ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Справа № 902/726/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Мельник О.В.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Новосельська О.В.

за участю представників:

позивача: Левченко А.О. адвокат

відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ємільчине Агроком" на рішення Господарського суду Вінницької області від 27.07.2023 у справі №902/726/23 (суддя Матвійчук В.В., м. Вінниця, повний текст складено 31.07.2023)

за позовом Фізичної особи-підприємця Коба Володимир Іванович

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ємільчине Агроком"

про стягнення 219 445,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Коба Володимир Іванович звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ємільчине Агроком" про стягнення 210 000,00 грн основного боргу, 9445,14 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.07.2023 у справі №902/726/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ємільчине Агроком" на користь Фізичної особи - підприємця Коби Володимира Івановича 210 000 грн 00 коп. основного боргу; 9 401 грн 00 коп. - інфляційних втрат та 3 291 грн. 02 коп. - витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ємільчине Агроком" звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій просить суд рішення Господарського суду Вінницької області від 27.07.2023 року скасувати, а в задоволенні позову ФОП Коба В.І. відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач не міг виконати зобов`язання через незалежні від нього обставини. Відповідач вважає, що позивач безпідставно намагається збагатитись, як одна із сторін по зобов`язанню, за рахунок розорення іншої сторони, яка під впливом тяжких та непередбачуваних обставин опинилась в скрутному фінансовому становищі; дії позивача щодо збільшення штрафних санкцій направлені на зловживання правом, хоча до вимог Основного закону України, здійснення прав і свобод людини і громадянина не повинне порушувати права та свободи інших осіб.

Відповідач вважає, що стягнення інфляційних витрат є дискримінаційною вимогою, яка суперечить чинним нормам законодавства України. Суд відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ГПК України позивач не надав суду доказів, що підтверджують розмір збитків завданих неналежним виконанням зобов`язань.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ємільчине Агроком" на рішення Господарського суду Вінницької області від 27.07.2023 у справі №902/726/23 та розгляд апеляційної скарги призначено на 01.11.2023 року.

23 жовтня 2023 року від Фізичної особи-підприємця Коба Володимир Іванович надійшов відзив в якому просить суд залишити рішення Господарського суду Вінницької області від 27.07.2023 по справі №902/726/23 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ємільчине Агроком» без задоволення. Також просить, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ємільчине Агроком» на користь Фізичної особи-підприємець Коби Володимира Івановича понесені ним витрати на правову допомогу, у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, у розмірі 10 000,00 грн.

31 жовтня 2023 року від представника ТОВ «Ємільчине Агроком» адвоката Оверковського К.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача посилається на те, що 30.10.2023 було отримано від керівника підприємства відзив ФОП Коба В.І. на апеляційну скаргу від 18.10.2023 до якого було приєднано докази понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Відповідні докази не отримувались представником апелянта раніше, а тому існує необхідність дослідження наданих доказів з метою оцінки щодо правомірності нарахування витрат на правову допомоги. Вважає, що такий розмір витрат надання правової допомоги є завищеним та заперечує проти нього, в зв`язку із чим його слід зменшити. Однак, для більш детального обґрунтування необхідний додатковий час для подання письмових заперечень з цього приводу. Крім того, представник відповідача зазначив, що не зможе з`явитися в призначене судове засідання у зв`язку із судовим розглядом призначеним на 01.11.2023 року о 14:00 год. у Вінницькому міському суді Вінницької області у справі №127/20400/23 в підтвердження вказаного додав відомості про справу з порталу Судової влади України.

В судовому засіданні 01.11.2023 року представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Заявив до закінчення судових дебатів, що протягом п`яти днів після ухвалення постанови будуть подані до суду докази в обґрунтування судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в т.ч. акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг на виконання договору про надання правничої допомоги від 17.10.2023 року. Просив суд залишити рішення Господарського суду Вінницької області від 27.07.2023 по справі №902/726/23 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ємільчине Агроком», без задоволення.

Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити у задоволенні клопотання представника ТОВ «Ємільчине Агроком» адвоката Оверковського К.В. про відкладення розгляду справи, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Посилання представника відповідача в якості підстав для відкладення розгляду справи на необхідність дослідження доказів доданих до відзиву позивача з метою оцінки щодо правомірності нарахування позивачем витрат на правову допомоги, колегією суддів вважає безпідставним, оскільки у поданому представником відповідача клопотанні про відкладення розгляду справи вже надана оцінка нарахування позивачем витрат на правову допомоги, а саме зазначено, що такий розмір витрат надання правової допомоги є завищеним, в зв`язку із чим його слід зменшити.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що участь представника відповідача в судовому засіданні по справі №127/20400/23 о 14:00 год. 01.11.2023 року у Вінницькому міському суді Вінницької області не спростовує можливість участі представника ТОВ «Ємільчине Агроком» адвоката Оверковського К.В. в судовому засіданні по справі №902/726/23 об 11:00 год. 01.11.2023 року в режимі відеоконференції в приміщенні суду так і поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.09.2023 року повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте представник ТОВ «Ємільчине Агроком» адвокат Оверковський К.В. правом передбаченим приписами ст.197 ГПК України не скористався.

Таким чином, вищевказані причини неявки представника ТОВ «Ємільчине Агроком» адвоката Оверковського К.В. визнаються судом апеляційної інстанції неповажними.

Разом з тим у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.09.2023 року, явка представників сторін в судове засідання 01.11.2023 обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника апелянта, його неявка не перешкоджає перегляду справи, оскільки відповідач в апеляційній скарзі виклав свої доводи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання представника ТОВ «Ємільчине Агроком» адвоката Оверковського К.В. про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника ФОП Коба В.І. в судовому засіданні 01.11.2023, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ємільчине Агроком" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 27.07.2023 у справі №902/726/23 без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2022 між Фізичною особою підприємцем Кобою Володимиром Івановичем (позивач, за Договором Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ємільчине Агроком» (відповідач, за Договором Орендар) укладено Договір №2 оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем (надалі Договір) згідно з предметом якого Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в строкове платне користування зернозбиральні комбайни (далі - Техніка) разом із обслуговуючим персоналом (далі - Екіпажем), а Орендар зобов`язується прийняти Техніку та сплачувати Орендодавцю орендну плату за її використання (а.с. 4-5).

Згідно п. 1.2. Договору ознаки Техніки, яка передається в оренду за цим Договором, її характеристики, тощо, в розрізі кожної одиниці, відображаються в Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 1.4. Договору управління (керування) Технікою, що передається у користування Орендареві за цим Договором, її технічне обслуговування в процесі експлуатації за цільовим призначенням провадиться Екіпажем Орендодавця, при цьому Екіпаж не припиняє трудових відносин із Орендодавцем та не вступає у трудові відносини з Орендарем.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що передача Техніки в оренду від Орендодавця до Орендаря здійснюється за місцезнаходженням останнього (Вінницька обл. м. Вінниця вул. Майбороди Дмитра, буд. 6 кабінет 508) протягом трьох робочих днів наступних за днем укладання вказаного Договору.

Згідно п. 3.2. Договору передача Техніки в оренду здійснюється Сторонами за Актом приймання-передачі. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками Сторін та скріплюється печатками Орендаря та Орендодавця.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що Техніка вважається переданою в оренду з дати підписання Сторонами відповідного акту приймання-передачі техніки в оренду.

Строк оренди вважається строком дії вказаного Договору. Повернення Техніки, що орендується від Орендаря до Орендодавця здійснюється представниками Сторін, шляхом підписання Акту приймання-передачі орендованої техніки не пізніше трьох робочих днів з моменту закінчення виконання об`єму робіт або закінчення строку дії Договору. Техніка повинна бути передана Орендодавцю у справному стані з урахуванням нормального фізичного зносу, пов`язаного зі плином часу та її цільовим використанням. (п. 4.2. Договору).

За змістом п. 4.3. Договору, у разі дострокового виконання заявлених робіт у Орендаря, строк оренди змінюється за згодою Сторін та оформляється актом повернення техніки Орендодавцю.

Згідно п.5.1 Договору, орендна плата (вартість послуг) за Договором встановлюється Сторонами за 1 га зібраної площі орендованою технікою і становить1050 грн.

Орендна плата визначається в акті приймання - передані виконаних робіт (наданих послуг), який підписується Сторонами протягом трьох робочих днів після виконання робіт (п.5.2 Договору).

Відповідно до п.5.3 Договору, виплата орендної плати проводиться протягом десяти банківських днів після підписання Сторонами акту приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг). Орендар має право достроково сплатити орендну плату на користь Орендодавця. Орендар має право здійснити попередню оплату, яка здійснюється на підставі виставленого Орендодавцем рахунку.

Згідно п.5.4. Договору, розрахунки за цим Договором здійснюються в національній грошовій одиниці України (гривня) через установу банку згідно із правилами, передбаченими чинним в Україні законодавством для безготівкових розрахунків.

Пунктом 5.5. Договору, остаточний розрахунок за даним договором здійснюється на підставі акту приймання-передачі наданих послуг з оренди, що оформлюється протягом п`яти робочих днів з моменту повернення техніки з оренди.

Відповідно до п. 8.1. Договору, останній набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2022.

15 жовтня 2022 року сторонами підписано акт прийому - передачі техніки до Договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем, в якому сторони підтвердили факт передачі Орендодавцем та прийняття Орендарем в тимчасове використання с/г техніки з екіпажем, а саме комбайна Claas Lexion 480, 26935 АВ, у кількості 1 шт. (а.с.6).

01 листопада 2022 року сторонами підписано акт повернення техніки до Договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем, яким сторони підтвердили факт повернення Орендарем комбайна Claas Lexion 480, 26935 АВ, Орендодавцю (а.с. 7).

За доводами позивача, зобов`язання за Договором ним виконано в повному обсязі, підтвердженням чого є Акт виконаних робіт №1 від 02.11.2022 до Договору, у якому зазначено, що загальна вартість (послуг) без ПДВ склала 250 404,00 грн.(а.с.8).

03 квітня 2023 року позивачем на юридичну адресу відповідача було надіслано претензію вих.№1-3 від 31.03.2023 (а. с. 9) в якій позивач просив відповідача виконати належним чином зобов`язання по договору та перерахувати на його рахунок заборгованість в сумі 235000,00 грн. та пеню в сумі 46608,89 грн., загалом 281608,89 грн. в термін до 10.04.2023 року, яка відповідачем залишена без відповіді. Докази надіслання вказаної претензії та отримання її відповідачем наявні в матеріалах справи (а.с.10-11).

Разом з тим, позивач зазначає, що відповідач зобов`язання по оплаті об`єкта оренди виконав частково, а саме: 25.01.2023 сплатив 15 404,00 грн., та 02.05.2023 сплатив 25 000,00 грн, згідно платіжних інструкцій № 342 від 25.01.2023., №397 від 02.05.2023, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, відповідач у порушення умов Договору, своїх зобов`язань не виконав - коштів за оренду сільськогосподарської техніки з екіпажем у строк визначений Договором у повному обсязі не сплатив, що як наслідок зумовило заборгованість ТОВ «Ємільчине Агроком» перед ФОП Коба В.І. за Договором в сумі 210000,00 грн. та стало підставою для звернення до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ємільчине Агроком" про стягнення 210 000,00 грн основного боргу, 9445,14 грн інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Приписами ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 761 цього Кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2022 між Фізичною особою підприємцем Кобою Володимиром Івановичем (позивач, за Договором Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ємільчине Агроком» (відповідач, за Договором Орендар) укладено Договір №2 оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем (надалі Договір) згідно з предметом якого Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в строкове платне користування зернозбиральні комбайни (далі - Техніка) разом із обслуговуючим персоналом (далі - Екіпажем), а Орендар зобов`язується прийняти Техніку та сплачувати Орендодавцю орендну плату за її використання (а.с.4-6).

Відповідно до ч. ч. 1-2, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що виплата орендної плати проводиться протягом десяти банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Орендар має право достроково сплатити орендну плату на користь орендодавця. Орендар має право здійснити попередню оплату, яка здійснюється на підставі виставленого орендодавцем рахунку (а.с. 4 зворотня сторінка).

Згідно п.5.1. договору, орендна плата (вартість послуг) за договором встановлюється сторонами за 1 га зібраної площі орендованою технікою і становить 1050 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно приписів ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. ч. 1,7 ст. 193 ГК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № 2 від 15.10.2022 щодо передачі відповідачу сільськогосподарської техніки, що підтверджується Актом прийому-передачі техніки до договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № 2 від 15.10.2022 та Актом виконаних робіт №1 від 02.11.2022 до договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № 2 від 15.10.2022 (а.с.6, 8).

В свою чергу, відповідач свої зобов`язання щодо повного розрахунку за оренду сільськогосподарської техніки з екіпажем виконав частково, а саме згідно платіжних інструкцій № 342 від 25.01.2023 та №397 від 02.05.2023 сплачено лише 40 404, 00 грн, з урахуванням чого заборгованість останнього за договором №2 оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем від 15.10.2022 склала 210000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку що в порушення вимог договору та законодавства України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ємільчине Агроком" у встановлений договором строк не здійснило повну сплату, в зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення суми основної заборгованості в загальному розмірі 210 000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не врахував що відповідач не міг виконати зобов`язання через незалежні від нього обставини та те, що позивач безпідставно намагається збагатитись, як одна із сторін по зобов`язанню, за рахунок розорення іншої сторони, яка під впливом тяжких та непередбачуваних обставин опинилась в скрутному фінансовому становищі, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Щодо стягнення 9 445,14 грн інфляційних втрат за період прострочення з 17.11.2022 по 29.05.2023, колегія суддів зазначає наступне.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Виходячи з вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, що базою для нарахування є сума боргу яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі №905/1302/18.

Разом з цим, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Обґрунтовуючи доводи своїх вимог, позивач надав суду розрахунок суми інфляційних втрат за період з 17.11.2022 по 29.05.2023 на суму боргу в розмірі 210 000,00 грн., яка існувала у відповідача перед позивачем.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що виплата орендної плати проводиться протягом десяти банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Враховуючи те, що сторонами підписано 02.11.2022 акт виконаних робіт №1 до договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №2 від 15.10.2022, позивач вважає днем порушення відповідачем грошового зобов`язання 16.11.2022 тому саме з наступної дати (17.11.2022) здійснює нарахування інфляційних втрат в розмірі 9445,14 грн.

Здійснивши перевірку заявленого позивачем розрахунку інфляційних втрат за період з 17.11.2022 по 29.05.2023 - (210 000,00 x 1.04476664 ((100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) = 1.04476664) - 210 000,00 = 9 401,00 грн. суд апеляційної інстанції погоджується з розрахунком суду першої інстанції, в результаті якого встановлено, що в розрахунку позивача виявлено помилку у бік завищення, позаяк за визначений в розрахунку період розмір інфляційних втрат становить 9 401,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення 9445,14 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, в сумі 9 401,00 грн.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі, що стягнення інфляційних витрат є дискримінаційною вимогою, яка суперечить чинним нормам законодавства України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки враховуючи приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки. Так, чинне законодавство надає можливість у виключних випадках зменшувати розмір стягуваної неустойки (штрафних санкцій). Проте, позивачем не заявлено до стягнення неустойку, а інфляційні втрати згідно приписів ст. 625 ЦК України не є штрафними санкціями.

Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 27.07.2023 у справі №902/726/23 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ємільчине Агроком" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 27.07.2023 у справі №902/726/23 без змін.

2. Справу №902/726/23 повернути Господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "02" листопада 2023 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.