ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 914/1370/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кібенко О. Р., Кролевець О. А.,

за участю секретаря судового засідання Шпорт В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Колективного підприємства "Спец Енерго Сервіс"

на постанову Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Галушко Н. А., Желіка М. Б., Орищин Г. В.

від 06 червня 2023 року

у справі за позовом Колективного підприємства "Спец Енерго Сервіс"

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг";

2) ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1: 1) ОСОБА_2 ;

2) ОСОБА_3 ,

про визнання незаконним та скасування рішення; визнання незаконним та скасування реєстраційного запису

за участю представників:

від позивача: Чубик Б. Г., Дейнега В. С.

від відповідача-1: не з`явилися

від відповідача-2: Огородник О. І.

від третьої особи-1: не з`явилися

від третьої особи-2: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2022 року Колективне підприємство "Спец Енерго Сервіс" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" та ОСОБА_1 про:

- визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг", оформленого протоколом № 11 від 05 квітня 2021 року;

- визнання незаконним та скасування реєстраційного запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 41479070 про право власності ОСОБА_1 на 66/100 частин майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" (далі по тексту - Товариство), що, зокрема стосувалося виходу ОСОБА_1 зі складу учасників товариства та передачі їй при виході належного товариству майна, а також спірний реєстраційний запис, вчинений на підставі цього рішення, є незаконними та підлягають скасуванню як правочин, що був вчинений на шкоду позивачу як кредитору (фраудаторний правочин), оскільки був вчинений для уникнення виконання Товариством своїх зобов`язань перед позивачем за судовим рішенням про стягнення з Товариства заборгованості.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

Господарський суд Львівської області рішенням від 15 лютого 2021 року у справі № 914/2349/20 позов Колективного підприємства "Спец Енерго Сервіс" задовольнив частково: стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" на користь Колективного підприємства "Спец Енерго Сервіс" 329 459,84 грн основного боргу зі сплати орендної плати, 11 068,02 грн пені, 14 054,48 грн 15% річних, 1 213,87 грн інфляційних втрат та 5 336,94 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

17 березня 2021 року Господарський суд Львівської області видав наказ на примусове виконання зазначеного рішення у справі № 914/2349/20.

Господарський суд Львівської області ухвалою від 05 квітня 2021 року у справі № 914/2349/20, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13 липня 2021 року, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" про розстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15 лютого 2021 року задовольнив частково: розстрочив виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15 лютого 2021 року у справі № 914/2349/20 на 10 місяців по 15 січня 2022 року шляхом сплати у перші дев`ять місяців з квітня по грудень 2021 року до 15 числа кожного відповідного місяця по 36 113,32 грн, в десятому місяці - січні 2022 року до 15 числа відповідного місяця - 36 113,27 грн. У решті заяву відхилив.

У подальшому Господарський суд Львівської області ухвалою від 26 серпня 2021 року відхилив заяву Колективного підприємства "Спец Енерго Сервіс" про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 914/2349/20.

05 квітня 2021 року відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг", на яких були прийняті рішення, оформлені протоколом цих зборів № 11 від 05 квітня 2021 року, про:

1) обрання голови та секретаря загальних зборів учасників Товариства;

2) погодження виходу ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства, передачу їй при виході належного Товариству рухомого та нерухомого майна (за переліком, наведеним в протоколі), виключення ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства та уповноваження голови загальних зборів Товариства на підписання актів приймання-передачі рухомого та нерухомого майна;

3) зменшення статутного капіталу Товариства, затвердження його в розмірі 2 821 643,73 грн та затвердження нового складу учасників Товариства з відповідним розподілом часток у статутному капіталі Товариства, а саме: ОСОБА_2 з часткою у статутному капіталі Товариства 57 % та ОСОБА_3 з часткою у статутному капіталі 43 %;

4) затвердження статуту Товариства у новій редакції;

5) уповноваження директора Товариства здійснити державну реєстрацію змін до установчих документів Товариства.

Протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" № 11 від 05 квітня 2021 року посвідчений приватним нотаріусом Волинською Л. В. та зареєстрований у реєстрі за № 515-516.

09 квітня 2021 року державний реєстратор Моршинської міської ради Магуцій Х. В. здійснила реєстрацію права приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 на 66/100 майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 (приміщення № 1 - 8, 14, 15, 20, 26 - 29, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56 загальною площею 1'407,40 м кв.), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 252555039 від 14 квітня 2021 року. Підставою для державної реєстрації вказано: протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія розваг" № 11 від 05 квітня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за № 515-516, та акт приймання-передачі нерухомого майна від 05 квітня 2021 року.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. постановою від 24 травня 2021 року відкрив виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області у справі № 914/2349/20.

При виконання зазначеного судового наказу приватний виконавець встановив відсутність майна боржника, на яке можна звернути стягнення, крім незавершеного будівництва готельно-розважального комплексу на АДРЕСА_1 , про що був складений акт приватного виконавця від 22 жовтня 2021 року.

Господарський суд Львівської області ухвалою від 08 липня 2022 року у справі № 914/2349/20, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12 вересня 2022 року, відхилив подання Приватного виконавця Пиця А. А. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, не зареєстроване в установленому законом порядку.

Колективне підприємство "Спец Енерго Сервіс", що є стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, у червні 2022 року звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" та ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг", оформленого протоколом № 11 від 05 квітня 2021 року, та реєстраційного запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 41479070 про право власності ОСОБА_1 на 66/100 частин майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, позивач послався на те, що спірне рішення загальних зборів учасників Товариства та спірний реєстраційний запис, вчинений на підставі цього рішення, були вчинені для уникнення виконання Товариством зобов`язань перед позивачем за рішенням Господарського суду Львівської області від 15 лютого 2021 року у справі №914/2349/20 про стягнення з Товариства заборгованості.

У судовому засідання 03 жовтня 2022 року представник відповідача 1 подав заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив відмовити у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг", оформленого протоколом № 11 від 05 квітня 2021 року, з підстав пропущення позивачем строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач про спірне рішення довідався або міг довідатися ще 19 травня 2021 року (дата отримання директором товариства витягів Єдиного державного реєстру юридичних-фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про відомості юридичної особи) та міг оскаржити це рішення загальних зборів учасників Товариства протягом року з дня, коли про нього дізналося, а саме: протягом періоду з 20 травня 2021 року по 19 травня 2022 року.

3. Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, мотиви їх ухвалення.

Господарський суд Львівської області рішенням від 29 листопада 2022 року позов задовольнив повністю: визнав незаконним та скасував рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг", оформлене протоколом № 11 від 05 квітня 2021 року, та реєстраційний запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 41479070 про право власності ОСОБА_1 на 66/100 частин майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" та з ОСОБА_1 на користь Колективного підприємства "Спец Енерго Сервіс" по 2 481,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору з кожного.

Місцевий господарський суд виходив з того, що:

- позовні вимоги у цій справі згідно з пунктом 4 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України мають розглядатися господарським судом;

- дії відповідачів з прийняття спірного рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" про передачу майна Товариства його учаснику при виході та вчинення на підставі цього рішення реєстраційного запису свідчать про вчинення відповідачами єдиного правочину, спрямованого на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог позивача як кредитора за судовим рішенням в іншій судовій справі, і такий правочин є фраудаторним, оскільки був вчинений боржником на шкоду кредитору (позивачу), був вчинений з порушенням вимог пункту 6 частини першої статті 3 та частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України при зловживанні правом та суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема добросовісності;

- спірне рішення про зменшення статутного капіталу Товариства, що є питанням третім порядку денного зборів та є пов`язаним з іншими рішеннями порядку денного, було прийняте відповідачем-1 з порушенням частини третьої статті 19 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», оскільки відповідач-1 не повідомив позивача як кредитора про прийняття такого рішення, що порушує права та законні інтереси позивача та є самостійною підставою для визнання спірного рішення незаконним;

- позовні вимоги у цій справі були заявлені у межах строку позовної давності, дія якого у спірних правовідносинах була продовжена на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та на строк дії воєнного стану в Україні.

Західний апеляційний господарський суд постановою від 06 червня 2023 року скасував рішення Господарського суду Львівської області від 29 листопада 2022 року у справі № 914/1370/22 та відмовив у задоволенні позову. Витрати зі сплати судового збору поклав на позивача: стягнув з Колективного підприємства "Спец Енерго Сервіс" на користь ОСОБА_1 7 443,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що

- позов у цій справі заявлений особою, яка не є учасником Товариства, та обґрунтований порушенням її майнових прав, проте чинне законодавство не передбачає такого способу захисту майнових прав та права власності особи, яка не є учасником (засновником) господарського товариства, як визнання недійсними рішень загальних зборів про зміну складу учасників товариства;

- до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення про фраудаторний правочин, оскільки рішення загальних зборів учасників господарського товариства є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами) та не є правочинами у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України і до цих рішень не можуть застосовуватися положення, які визначають підстави та правові наслідки недійсності правочину;

- скаржник, оскаржуючи рішення загальних зборів учасників Товариства про зміну розміру статутного капіталу товариства, склад учасників товариства та розмір належних їм часток в статутному капіталі, фактично просив відновити попередній склад учасників Товариства, що могло вплинути на корпоративні права інших учасників Товариства, які не були залучені місцевим господарським судом до участі у справі, що є безумовною підставою для скасування рішення господарського суду.

4. Короткий зміст вимог касаційних скарг.

Позивач - Колективне підприємство "Спец Енерго Сервіс" у касаційній скарзі просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 06 червня 2023 року, а рішення Господарського суду Львівської області від 29 листопада 2022 року залишити в силі.

5. Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги.

Постанова Західного апеляційного господарського суду від 06 червня 2023 року оскаржується позивачем з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначив про те, що суд апеляційної інстанції:

- помилково врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 916/375/17 та дійшов помилкового висновку про те, що позивач не може захисти своє право власності на підставі статті 386 Цивільного кодексу України, не врахував фактичні обставини справи, а також те, що позивач не просив суд про захист права власності, а заявив позовні вимоги як кредитор відповідача-1;

- дійшов помилкового висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин ознак фраудаторності правочину, не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18;

- дійшов помилкового висновку про те, що спірне рішення загальних зборів учасників Товариства не є правочином. При цьому скаржник зазначив про те, що у спірних правовідносинах існує необхідність формування висновку стосовно можливості визнання актів юридичної особи, зокрема рішень загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю про передачу всього чи значної частини майна товариства учаснику при його виході з товариства за наявності судових рішень про стягнення заборгованості з такої юридичної особи, фраудаторними (вчиненими на шкоду кредитору);

- не обґрунтував висновок про те, що спірне рішення загальних зборів учасників Товариства не порушує права позивача;

- не надав оцінку доводам позивача щодо застосування статей 15 ,17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», які містять імперативні норми щодо необхідності наявності нотаріально посвідченої заяви особи про вихід з учасників товариства;

- не надав оцінку доводам позивача щодо застосування частин шостої та сьомої статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» щодо розрахунку та порядку визначення вартості частки учасника товариства при виході учасника з товариства;

- не надав оцінку доводам позивача щодо порушення його прав спірним рішенням загальних зборів учасників Товариства внаслідок невиконання виконавчим органом Товариства після прийняття спірного рішення вимог частин третьої та четвертої статті 19 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач-2 - ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу позивача просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану позивачем постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та її невідповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України. За твердженням відповідача-1 позивач у касаційній скарзі посилається на нерелевантну до цієї справи судову практику, а також зазначає про те, що висновки суду апеляційної інстанції повністю відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 916/375/17.

Крім того, відповідач-2 у відзиві на касаційну скаргу заявляє про стягнення з позивача (скаржника) на його користь витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку зі здійсненням касаційного провадження у цій справі, наводить попередній (орієнтовний) розрахунок суми цих витрат, який за його розрахунками становить 7 000,00 грн, та зазначає про те, що підтверджуючі документи щодо судових витрат буде надано суду в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України (протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі).

Відповідач-1 та треті особи відзиви на касаційну скаргу позивача не надали.

Позиція Верховного Суду

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій.

Верховний Суд, дослідивши доводи, наведені позивачем у касаційній скарзі, та доводи відповідача-2, наведені у відзиві на касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

При цьому, захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювались Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19).

Як встановили суди попередніх інстанцій позов у цій справі був заявлений Колективним підприємством «СпецЕнергоСервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" та ОСОБА_1 .

Предметом спору у цій справі є позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" про вихід ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства та передачу їй майна Товариства пропорційно її частці у статутному капіталі Товариства, оформленого протоколом № 11 від 05 квітня 2021 року, та реєстраційного запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 41479070 про право власності ОСОБА_1 на 66/100 частин майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Як на підставу позовних вимог позивач послався на те, що спірні рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" та реєстраційний запис, вчинений на підставі цього рішення, були вчинені відповідачами на шкоду позивачу як кредитору для уникнення виконання Товариством своїх зобов`язань перед позивачем за судовим рішенням про стягнення з Товариства заборгованості та підлягають скасуванню як фраудаторний правочин.

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

Разом з цим Верховний Суд зазначає про те, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів, засновників) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Зазначений підхід щодо правової природи рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів, засновників) та інших органів юридичної особи є усталеним в судовій практиці та знайшов своє відображення у численних висновках Верховного Суду, викладених зокрема у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 910/23631/17, від 16 жовтня 2019 року у справі № 909/556/18, від 01 вересня 2022 року у справі № 922/2402/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 916/4097/21 та інших.

Верховний Суд зазначає про те, що цей підхід щодо правової природи рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів, засновників) та інших органів юридичної особи є загальним стосовно рішень органів управління юридичної особи.

Разом з цим, Верховний Суд у пункті 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц зробив висновок щодо застосування пункту 2 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України та зазначив про те, що зазначене положення цивільного законодавства означає, що учасник товариства уповноважений брати участь у вищому органі товариства при вирішенні ним питання про розподіл прибутку, в тому числі при вирішенні питання про виплату за рахунок прибутку дивідендів учасникам. Зазначене повноваження не є суб`єктивним правом на одержання дивідендів, і таке повноваження належить учаснику в силу закону. Лише у разі прийняття товариством (в особі вищого органу) рішення про виплату учасникам дивідендів у певному розмірі, яке є одностороннім правочином товариства, спрямованим на виникнення прав учасників товариства, в учасників виникає суб`єктивне право - вимоги до товариства щодо сплати сум дивідендів у визначеному рішенням товариства розмірі.

Отже, зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду є виключенням із загального правила щодо правової природи рішення вищого органу товариства та стосуються виключно рішення про виплату учасникам дивідендів.

Однак, спірні у цій справі № 914/1370/22, що переглядається, правовідносини взагалі не стосуються розподілу прибутку товариства та виплати дивідендів, недійсність рішення загальних зборів учасників господарського товариства про виплату дивідендів не є предметом спору у цій справі, пункт 2 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України не є правовою підставою позову у цій справі № 914/1370/22.

З огляду на викладене Верховний Суд не бере до уваги висновок Верховного Суду, викладений у пункті 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц, оскільки зазначений висновок не стосується спірних правовідносин, що виникли між сторонами у цій справі № 914/1370/22, що переглядається, є нерелевантним для цієї справи, був зроблений у неподібних до цієї справи правовідносинах.

Як вбачається з оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції при вирішенні спору у цій справі правильно врахував зазначену вище сталу загальну судову практику щодо правової природи рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів, засновників), інших органів юридичної особи та дійшов правильного висновку про те, що спірні у цій справі рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами) та не є правочинами у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України і до цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 Цивільного кодексу України, які визначають підстави недійсності та правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що спірне у цій справі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Феєрія Розваг» за своєю правовою природою не є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України та до цього рішення не підлягають застосуванню положення, які визначають підстави та правові наслідки недійсності правочину, а доводи скаржника щодо помилковості цього висновку суду апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження та є безпідставними.

Позивач у касаційній скарзі посилається на те, що рішення загальних зборів господарського товариства про вихід учасника з товариства та передачу йому при виході майна товариства, є правочином, про що Верховний Суд має сформувати відповідний висновок. Однак, Верховний Суд вважає зазначені посилання скаржника безпідставними, оскільки висновок Верховного Суду щодо правової природи рішення загальних зборів учасників господарського товариства, про який зазначалося вище по тексту цієї постанови, вже є сформованим та є сталим, від якого Верховний Суд не вбачає необхідності відступати. При цьому, Верховний Суд зазначає про те, що пункт 2 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу Україна не був визначений позивачем підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції та позивач у касаційній скарзі не посилався на необхідність відступу від зазначених вище висновків Верховного Суду щодо правової природи рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів, засновників) та інших органів юридичної особи з наведенням відповідного обґрунтування.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що позов у цій справі про визнання незаконними та скасування рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Феєрія Розваг" був заявлений особою, яка не є учасником зазначеного товариства, та фактично був поданий на захист майнових прав позивача.

При цьому, суд апеляційної правильно та обґрунтовано зазначив про те, що чинне законодавство не передбачає такого способу захисту майнових прав та права власності особи, яка не є учасником (засновником) господарського товариства, як визнання недійсними рішень загальних зборів про вихід особи зі складу учасників товариства, передачу їй майна товариства пропорційно її частки у статутному капіталі товариства, про зміну складу учасників товариства.

Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18, оскільки такі висновки зроблені у неподібних до цієї справи правовідносинах та не є релевантними до правовідносин у цій справі.

У справі № 910/16579/20 спірні правовідносини стосувалися визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, вчиненого щодо зобов`язань юридичної особи (Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор»), яка на момент його вчинення перебувала у процедурі банкрутства. Велика Палата Верховного Суду постановою від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 скасувала рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів та передала справу № 910/16579/20 для розгляду позову про визнання недійсним правочину у межах провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» до господарського суду першої інстанції.

Отже, у справі № 910/16579/20 предметом спору було визнання недійсним конкретного правочину. Визнання незаконними та скасування рішення загальних зборів учасників господарського товариства та реєстраційної дії не було предметом спору у справі № 910/16579/20, спірні правовідносини не мали ознак корпоративного спору. Крім того, у справі № 910/16579/20 спірний правочин стосувався зобов`язань особи, яка на момент його вчинення перебувала в процедурі банкрутства. Натомість спір у цій справі № 914/1370/22, що переглядається, не є спором про банкрутство, спірні правовідносини не пов`язані з банкрутством відповідача-1. Наведене свідчить про неподібність правовідносин у справі № 910/16579/20 з правовідносинами у цій справі № 914/1370/22.

Позивач у касаційній скарзі також посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного господарського суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18. Однак, при цьому, позивач не посилається на жодні висновки Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові, а лише наводить певні витяги з постанови, що є цитуванням норм права, а не висновками Верховного Суду щодо застосування норм права.

Крім того, спір у справі № 755/17944/18 виник між фізичними особам щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав його фіктивності, тобто предметом спору була недійсність конкретного правочину, а визнання незаконними та скасування рішення загальних зборів учасників господарського товариства та реєстраційної дії не було предметом спору у справі № 755/17944/18, спірні правовідносини не мали характеру корпоративних. Наведене не дає підстав вважати подібними правовідносини у справах № 755/17944/18 та № 914/1370/22.

Верховний Суд не бере до уваги решту доводів позивача, викладених у касаційній скарзі, зокрема про неправильне застосування судом апеляційної інстанції статей 15 ,17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» та статей 19, 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», оскільки в обґрунтування цих доводів позивач не навів жодну підставу касаційного оскарження судових рішень та наведені норми права не були визначені позивачем правовою підставою позовних вимог та підставою порушення його прав та / або інтересів.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції правильно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у цій справі, а доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, є безпідставними та необґрунтованими.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Матеріали справи свідчать про те, що суд апеляційної інстанції правильно з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права вирішив спір у справі, а доводи позивача у касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження, наведені ним підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбачені пунктами 1 та 3 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є необґрунтованими, з огляду на що Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови Західного апеляційного господарського суду від 06 червня 2023 року у справі № 914/1370/21.

9. Судові витрати.

Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Крім того, Верховний Суд зазначає про те, що згідно з частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України заява відповідача-2 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом цієї справи, буде розглянута після подання заявником відповідних доказів розміру цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення цієї постанови. У разі неподання заявником відповідних доказів протягом встановленого строку ця заява залишиться без розгляду.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, cуд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Колективного підприємства "Спец Енерго Сервіс" залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 06 червня 2023 року у справі № 914/1370/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кібенко

О. Кролевець