього виникає обов`язок здійснити його оплату у встановлений договором строк.

За наведених обставин, застосування до відповідача штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірах, визначених у рішенні Господарського суду Житомирської області від 05.07.2023 у справі № 906/618/23, є цілком правомірним та відповідає нормам чинного законодавства.

Щодо стягнення з відповідача витрат позивача на оплату послуг адвоката.

У відповідності до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, заявник долучив до матеріалів справи: Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.03.18; Ордер на надання правничої допомоги від 21.04.23; Акт № 2-ю-П від 21.04.2023 надання послуг правової допомоги з описом наданих послуг /а.с. 38-40/.

За змістом вимог частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зважаючи на обґрунтованість та пропорційність вказаних витрат до предмета спору, обставин виникнення спору та вину кожної із сторін у виникненні спору, значення справи для сторін, часткове задоволення позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що заявлені витрати підлягають задоволенню пропорційно задоволеним позовним вимогам, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката підлягає задоволенню в розмірі 16 559,17 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а також враховуючи, що відповідачем в апеляційній скарзі не надано жодного реального обґрунтування чи доказів неспівмірності витрат позивача на оплату послуг адвоката, посилання відповідача на те, що сума в розмірі 16 559,17 грн витрат на послуги адвоката є необґрунтованою, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 част. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення Господарського суду Житомирської області від 05.07.2023 у справі № 906/618/23 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування в оскаржуваній частині.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 05.07.2023 у справі №906/618/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 906/618/23 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "01" листопада 2023 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.