РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2023Справа № 910/7852/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Атаманенко А.В., розглянувши матеріали справи за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про зобов`язання вчинити дії та стягнення 13 999 273,36 грн,

за участю представників:

ІНФОРМАЦІЯ_1: ОСОБА_1;

Компанії: ОСОБА_2, ОСОБА_3;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Компанія), у якому просило суд зобов`язати останню підписати додаткову угоду № 3 до державного контракту від ІНФОРМАЦІЯ_4 із протоколом погодження договірної ціни (додаток № 1 до цієї угоди), а також стягнути з Компанії 13 999 273,36 грн, з яких: 11 122 620,10 грн - попередня оплата, 2 077 582,78 грн - пеня, 799 070,48 грн - штраф, посилаючись неналежне виконання відповідачем умов вказаного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 травня 2023 року прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7852/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15 червня 2023 року.

12 червня 2023 року через загальний відділ діловодства суду від Компанії надійшло клопотання від 9 червня 2023 року № Вих.№USE-13.3.-5068 про продовження встановленого ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 травня 2023 строку на подання відзиву на позовну заяву на 30 днів.

У підготовчому засіданні 15 червня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про часткове задоволення клопотання Компанії від 9 червня 2023 року та продовження останній строку на подачу відзиву на позовну заяву до 28 червня 2023 року та про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 20 липня 2023 року.

28 червня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду Компанія подала відзив на позовну заяву від цієї ж дати № Вих.№USE-13.3.-5712, у якому остання проти позовних вимог заперечувала, оскільки, на її думку, вона виконала свої зобов`язання з поставки обумовленого контрактом товару належним чином. У свою чергу, твердження ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо недопоставки товару - ІНФОРМАЦІЯ_10 продукції, зумовлене виключно помилковим відображенням цього товару на балансі військової частини НОМЕР_1 , як матеріально-технічної допомоги від іноземної країни. Крім того, відповідач вважав необґрунтованою вимогу ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зобов`язання Компанії підписати додаткову угоду № 3 до державного контракту від ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки відповідач не ухиляється від укладання такої угоди. Дана вимога позивача, на думку Компанії, є передчасною.

7 липня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду Компанія подала: заяву від 6 липня 2023 року № Вих.№USE-13.3.-6058 про залучення: військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , а також Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімер-продукт", - до участі у даній справі в як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, та клопотання від 7 липня 2023 року № Вих.№USE-13.3.-6123 про розгляд даної справи в закритому судовому засіданні.

17 липня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду ІНФОРМАЦІЯ_1 подало відповідь на відзив від 14 липня 2023 року, у якій вказало, що Компанія не надала належних та допустимих доказів постачання обумовленого контрактом товару в повному обсязі. При цьому, поставлений Компанією товару не відповідає погодженому сторонами асортименту. Зокрема, замість поставки продукції, яка мала бути виготовлена не раніше 2021 року, відповідач поставив, у тому числі, товар 2019 року та 2020 року виготовлення. Крім того, у листі Компанії від 17 листопада 2022 року № USE-54/3/1-8017 вказувалось про готовність іноземного постачальника надати знижку в розмірі 3% на такий товар. У зв`язку з цим, вартість одиниці поставленого товару, який не відповідав умовам контракту, має становити 16 526,62 грн. Однак, на думку позивача, Компанія ухиляється від перегляду ціни на вищевказаний товар.

18 липня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду Компанія подала клопотання від 17 липня 2023 року № Вих.№USE-13.3.-6441 про витребування у ІНФОРМАЦІЯ_1 оригіналу письмового доказу - державного контракту від ІНФОРМАЦІЯ_4.

У підготовчому засіданні 20 липня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про продовження з власної ініціативи строку підготовчого провадження на 30 днів та про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 3 серпня 2023 року.

21 липня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду Компанія подала клопотання від цієї ж дати № Вих.№USE-13.3.-6558 про продовження встановленого ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 травня 2023 строку на подання заперечень на відповідь на відзив на 15 днів.

3 серпня 2023 року в підготовчому засіданні суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про відмову в задоволенні клопотання Компанії від 6 липня 2023 року № Вих.№USE-13.3.-6058 про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору; про відмову в задоволенні клопотання Компанії від 7 липня 2023 року № Вих.№USE-13.3.-6123 про розгляд справи в закритому судовому засіданні; про відмову в задоволенні клопотання Компанії від 17 липня 2023 року № Вих.№USE-13.3.-6441 про витребування доказів; про задоволення клопотання Компанії від 21 липня 2023 року № Вих.№USE-13.3.-6558 про продовження строку на подання заперечень на відповідь на відзив та продовження відповідачу вказаного строку на 15 днів - до 8 серпня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 3 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 7 вересня 2023 року.

8 серпня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив від цієї ж дати № Вих.№USE-13.3.-7053, у яких Компанія вказала, що вжила усіх заходів, необхідних для належного виконання своїх зобов`язань по спірному контракту. При цьому, позивач не поніс жодних збитків у зв`язку з можливим порушенням відповідачем умов вказаного правочину.

У судовому засіданні 7 вересня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 5 жовтня 2023 року.

5 жовтня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду Компанія подала клопотання від 4 жовтня 2023 року № Вих.№USE-13.3.-8763 про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

У судовому засіданні цього ж дня суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про встановлення додаткового строку для подання додаткових доказів, поданих з клопотанням Компанії від 4 жовтня 2023 року № Вих.№USE-13.3.-8763; про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів та про оголошення перерви до 19 жовтня 2023 року.

17 жовтня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду від Компанії надійшло клопотання від цієї ж дати № Вих.№USE-13.3.-9124 про встановлення додаткового строку для подання додаткових доказів та приєднання таких доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19 жовтня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про встановлення додаткового строку для подання додаткових доказів, поданих з клопотанням Компанії від 17 жовтня 2023 року № Вих.№USE-13.3.-9124; про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

У цьому ж судовому засіданні позивач підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2023 року між ІНФОРМАЦІЯ_1 та Компанією укладено державний контракт ІНФОРМАЦІЯ_5, за умовами якого остання зобов`язалася поставити позивачу товари оборонного призначення в кількості та у строки, зазначені в специфікації товарів, що постачаються з метою забезпечення відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини, а ІНФОРМАЦІЯ_1 - прийняти та оплатити зазначену продукцію.

Даний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Згідно з пунктом 2.1. контракту орієнтовна вартість товару на момент укладання вказаного правочину без ПДВ становила ІНФОРМАЦІЯ_6.

За умовами пункту 2.6. контракту ІНФОРМАЦІЯ_1 може здійснювати попередню оплату в розмірі 97% від орієнтовної вартості товару за контрактом на строк не більш, як на дев`ять місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок Компанії. У разі проведення попередньої оплати, товар поставляється не пізніше строку поставки товару, зазначеного в специфікації товару.

Пунктом 3.1. контракту визначено, що товар поставляється Компанією та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місце доставки), який сторони узгодять додатково та письмово.

Відповідно до пункту 3.2. контракту поставка Компанією та приймання вантажоодержувачем товару за контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом із товаром, у місці поставки з підписанням сторонами акта приймання-передачі товару. Товар передається Компанією та приймається вантажоодержувачем згідно з товаросупровідними документами, технічною документацією, копіями сертифікатів якості, сертифікатами походження. Датою виконання зобов`язань щодо поставки товару є дата, зазначена в товаросупровідній документації (пункт 3.4. контракту).

Компанія зобов`язана поставити товар не пізніше строку, визначеного в специфікації, та надати ІНФОРМАЦІЯ_1 документи згідно з пунктом 2.5. контракту (пункт 4.1. вказаного правочину).

Пунктом 10.1. контракту (у редакції додаткової угоди від 30 грудня 2022 року № 2) передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2023 року.

У специфікації товарів оборонного призначення, що поставляється за державним контрактом (додаток № 1 до контракту), сторони визначили найменування, кількість та ціну товару, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3., загальною вартістю ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІНФОРМАЦІЯ_8 за одиницю); рік виробництва товару - 2021- 2022 роки; строк поставки 1-ї партії товару (680 одиниць) - протягом трьох днів після отримання дозволу на експорт товару з країни іноземного постачальника, але не пізніше 20 квітня 2022 року. Строки поставки наступних партій - не більше ніж через три дні з моменту доставки попередньої партії, але не пізніше 15 червня 2022 року.

Додатковою угодою від 30 грудня 2022 року № 2 до вказаного контракту сторони погодили, що вартість (ціна товару) за контрактом становить ІНФОРМАЦІЯ_7 без ПДВ.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов контракту ІНФОРМАЦІЯ_1 19 квітня 2022 року перерахувало на рахунок Компанії грошові кошти як попередню оплату в розмірі 165 730 000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від вказаної дати та на вищевказану суму № 403/1/116 (копія платіжного доручення міститься в матеріалах справи).

Оскільки відповідач не поставив попередньо оплачений товар на суму ІНФОРМАЦІЯ_9 (ІНФОРМАЦІЯ_10), ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулося до нього з претензією від 7 травня 2022 року № 4033/2304 про сплату пені в розмірі 11 618,22 грн за несвоєчасну поставку товару. Однак, вказану вимогу Компанія залишила без відповіді та задоволення.

У той же час, з наявних у матеріалах справи копій актів приймання-передачі військового майна: від 19 квітня 2022 року № 7/2/3, від 20 квітня 2022 року № 9/2/3, від 22 квітня 2022 року № 10/2/3, від 22 квітня 2022 року № 11/2/3, від 25 квітня 2022 року № 13/2/3, від 27 квітня 2022 року № 16/2/3, від 28 квітня 2022 року № 17/2/3, від 1 травня 2022 року № 18/2/3, від 9 травня 2022 року № 25/2/3, - вбачається, що у порушення умов контракту, яким передбачено постачання товару 2021- 2022 років випуску, відповідач поставив товар у кількості 8 520 шт., який не відповідає вищевказаній вимозі, а саме: 7 828 одиниць товару - 2019 року випуску, 692 одиниць товару - 2020 року випуску.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, позивач звернувся до Компанії з листом від 14 листопада 2022 року № 403/2/2/10148 про надання інформації про вартість товару, який не відповідає визначеному в контракті асортименту.

У свою чергу, відповідач листом від 17 листопада 2022 року № Вих.№USE-54.3.1-8017 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогою повідомити про прийняте останнім рішення щодо перерахунку ціни за держаним контрактом, з урахуванням попередньо надісланого листа Компанії від 26 вересня 2019 року USE-20.2-6296, яким повідомлено про надання іноземним постачальником пропозиції щодо 3% знижки на товар, рік виготовлення якого не відповідає умовам контракту.

У подальшому, позивач листом від 10 травня 2023 року № 403/4/1/6591 надіслав на адресу Компанії проект додаткової угоди № 3 з визначенням нової ціни товару, рік виготовлення якого не відповідав умовам контракту, - 16 526,62 грн за одиницю. Однак, вказану угоду на час розгляду даного спору судом Компанія не підписала.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідач не в повній мірі здійснив поставку попередньо оплаченого товару та не повернув суму попередньої оплати, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 11 122 620,10 грн (з вирахуванням вартості поставленого відповідачем товару, рік виготовлення якого не відповідає умовам контракту). Крім того, за порушення строків поставки товару позивач на підставі пункту 7.2. контракту нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 2 077 582,78 грн та штраф в розмірі 799 070,48 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, предметом яких є поставка товару.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 ЦК України).

Правова природа попередньої оплати внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором - не змінюється і залишається такою доти, поки сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 8 лютого 2019 року в справі № 909/524/18.

При цьому, можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Як вже було встановлено судом, на виконання умов пункту 2.6. контракту позивач 19 квітня 2022 року здійснив попередню оплату товару в розмірі 165 730 000,00 грн.

За умовами специфікації (додатку № 1 до контракту) строк поставки товару - не пізніше 15 червня 2022 року.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З урахуванням приписів пункту 3.2. контракту, документом, який підтверджує факт виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару позивачеві, є акт приймання-передачі товару, який має бути належним чином оформлений та підписаний сторонами. Тобто, саме цей документ є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує здійснення господарської операції і містить інформацію про вартість переданого товару.

Натомість, матеріали справи не містять такого акта про передачу Компанією відповідному вантажоодержувачу ІНФОРМАЦІЯ_1 товару в кількості ІНФОРМАЦІЯ_10 обумовленої контрактом продукції.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У свою чергу, подані відповідачем митні декларації, листи перевізника товару від 18 січня 2023 року № 15, лист військової частини НОМЕР_1 від 3 січня 2023 року, відомість надходження військового майна за державними контрактами від ІНФОРМАЦІЯ_5 та від ІНФОРМАЦІЯ_11, листування між сторонами стосовно проведення службових нарад щодо вирішення проблемних питань виконання державного контракту, заяви свідків та інші подані Компанією документи, які, на думку останньої, підтверджують факт повного виконання нею своїх зобов`язань, - не є допустимими доказами в розумінні норми частини 1 статті 77 ГПК України, і не підтверджують факт належного виконання Компанією свого обов`язку щодо постачання обумовленого контрактом спірного товару у відповідній кількості, асортименті та у визначений вказаним правочином строк, як і не підтверджують факту визнання позивачем обставин постачання відповідачем цього товару.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Водночас дана норма не може нівелювати імперативні приписи частини 1 статті 77 ГПК України, які чітко визначають, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки сторонами не було надано належних та допустимих доказів, які підтверджують факт поставки спірної партії товару в кількості ІНФОРМАЦІЯ_10 та в погодженому вищевказаним контрактом асортименті, і відповідач в установленому законом порядку не довів неможливості складання таких документів при передачі зазначеного товару та погодженої супровідної документації, суд дійшов висновку про недоведеність факту поставки спірної партії зазначеного товару за даним контрактом.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума боргу відповідача, яка складає 11 122 620,10 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав належних та допустимих доказів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем чи про поставку спірної продукції в кількості ІНФОРМАЦІЯ_10, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 до Компанії про стягнення вказаної суми боргу.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за державним контрактом у частині своєчасної поставки товару, ІНФОРМАЦІЯ_1 просило суд стягнути з Компанії 2 077 582,78 грн пені, нарахованої у період з 16 червня 2022 року по 14 грудня 2022 року включно на суму вартості несвоєчасно поставленого товару в кількості ІНФОРМАЦІЯ_10 у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_9, а також штраф у розмірі 799 070,48 грн (за прострочення поставки продукції понад 30 днів).

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За частиною 2 зазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 даної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, за порушення строків виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом чи договором, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Слід також зазначити, що штрафні санкції, передбачені частиною 2 статті 231 ГК України, застосовуються у разі порушення строків виконання негрошового зобов`язання.

Судом встановлено, що Компанія відноситься до суб`єктів господарювання, які належать до державного сектора економіки.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 ГК України).

Зі змісту положень статті 231 ГК України вбачається, що остання носить диспозитивний характер, оскільки передбачає можливість встановлення сторонами розміру пені безпосередньо в укладеному між ними договорі.

У пункті 7.2. контракту сторони погодили, що за порушення строків поставки товару Компанія сплачує ІНФОРМАЦІЯ_1 пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 діб - додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної суми.

Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взятого на себе обов`язку щодо своєчасної поставки товару на суму ІНФОРМАЦІЯ_9 за державним контрактом, і розмір вказаних санкцій, нарахованих позивачем, відповідає вищезазначеним приписам законодавства та положенням договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення з Компанії 2 077 582,78 грн пені та 799 070,48 грн штрафу є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з поставкою відповідачем товару, рік виготовлення якого не відповідає умовам державного контракту, ІНФОРМАЦІЯ_1 просило суд зобов`язати Компанію підписати додаткову угоду № 3 до державного контракту від 14 квітня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_5 із протоколом погодження договірної ціни (додаток № 1 до цієї угоди), яким визначено вартість такого товару в розмірі 16 526,62 грн за одиницю.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Частиною 2 статті 652 ЦК України передбачено, що у випадку якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору в зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина 4 статті 652 ЦК України).

Зі змісту статті 652 ЦК України вбачається, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, у ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони б не уклали договір або уклали б його на інших умовах.

Аналіз статті 652 ЦК України свідчить про те, що закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 10 вересня 2020 року в справі № 910/13459/19.

Разом із цим, як вбачається зі змісту пункту 2.1. контракту, сторонами була погоджена лише орієнтовна вартість товару. Тобто, сторони під час укладання відповідного державного контракту розуміли ймовірність зміни вартості товару та передбачили порядок внесення змін до вказаного правочину в разі настання такої обставини.

Пунктом 2.2. контракту сторони прямо погодили, що з урахуванням постачання товару з іноземної держави, в обґрунтованих випадках за вмотивованим рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1, як виключення, орієнтовна вартість товару на момент укладання контракту повинна бути переглянута з метою недопущення зриву виконання такого контракту та неналежного забезпечення потреб Збройних Сил України. Перегляд орієнтовної ціни здійснюється на підставі письмового звернення однієї зі сторін. Всі зміни орієнтовної ціни за одиницю та загальної вартості товару оформлюються шляхом укладання додаткової угоди до контракту.

У свою чергу, рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про необхідність погодження ціни товару шляхом укладання додаткової угоди № 3 було прийнято останнім лише 10 травня 2023 року шляхом направлення вказаної угоди на адресу Компанії.

При цьому, позивач, не дочекавшись спливу обґрунтованого строку для отримання Компанією вказаної додаткової угоди та її розгляду, звернувся до суду з даним позовом від 12 травня 2023 року.

Натомість матеріали справи не містять відмови Компанії чи доказів ухилення нею від укладання спірної додаткової угоди.

Крім того, як вбачається з листа відповідача від 17 листопада 2022 року № Вих.№USE-54.3.1-8017, сама Компанія зверталася до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогою повідомити про прийняте ним рішення щодо перерахунку ціни за держаним контрактом (з урахуванням попередньо надісланого листа Компанії від 26 вересня 2019 року USE-20.2-6296 з повідомленням про надання іноземним постачальником пропозиції щодо 3% знижки на товар, рік виготовлення якого не відповідає умовам контракту).

Відтак, заявлена ІНФОРМАЦІЯ_1 вимога про зобов`язання Компанії підписати додаткову угоду № 3 до державного контракту від ІНФОРМАЦІЯ_4 із протоколом погодження договірної ціни (додаток № 1 до цієї угоди), з огляду на недотримання позивачем передбаченої пунктом 2.2. контракту процедури внесення змін до орієнтовної ціни контракту, є передчасною.

При цьому, вказані позивачем обставини не доводять та не підтверджують наявність одночасно чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України для внесення зазначених змін до вказаного державного контракту в судовому порядку.

Крім того, предметом позову ІНФОРМАЦІЯ_1 є зобов`язання відповідача підписати зазначену угоду в наданій позивачем редакції.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17, від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц, від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц, від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18, від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17, від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17, від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18, від 29 червня 2021 року в справі № 916/964/19).

Згідно із статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частин 2 статті 14 ЦК України свідчить про те, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

У спорах, що виникають при укладанні або зміні договору, необхідно доводити правомірність кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Разом із цим, тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що у разі відмови контрагента укласти договір/внести зміни до договору, таке право підлягає захисту судом на підставі частини 2 статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на відповідних умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 4 вересня 2019 року в справі № 577/3125/15-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19, від 2 лютого 2021 року в справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц.

У зв`язку з вищевикладеним, дана позовна вимога ІНФОРМАЦІЯ_1 не підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову ІНФОРМАЦІЯ_1.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_3) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_4) 11 122 620 (одинадцять мільйонів сто двадцять дві тисячі шістсот двадцять) грн 10 коп. попередньої оплати, 2 077 582 (два мільйона сімдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят дві) грн 78 коп. пені, 799 070 (сімсот дев`яносто дев`ять тисяч сімдесят) грн 48 коп. штрафу та 209 989 (двісті дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 10 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2023 року в зв`язку з перебуванням судді Павленка Є.В. на навчанні в Національній шкоді суддів України в період з 23 жовтня 2023 року по 27 жовтня 2023 року.

Суддя Є.В. Павленко