ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"02" листопада 2023 р. м. Житомир Справа № 906/765/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П.,

розглянувши клопотання представника Фізичної особи-підприємця Бер Олександра

Рафаіловича, адвоката Федорова Д.С. за вх. № г/с 01-44/3153/23 від 25.09.2023 про

закриття провадження у справі №906/765/23 у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (м.Київ)

до Фізичної особи-підприємця Бер Олександра Рафаіловича (с.Глибочок

Коростишівський район)

про стягнення 143 957, 20 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Федоров Д.С., ордер серії АІ №1391149 від 08.05.2023 (в режимі

відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бер Олександра Рафаіловича про стягнення 143957,20грн, з яких 69830,00грн сума прострочених платежів по тілу кредиту та 74127,20грн сума прострочених платежів по процентах.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання кредиту № 118874-КС-005 від 04.02.2022 в частині повернення суми кредиту та сплати процентів у погоджені в такому договорі строки.

Ухвалою суду від 06.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13.07.2023.

Судові засідання для розгляду справи по суті неодноразово відкладались

Так, 25.09.2023 представником відповідача подано письмове клопотання про закриття провадження справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. Клопотання про закриття у справі від 25.09.23р. мотивовано наступним. Відповідно до правової позиції ВПВС , викладеної у постанові від 17.10.2018 у справі № 922/2972/17, наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини з її участю є господарськими. Так, неодмінними ознаками господарської діяльності є сфера суспільного виробництва з метою задоволення не власних потреб виробника, а інших осіб, поєднання приватного інтересу , наприклад, в одержанні прибутку та публічних інтересів суспільства в особі широкого кола споживачів. Окрім того, в ухвалі від 16.06.2021 у справі № 573/2336/17, ВПВС зазначила, що набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Договір №118874-КС-005 від 04.02.2022 про надання кредиту в абз. 3 п.1 містить умову про те, що метою кредиту є придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої, незабороненої законом, діяльності, та що цей кредит не є споживчим кредитом. Однак, на думку Відповідача, цей договір є удаваним, оскільки згідно довідки банку "А Банк" банківська картка № НОМЕР_1 відкрита на поточний рахунок фізичної особи для власних потреб Відповідача, не на підприємницький рахунок фізичної особи-підприємця. Згідно п.14 Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 № 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів", яка діяла на моменту укладення Договору №118874-КС-005 від 04.02.2022, забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. Окрім того, вбачається, що часткове погашення за кредитним договором також відбувалось з особистої картки фізичної особи, а не з підприємницького рахунку фізичної особи-підприємця. Відповідач не зазначав жодного разу мету використання коштів - для здійснення господарської діяльності, а у відносинах із позивачем виступав як фізична особа. Таким чином, характер відносин між позивачем та відповідачем свідчить про те, що дані правовідносини є правовідносинами із звичайного споживчого кредитування фізичної особи, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. На підставі наведених та інших доводів, Відповідач просить закрити провадження у справі.

26.09.2023 до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Заперечення від 26.09.23р. мотивовано наступним. З посиланням на правову позицію ВПВС, викладену у постанові від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, Позивач доводить, що спір виник між суб`єктами господарювання - юридичною особою ТОВ "Бізнес позика" та Фізичною особою-підприємцем Бером О.Р. Відповідно до абз. 3 п.1 Договору №118874-КС-005 від 04.02.2022 про надання кредиту, кредитні кошти були отримані не для споживчих потреб фізичної особи, а для придбання товарів та послуг або інших витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності Відповідачем, а не для власних потреб фізичної особи. Не заслуговують на увагу доводи Відповідача про удаваність Договору №118874-КС-005 від 04.02.2022, оскільки при його укладення сторони діяли з метою досягнення спільної мети - видачі кредиту позичальнику на умовах та у строки, що визначенні Договору. При цьому мета правочину була досягнута-позичальник отримав те, на що розраховував , а саме - отримав кредитні кошти. Щодо доводів Відповідача про те, що кредитні кошти були перераховані на рахунок, який належить фізичній особі. Так, Договір №118874-КС-005 від 04.02.2022 було укладено, на підставі, зокрема, Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затв. Постановою Правління НБУ № 113 від 03.11.2021. Окрім того, згідно Інструкції № 492, вона регламентує відносини між клієнтами (власниками банківських рахунків) та обслуговуючими їх банками. Зобов`язання щодо використання банківського рахунку ( в тому числі і щодо надання його реквізитів третім особам-платникам коштів на такий рахунок), наданого ФОП Бером О.Р. до ТОВ "Бізнес позика" для перерахування суми кредиту за Кредитним договором, покладаються виключно на Відповідача ( як на сторону договору банківського рахунку), а Позивач в будь-якому випадку не може нести будь-якої відповідальності за використання банківського рахунку, який йому не належить. До того ж, враховуючи статус та правовий режим банківських рахунків для здійснення підприємницької діяльності та поточних рахунків, відкритих для здійснення підприємницької діяльності та поточних рахунків, відкритих як для приватної фізичної особи, ФОП Бер О.Р. не був жодним чином обмежений нормами Інструкції 492 одразу ж після зарахування суми кредиту хоча б і на його поточний рахунок, самостійно перерахувати зазначені грошові кошти на будь-який його банківський рахунок, відкритий для здійснення ним підприємницької діяльності. Таким чином, спір у справі підлягає вирішенню господарським судом.

Ухвалою суду від 02.10.2023 відкладено розгляд справи по суті на 02.11.2023.

У судовому засіданні 02.11.2023 представник відповідача підтримав подане клопотання про закриття провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання не прибув, відповідно до поданої заяви від 13.09.2023 розгляд справи просив здійснювати без участі уповноваженого представника ТОВ "Бізнес Позика" за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 231 ГПК України наведено перелік підстав за яких господарський суд закриває провадження у справі:

1) спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу;

4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

5) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Статтею 20 ГПК України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько- договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його Від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад.

Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.10.2019 у справі №127/23144/18 (провадження N14-460цс19) за позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до Новікова Є.В. про стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник між двома суб`єктами господарювання - юридичною особою Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" та Фізичною особою-підприємцем Бер Олександром Рафаіловичем.

Сторонами кредитного договору №118874-КС-005 від 04.02.2022, на підставі якого виникли зобов`язання, що є предметом розгляду даної справи, є юридичною особою Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" та Фізична особа-підприємець Бер Олександр Рафаілович.

За умовами кредитного договору (п.1) ціллю (метою) кредиту є: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності, або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей кредит не є споживчим кредитом".

Відповідно до п.2.1. Правил про надання грошових коштів у кредит, кредит надається Позичальнику для придбання товарів (робіт, послуг) здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої, незабороненої законом, діяльності.

Отже, кредитні кошти були отримані не для споживчих потреб фізичної особи, а для а для придбання товарів та послуг або інших витрат пов`язаних із здійсненням господарської діяльності ФОП Бер О.Р., а не власних потреб фізичної особи.

Посилання представника Відповідача на те, що даний Договір №118874- КС-005 про надання кредиту є удаваним правочином судом також не приймається до уваги з врахуванням наступного.

Основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме. За таких обставин, для визнання правочину удаваним позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників (Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №357/3132/15-ц, провадження № 61-16179св19).

У даному випадку при укладенні Договору №118874-КС-005 про надання кредиту сторони діяли з метою досягнення спільної мети - видачі кредиту позичальнику на умовах та у строки, що визначенні положенням Договору. При цьому мета правочину була досягнута - позичальник отримав те, на що розраховував, а саме отримав кредитні кошти.

Відповідачем належним чином не доведено факту, що договір укладений з метою приховання обома сторонами іншого правочину або досягнення інших правових наслідків.

Щодо посилань Відповідача на те, що кредитні кошти були перераховані на рахунок який належить фізичній особі слід зазначити про наступне.

Кредитний договір був укладений між ТОВ "Бізпозика" та ФОП Бер О.Р. у повній відповідності до норм чинного законодавства України (статей 205, 207, 638, 1047, 1055, 1057 ЦК України, статтею 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію", Положенням про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затв. Постановою Правління НБУ №113 від 03.11.2021р.) - після того, як його сторони досягли згоди із всіх його істотних (суттєвих) умов.

У відповідності до змісту Кредитного договору та Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям (надалі за текстом - "Правила"), які є невід`ємною складовою частиною зазначеного Договору, перерахування суми кредиту не могло відбуватись інакше як за банківськими реквізитами, які були самостійно надані ФОП Бер О.Р. Кредитодавцю - адже такого надання банківських реквізитів ТОВ "Бізпозика" було б позбавлено можливості виконати свої зобов`язання за Кредитним договором (в частині перерахування Позичальнику суми кредиту).

Як вбачається із змісту Інструкції 492, вона регламентує відносини між клієнтами (власниками банківських рахунків) та обслуговуючими їх банками.

Відповідно:

а) відносини щодо відкриття та подальшого використання банківських рахунків, які належать ФОП Бер О.Р., складаються між ним та обслуговуючим такі рахунки - на підставі договору банківського рахунку (стаття 1066 ЦК України);

б) зобов`язання щодо використання банківського рахунку (в тому числі і щодо надання його реквізитів третім особам-платникам коштів на такий рахунок), наданого ФОП Бер О.Р. до ТОВ "Бізпозика" для перерахування суми кредиту за Кредитним договором, покладаються виключно на ФОП Бер О.Р. (як на сторону договору банківського рахунку), а ТОВ "Бізпозика" в будь-якому випадку не може нести будь-якої відповідальності за використання банківського рахунку, який йому не належить - адже вона не є стороною договору банківського рахунку.

Відтак, саме відповідач ФОП БЕР О.Р., який є власником банківського рахунку в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", який обслуговується за допомогою банківської карти № 5168-7422 2973-8194, інформацію про яку саме ФОП Бер О.Р. надав до ТОВ "Бізпозика" в якості банківського реквізиту, по яких слід перераховувати суму кредиту, несе відповідальність та можливі ризики, включаючи і негативні.

Крім того, враховуючи статус та правовий режим банківських рахунків для здійснення підприємницької діяльності та поточних рахунків, відкритих як для приватної фізичної особи, ФОП Бер О.Р. не був жодним чином обмежений нормами Інструкції 492 одразу ж після зарахування суми кредиту хоча б і на його поточний рахунок, самостійно перерахувати зазначені грошові кошти на будь-який його банківський рахунок, відкритий для здійснення ним підприємницької діяльності (частина перша пункту 14 Інструкції 492 дозволяє клієнтові здійснювати за таким рахунком будь-які розрахункові операції, в тому числі і перерахування грошові коштів на власні банківські рахунки).

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Аналізуючи у взаємозв`язку з наведеним положення ст. 20 ГПК України, а також суб`єктний склад заявлених учасників справи, склад правовідносин, пов`язаних із отриманням кредитних коштів для здійснення підприємницької діяльності, правове обґрунтування заявлених вимог, суд констатує, що заявлений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Тому, з огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку відмовити в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з його безпідставністю, оскільки за суб`єктним складом сторін дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Керуючись ч.3. ст.198, ст. 231, 233-235, 250 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Фізичної особи-підприємця Бер Олександра Рафаіловича, адвоката Федорова Д.С. за вх. № г/с 01-44/3153/23 від 25.09.2023 про закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 02.11.2023 та може бути оскаржена одночасно з рішенням суду.

Повний текст ухвали складено 07.11.2023.

Суддя Машевська О.П.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам (через систему "Електронний суд")