СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Харків Справа №922/1689/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» (вх.№1727Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.07.2023 року у справі №922/1689/23,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» (61002, місто Харків, вулиця Чернишевська, 66; ),

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавахліб-3» (36008, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Комарова, будинок 10-А; ),

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавахліб-3», в якій просило суд стягнути з останнього на свою користь грошові кошти в загальному розмірі 124553,30 грн. за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором поставки №БПР170122 від 17.01.2022 року, з яких 37854,97 грн. інфляційні збитки, 72160,98 грн. пеня, 4973,95 грн. 3% річних та 9563,40 грн. штрафу, а також здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №БПР170122 від 17.01.2022 року в частині своєчасної оплати товару.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.07.2023 року у справі №922/1689/23 (повний текст складено 07.07.2023 року, суддя Пономаренко Т.О.) клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавахліб-3» про зменшення розміру інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу задоволено частково.

Зменшено розмір пені та штрафу на 30%.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавахліб-3» про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавахліб-3» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» інфляційні збитки у розмірі 37854,97 грн., 3% річних у розмірі 4669,33 грн., пеню у розмірі 43050,04 грн., штраф у розмірі 6694,38 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1958,16 грн.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:

- відмовити в задоволені клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавахліб-3» про зменшення розміру інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу;

- рішення Господарського суду Харківської області від 07.07.2023 року скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення пені у розмірі 29110,94 грн. та штрафу у розмірі 2869,02 грн.

- прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що шляхом підписання договору відповідачем було покладено на себе тягар забезпечення належного виконання обов`язків, обумовлених змістом договірних зобов`язань сторін за договором, а отже результатом порушення відповідачем строку виконання зобов`язання з оплати поставленого товару є правомірне застосування позивачем всієї повноти відповідальності встановленої законом і договором.

Скаржник вказує, що обставини не були належним чином перевірені судом першої інстанції на предмет належності, достовірності та вірогідності, а має місце лише їх констатація на підставі доводів відповідача. Зокрема, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач дійсно поставляв і поставляє товар за відповідними договорами на підставі мобілізаційного завдання (наприклад, видаткових накладних).

Позивач звертає увагу суду, що він знаходиться у місті Харкові, працюючи в умовах воєнного стану, завжди своєчасно і в повному обсязі поставляв товар на користь відповідача, що надавало останньому можливість отримувати дохід, тому твердження ТОВ «Полтавахліб-3» про неможливість своєчасно сплатити кошти через війну не є релевантним.

Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять доказів неможливості сплати відповідачем штрафних санкцій в заявленому позивачем розмірі, а також доказів того, що сплата цих санкцій може істотно вплинути на можливість функціонування підприємства відповідача.

Скаржник наполягає на тому, що відповідачем не надано належних доказів та не наведено переконливих аргументів на підтвердження наявності саме виняткових обставин у розумінні ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, з наявністю яких пов`язано виникнення підстав для зменшення судом розміру штрафних санкцій. До того ж порушення строку оплати за договором відповідачем носило систематичний характер, було неодноразовим, а постійним, що свідчить про недобросовісність поведінки та слугує не на користь зменшення розміру штрафних санкцій.

Позивач вказує, що контррозрахунок, здійснений судом першої інстанції - неправильний, а пеня та відсотки річних, нараховані позивачем арифметично вірні. Через допущені судом в контррозрахунку помилки, суд безпідставно зменшив розмір пені та відсотків річних, що підлягають стягненню.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 20 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. При цьому, судом роз`яснено про можливість надання та звернення до суду засобами електронного зв`язку і порядок такого звернення. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1689/23.

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи до електронного кабінету та засобами поштового зв`язку і отримана ними, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи направленні на повідомлення учасників справи про відкриття апеляційного провадження у даній справі і її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

08.09.2023 року матеріали справи №922/1689/23 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№11748 ел.№13433 від 27.09.2023 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Згідно ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Так, 17.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтавахліб-3» (покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки №БПР170122 (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (далі - товар) ціна найменування, асортимент, кількість та якість якого погоджується сторонами в специфікації, що є додатком до договору (далі - специфікація).

Строк поставки товару погоджується сторонами в специфікаціях (п.2.1. договору).

Поставка товару здійснюється на умовах відповідно до Інкотермс 2010, які погоджуються сторонами в специфікації. В частині протиріччя умов Інкотермс 2010 з умовами договору, пріоритетним вважаються умови договору (п.2.2. договору).

Момент переходу права власності на товар та момент виконання зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються такими, що настали з моменту підписання видаткової накладної (п.2.3. договору).

Покупець зобов`язується за 3 (три) дні до дати поставки у разі поставки автомобільним транспортом падати постачальнику письмову заявку на відвантаження товару із зазначенням: найменування, кількості та асортименту товару, строку поставки, номера транспортних засобів та ПІБ водія (у разі поставки автомобільним транспортом покупця). У разі попадання заявки постачальник має право відвантажити товар без заявки, якщо буде вважати та доцільним або підмовитись від поставки товару до моменту надання заявки та після її отримання здійснити поставку у разі фактичної можливості (п.2.4. договору).

Згідно з п.3.1. договору, ціна на товар є договірною та погоджується сторонами в специфікаціях. Ціна на товар встановлюється у національній валюті України.

Загальна сума договору складає загальну вартість товару у всіх підписаних сторонами специфікаціях до цього договору (п.3.2. договору).

Покупець проводить оплату товару на умовах, які зазначені в специфікації на розрахунковий рахунок постачальника в строк, що затверджений сторонами в специфікації, але не пізніше ніж протягом 21 (двадцяти одного) календарних днів з дати поставки товару (п.3.3. договору).

Датою оплати за товар є дата зарахування коштів покупця на рахунок постачальника (п.3.4. договору).

Приймання товару за кількістю та якістю відбувається відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 року №П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 року №П-7, за виключенням умов, що суперечить, умовам договору. У разі наявності протиріч умов у нормативних документах, які зазначені в договорі з умовами договору, пріоритетними вважаються умови договору (п.4.1.договору).

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором і чинним законодавством України. Винна сторона в повному обсязі відшкодовує збитки, заподіяні іншій стороні неналежним виконанням та/або невиконанням зобов`язань, а також сплачує штрафні санкції, передбачені договором (п.5.1. договору).

У випадку несвоєчасної оплати товару згідно з умовами договору покупець сплачує постачальнику на вимогу останнього пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховувалась, від загальної вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення до моменту фактичного виконання покупцем свого зобов`язання за цим договором (п.5.3. договору).

Відповідно до п.5.5. договору, у разі порушення строків оплати покупець сплачує на користь постачальника штраф в наступних розмірах:

- порушення строку оплати товару більш ніж на 10 календарних днів - 5% від вартості неоплаченого товару;

- порушення строку оплати товару більш ніж на 20 календарних днів - 10% від вартості неоплаченого товару;

- порушення строку оплати товару більш ніж на 30 календарних днів - 20% від вартості неоплаченого товару.

Сторони домовились встановити строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкції у 3 роки (п.5.8. договору).

Сторони домовились, відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України збільшити строк нарахування штрафних санкцій до 3 (трьох) років від дня коли зобов`язання мало бути виконано (п.5.9. договору).

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України сторони встановили 36 (тридцять шість) процентів річних за користування чужими грошовими коштами (п.5.10. договору).

Специфікацією №1 від 18.01.2022 року до договору сторони погодили поставку товару (борошно пшеничне вищого ґатунку) у кількості 21,430 тонн на загальну суму 42538,55 грн. Визначення кількості товару відбувається на підставі навантаженій кількості та відображена в належній чином оформленій видатковій накладній. Строк поставки з 18.01.2022 року по 20.01.2022 року включно. Покупець оплачує товар протягом 21 календарного дня з дати поставки товару. В разі не отримання оплати за попередню партію, постачальник має право призупинити відвантаження наступної партії до повного виконання своїх зобов`язань покупцем. Умови поставки: EXW ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів», Харківська обл., Чугуївський р-н, смт. Новопокровка, вул. ім. В. Весіча, 1, відповідно до Інкотермс 2010.

Специфікацією №2 від 21.02.2022 року до договору сторони погодили поставку товару (борошно пшеничне першого ґатунку) у кількості 23,540 тонн на загальну суму 43549,00 грн. Визначення кількості товару відбувається на підставі навантаженій кількості та відображена в належній чином оформленій видатковій накладній. Строк поставки з 21.02.2022 року по 23.02.2022 року включно. Покупець оплачує товар протягом 21 календарного дня з дати поставки товару. В разі не отримання оплати за попередню партію, постачальник має право призупинити відвантаження наступної партії до повного виконання своїх зобов`язань покупцем. Умови поставки: EXW ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів», Харківська обл., Чугуївський р-н, смт. Новопокровка, вул. ім. В. Весіча, 1, відповідно до Інкотермс 2010.

Специфікацією №3 від 03.05.2022 року до договору сторони погодили поставку товару (борошно пшеничне вищого та першого ґатунку) у загальній кількості 1356,350 тонн на загальну суму 2107934,55 грн. Визначення кількості товару відбувається на підставі навантаженій кількості та відображена в належній чином оформленій видатковій накладній. Строк поставки з 04.05.2022 року по 30.06.2022 року включно. Покупець оплачує товар протягом 21 календарного дня з дати поставки товару. В разі не отримання оплати за попередню партію, постачальник має право призупинити відвантаження наступної партії до повного виконання своїх зобов`язань покупцем. Умови поставки: EXW ДП «Новопокровський комбінат хлібпродуктів», Харківська обл., Чугуївський р-н, смт. Новопокровка, вул. ім. В. Весіча, 1, та/або EXW ст. Основа, м. Харків, відповідно до Інкотермс 2010.

Так, на виконання умов договору у межах узгодженого строку позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 8080621,50 грн. згідно наступних видаткових накладних:

- №7 від 19.01.2022 року на суму 255231,30 грн.,

- №7 від 23.02.2022 року на суму 261 294,00 грн.,

- №2 від 04.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП040522-03 від 04.05.2022 року на суму 233764,20 грн.,

- №3 від 04.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП040522-02 від 04.05.2022 року на суму 263080,80 грн.,

- №4 від 04.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП040522-01 від 04.05.2022 року на суму 283632,00 грн.,

- №1 від 11.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП110522-02 від 11.05.2022 року на суму 225462,60 грн.,

- №2 від 11.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП110522-01 від 11.05.2022 року на суму 271396,50 грн.,

- №4 від 12.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП120522-03 від 12.05.2022 року на суму 235764,00 грн.,

- №3 від 16.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП160522-06 від 16.05.2022 року на суму 220339,80 грн.,

- №8 від 16.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП160522-08 від 16.05.2022 року на суму 219744,00 грн.,

- №9 від 16.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП160522-09 від 16.05.2022 року на суму 211601,70 грн.,

- №9 від 20.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП200522-09 від 20.05.2022 року на суму 231810,30 грн.,

- №10 від 20.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП200522-08 від 20.05.2022 року на суму 226151,40 грн.,

- №6 від 23.05.2022 року на суму 205734,90 грн.,

- №7 від 23.05.2022 року на суму 211433,40 грн.,

- №4 від 24.05.2022 року на суму 226250,10 грн.,

- №7 від 25.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП250522-04 від 25.05.2022 року на суму 203070,60 грн.,

- №11 від 26.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП260522-08 від 26.05.2022 року на суму 202917,90 грн.,

- №5 від 30.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП300522-05 від 30.05.2022 року на суму 196814,40 грн.,

- №2 від 30.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП300522-07 від 30.05.2022 року на суму 190526,40 грн.,

- №3 від 30.05.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП300522-06 від 30.05.2022 року на суму 203343,30 грн.,

- товарно-транспортної накладної №НП010622-04 від 01.06.2022 року на суму 202354,50 грн.,

- №1 від 03.06.2023 року та товарно-транспортної накладної №НП300622-02 від 03.06.2022 року на суму 205171,50 грн.,

- №1 від 06.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП060622-07 від 06.06.2022 року на суму 187799,40 грн.,

- №2 від 06.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП060622-06 від 06.06.2022 року на суму 181436,40 грн.,

- №1 від 10.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП100622-01 від 10.06.2022 року на суму 188344,80 грн.,

- №2 від 10.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП100622-06 від 10.06.2022 року на суму 212495,70 грн.,

- №1 від 13.06.2022 року на суму 180885,60 грн.,

- №2 від 13.06.2022 року на суму 194130,00 грн.,

- №4 від 18.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП180622-06 від 18.06.2022 року на суму 196200,00 грн.,

- №2 від 20.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП060622-06 від 20.06.2022 року на суму 195888,00 грн.,

- №3 від 21.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП210622-06 від 21.06.2022 року на суму 189540,00 грн.,

- №4 від 22.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП220622-07 від 22.06.2022 року на суму 184212,00 грн.,

- №5 від 23.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП230622-05 від 23.06.2022 року на суму 222516,00 грн.,

- №5 від 24.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП240622-04 від 24.06.2022 року на суму 176652,00 грн.,

- №1 від 27.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП270622-07 від 27.06.2022 року на суму 194880,00 грн.,

- №3 від 29.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП290622-09 від 29.06.2022 року на суму 191268,00 грн.,

- №6 від 30.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП300622-05 від 30.06.2022 року на суму 197484,00 грн.

У той час, відповідачем сплачено позивачу за товар грошові кошти у загальному розмірі 8080621,50 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- №7031351 від 04.02.2022 на суму 255231,00 грн.,

- №7764 від 04.05.2022 на суму 261294,00 грн.,

- №7839 від 05.05.2022 на суму 263080,00 грн.,

- №7899 від 10.05.2022 на суму 233764,20 грн.,

- №8131 від 12.05.2022 на суму 283632,00 грн.,

- №8299 від 17.05.2022 на суму 271396,50 грн.,

- №8440 від 19.05.2022 на суму 225462,60 грн.,

- №8634 від 24.05.2022 на суму 235764,00 грн.,

- №8734 від 26.05.2022 на суму 219744,00 грн.,

- №8896 від 31.05.2022 на суму 220339,80 грн.,

- №8925 від 02.06.2022 на суму 211601,70 грн.,

- №9164 від 07.06.2022 на суму 226151,40 грн.,

- №9317 від 10.06.2022 на суму 231810,30 грн.,

- №9445 від 14.06.2022 на суму 205734,90 грн.,

- №9572 від 17.06.2022 на суму 211433,40 грн.,

- №9833 від 23.06.2022 на суму 203070,60 грн.,

- №9832 від 23.06.2022 на суму 226250,10 грн.,

- №10127 від 28.06.2022 на суму 190526,40 грн.,

- №10128 від 28.06.2022 на суму 196814,40 грн.,

- №10126 від 28.06.2022 на суму 202917,90 грн.,

- №10129 від 28.06.2022 на суму 203343,30 грн.,

- №10255 від 30.06.2022 на суму 202354,50 грн.,

- №10298 від 05.07.2022 на суму 205171,50 грн.,

- №10519 від 07.07.2022 на суму 181436,40 грн.,

- №10518 від 07.07.2022 на суму 187799,40 грн.,

- №10746 від 13.07.2022 на суму 45180,00 грн.,

- №10745 від 13.07.2022 на суму 148950,00 грн.,

- №10740 від 13.07.2022 на суму 180885,60 грн.,

- №10743 від 13.07.2022 на суму 195888,00 грн.,

- №10747 від 13.07.2022 на суму 196200,00 грн.,

- №10693 від 13.07.2022 на суму 212495,70 грн.,

- №10849 від 14.07.2022 на суму 189540,00 грн.,

- №10954 від 19.07.2022 на суму 184212,00 грн.,

- №10955 від 19.07.2022 на суму 222516,00 грн.,

- №11074 від 22.07.2022 на суму 176652,00 грн.,

- №11425 від 26.07.2022 на суму 188344,80 грн.,

- №11470 від 28.07.2022 на суму 194880,00 грн.,

- №11565 від 03.08.2022 на суму 191268,00 грн.,

- №11566 від 03.08.2022 на суму 197484,00 грн.

Як стверджує позивач, відповідачем не було виконано належним чином своїх зобов`язань за договором, що виявилося у систематичному порушенні строку виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором поставки №БПР170122 від 17.01.2022 року інфляційні збитки у розмірі 37854,97 грн., пеню у розмірі 72160,98 грн., 3% річних у розмірі 4973,95 грн.

Крім того, позивач у позові вказує, що відповідачем було порушено узгоджений строк оплати товару поставленого на підставі видаткової накладної №3 від 29.06.2022 року на суму 191268,00 грн. оплата за який здійснено 03.08.2022 року платіжне доручення №11565 від 03.08.2022 на суму 191268,00 грн., тобто з порушенням строку оплати більше ніж на 10 календарних днів. Отже, керуючись пунктом 5.5 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі та 9563,40 грн.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж; якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності зі ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованим цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 663 Цивільного кодексу України визначає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу України визначають, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором поставки товару, а відповідач прийняв та оплатив в повному обсязі поставлений товар.

Разом з тим, відповідач прострочив оплату товару за наступними видатковими накладними:

1) №7 від 23.02.2022 року на суму 261294,00 грн. відповідач здійснив оплату товару 04.05.2022 року (мав здійснити до 16.02.2022 року);

2) №6 від 23.05.2022 року на суму 205734,90 грн. відповідач здійснив оплату товару 14.06.2022 року (мав здійснити до 13.06.2022 року);

3) №7 від 23.05.2022 року на суму 211433,40 грн. відповідач здійснив оплату товару 17.06.2022 року (мав здійснити до 13.06.2022 року);

4) №4 від 24.05.2022 року на суму 226250,10 грн. відповідач здійснив оплату товару 23.06.2022 року (мав здійснити до 14.02.2022 року включно);

5) №7 від 25.05.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП250522-04 від 25.05.2022 року на суму 203070,60 грн. відповідач здійснив оплату товару 23.06.2022 року (мав здійснити до 15.06.2022 року включно);

6) №11 від 26.05.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП260522-08 від 26.05.2022 року на суму 202917,90 грн. відповідач здійснив оплату товару 28.06.2022 року (мав здійснити до 16.06.2022 року включно);

7) №5 від 30.05.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП300522-05 від 30.05.2022 року на суму 196814,40 грн. відповідач здійснив оплату товару 28.06.2022 року (мав здійснити до 20.06.2022 року включно);

8) №2 від 30.05.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП300522-07 від 30.05.2022 року на суму 190526,40 грн. відповідач здійснив оплату товару 28.06.2022 року (мав здійснити до 20.06.2022 року включно);

9) №3 від 30.05.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП300522-06 від 30.05.2022 року на суму 203343,30 грн. відповідач здійснив оплату товару 28.06.2022 року (мав здійснити до 20.06.2022 року включно);

10) за товарно-транспортною накладною №НП010622-04 від 01.06.2022 року на суму 202354,50 грн. відповідач здійснив оплату товару 30.06.2022 року (мав здійснити до 22.06.2022 року включно);

11) №1 від 03.06.2023 року та товарно-транспортною накладною №НП300622-02 від 03.06.2022 року на суму 205171,50 грн. відповідач здійснив оплату товару 05.07.2022 року (мав здійснити до 24.06.2022 року включно);

12) №1 від 06.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП060622-07 від 06.06.2022 року на суму 187799,40 грн. відповідач здійснив оплату товару 07.07.2022 року (мав здійснити до 27.06.2022 року включно);

13) №2 від 06.06.2022 року та товарно-транспортної накладної №НП060622-06 від 06.06.2022 року на суму 181436,40 грн. відповідач здійснив оплату товару 07.07.2022 року (мав здійснити до 27.06.2022 року включно);

14) №1 від 10.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП100622-01 від 10.06.2022 року на суму 188344,80 грн. відповідач здійснив оплату товару 26.07.2022 року (мав здійснити до 01.07.2022 року включно);

15) №2 від 10.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП100622-06 від 10.06.2022 року на суму 212495,70 грн. відповідач здійснив оплату товару 13.07.2022 року (мав здійснити до 01.07.2022 року включно);

16) №1 від 13.06.2022 року на суму 180885,60 грн. відповідач здійснив оплату товару 13.07.2022 року (мав здійснити до 04.07.2022 року включно);

17) №2 від 13.06.2022 року на суму 194130,00 грн. відповідач здійснив оплату товару 13.07.2022 року (мав здійснити до 04.07.2022 року включно);

18) №4 від 18.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП180622-06 від 18.06.2022 року на суму 196200,00 грн. відповідач здійснив оплату товару 13.07.2022 року (мав здійснити до 09.07.2022 року включно);

19) №2 від 20.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП060622-06 від 20.06.2022 року на суму 195888,00 грн. відповідач здійснив оплату товару 13.07.2022 року (мав здійснити до 11.07.2022 року включно);

20) №3 від 21.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП210622-06 від 21.06.2022 року на суму 189540,00 грн. відповідач здійснив оплату товару 14.07.2022 року (мав здійснити до 12.07.2022 року включно);

21) №4 від 22.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП220622-07 від 22.06.2022 року на суму 184212,00 грн. відповідач здійснив оплату товару 19.07.2022 року (мав здійснити до 13.07.2022 року включно);

22) №5 від 23.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП230622-05 від 23.06.2022 року на суму 222516,00 грн. відповідач здійснив оплату товару 19.07.2022 року (мав здійснити до 14.07.2022 року включно);

23) №5 від 24.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП240622-04 від 24.06.2022 року на суму 176652,00 грн. відповідач здійснив оплату товару 22.07.2022 року (мав здійснити до 15.07.2022 року включно);

24) №1 від 27.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП270622-07 від 27.06.2022 року на суму 194880,00 грн. відповідач здійснив оплату товару 28.07.2022 року (мав здійснити до 18.07.2022 року включно);

25) №3 від 29.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП290622-09 від 29.06.2022 року на суму 191268,00 грн. відповідач здійснив оплату товару 03.08.2022 року (мав здійснити до 20.07.2022 року включно);

26) №6 від 30.06.2022 року та товарно-транспортною накладною №НП300622-05 від 30.06.2022 року на суму 197484,00 грн. відповідач здійснив оплату товару 03.08.2022 року (мав здійснити до 21.07.2022 року включно).

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми Закону позивачем зроблений розрахунок та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 4973,95 грн. та інфляційних втрат у розмірі 37854,97 грн.

Суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних суд встановив, що дані розрахунки є арифметично не вірними, а саме вірними суми 3%річних та інфляційних втрат за визначений позивачем період становить 37956,54 грн. та 4669,33 грн.

Враховуючи приписи діючого законодавства, укладеного сторонами правочину, перевіривши розрахунки заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням норм чинного законодавства України і наявних між сторонами правовідносин (строків оплат і розміру заборгованості), зважаючи на те, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог на визначені позивачем суми інфляційних втрат - 37854,97 грн. та 3% річних - 4669,33 грн.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а згідно із статтею 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Верховний Суд у постанові по справі №917/194/18 від 02.04.2019 року вказав, що одночасне стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 року у справі №922/1720/17.

Позивач нараховує штраф на підставі п.5.5. договору у розмірі 9563,40 грн. у зв`язку порушенням відповідачем узгодженого строку оплати товару, поставленого на підставі видаткової накладної №3 від 29.06.2022 року на суму 191268,00 грн., оплату за який відповідач здійснив 03.08.2022 року згідно платіжного доручення №11565 на суму 191268,00 грн., тобто з порушенням строку оплати більше ніж на 10 календарних днів.

Суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок позивача, дійшов обґрунтованого висновку про вірність розрахунку штрафу у розмірі 9563,40 грн. і що відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У пункті 5.3 договору поставки сторонами погоджено, що у випадку несвоєчасної оплати товару згідно з умовами договору покупець сплачує постачальнику на вимогу останнього пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховувалась, від загальної вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення до моменту фактичного виконання покупцем свого зобов`язання за цим договором (п.5.3. договору).

Позивачем здійснено розрахунок та заявлено до стягнення пеню в розмірі 72160,98 грн.

Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені встановив, що відповідний розрахунок позивачем здійснено арифметично не вірно. Так, судом здійснено власний контррозрахунком пені за спірний період і розмір пені становить 61500,06 грн.

Суд апеляційної інстанції здійснивши перевірку нарахувань, встановив, що розрахунок суду першої інстанції є вірним і належний розмір пені становить 61500,06 грн.

Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта, що контррозрахунок, здійснений судом першої інстанції - неправильний, і що він містить помилки, оскільки таке твердження необґрунтоване та не доведено належними, допустимими доказами.

Матеріали справи свідчать, що у відзиві на позовну заяву відповідач вказував про наявність у суду права на зменшення заявленої позивачем до стягнення неустойки. У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач просив суд зменшити розмір пені на 2/3 до розміру 48107,31 грн., інфляційних збитків на 2/3 до розміру 25236,64 грн., річних процентів на 2/3 до розміру 3315,96 грн. та штрафу на 2/3 до розміру 6375,59 грн.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій представник відповідача зазначає, що станом на момент розгляду справи відповідач сплатив повністю основну суму заборгованості. Основним видом діяльності відповідача є виробництво хліба та хлібобулочних виробів. Відповідач є підприємством з безперервним циклом виробництва. Щоденно працівниками підприємства виготовляється та доставляється хліб покупцям і споживачам міста Полтави і Полтавської області. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 року №341 хліб житньо-пшеничний та батон включені до Переліку товарів, що мають істотну соціальну значущість. Відповідача було включено до Переліку підприємств для забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 05.03.2022 року №148. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09.08.2022 року №539 відповідача було включено до Переліку постачальників продовольчої продукції, пакувальних товарів для їх фасування та виконавців послуг із зберігання та/або переробки зерна для задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану. Зокрема відповідачем здійснюється постачання продукції бюджетним організаціям. Відповідачу також встановлено мобілізаційне завдання (замовлення). Підприємство продовжує виробництво і постачання продукції на замовлення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань. Крім того, відповідача включено до переліку об`єктів критичної інфраструктури в секторі харчової промисловості та агропромислового комплексу в повному обсязі.

На переконання відповідача, значний розмір штрафних санкцій при одночасності наведених обставини є надмірним та несправедливим по відношенню до нього. При їх застосуванні, за наявності економічного спаду у період збройної агресії РФ проти України, вони можуть негативно вплинути на діяльність відповідача та лягти непомірним фінансовим тягарем. Це не відповідає справедливості та пропорційності у господарських відносинах між сторонами. Застосування значного розміру пені не може бути підставою для матеріального збагачення іншої сторони за її рахунок.

Згідно ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частин 2, 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Згідно з пунктом 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №924/709/17 зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №924/414/19.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч.2 ст.224 Господарського кодексу України).

При цьому, обов`язково варто розмежовувати вимоги про стягнення основної суми боргу і збитків. Аналіз судової практики дає підстави для висновку про недопустимість ототожнення збитків з несплаченими за товар грошовими сумами, які іменуються заборгованістю.

Цивільні та господарські відносини у країні ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанова Верховного Суду від 21.10.2019 року по справі №910/1005/19).

Суд першої інстанції констатував і вказане не заперечується сторонами, що матеріали справи не містять доказів неможливості сплати відповідачем штрафних санкцій в заявленому позивачем розмірі, а також доказів того, що сплата цих санкцій може істотно вплинути на можливість функціонування підприємства відповідача.

Разом з тим, враховуючи виконання відповідачем зобов`язання з оплати за договором поставки, приймаючи до уваги строк прострочення та ступінь виконання зобов`язання відповідачем, недоведеність настання негативних наслідків спричинених простроченням оплати відповідачем, виходячи з загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення нарахованої відповідачу пені та штрафу на 30%.

При цьому, судом першої інстанції правомірно відмовлено у зменшені інфляційних втрат та 3% річних, оскільки нарахування таких сум відбувається згідно приписів ст.625 Цивільного кодексу України і є спеціальним видом відповідальності за порушення грошового зобов`язання та не передбачає жодних підстав для звільнення від такої відповідальності.

Колегія суддів вважає, що з огляду на обставини даної справи, присудження до стягнення пені та штрафу у зменшеному на 30% розмірі, відповідає вимогам чинного законодавства України, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, способом стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань, а також засобом недопущення використання штрафних санкцій, як інструменту отримання безпідставних доходів.

Фактично, доводи позивача, викладені у апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки обставин справи і наданні їм протилежного трактування ніж суд першої інстанції, проте такі твердження і доводи не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 07.07.2023 року у справі №922/1689/23, яке відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, має бути залишене без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, ст. 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 07.07.2023 року у справі №922/1689/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов