ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 року м.Дніпро Справа № 904/1485/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Верхогляд Т.А.- доповідач

судді: Парусніков Ю.Б., Мороз В.Ф.

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.

від відповідача: Перевощикова Т.М., представник ФОП Чебанової О.В.

від відповідача: Гулий Я.О., представник ФОП Громової С.І.

від позивача: Трушев О.П., представник ФОП Ступак І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Чебанової Олени Володимирівни, Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни, Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни на додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 року (повний текст складено 26.08.2022 року) у справі № 904/1485/22

за позовом Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни,

відповідлача-2: Фізичної особи-підриємця Чебанової Олени Володимирівни

про визнання додаткової угоди до договору оренди недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 року у справі № 904/1485/22:

- заяву відповідача-1 від 12.08.2022 року про ухвалення додаткового рішення (щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу) задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни на користь Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни 8.000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог відмовлено.

- заяву відповідача-2 від 12.08.2022 року про ухвалення додаткового рішення (щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу) задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни на користь Фізичної особи-підриємця Чебанової Олени Володимирівни 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог відмовлено.

Додаткове рішення суду мотивовано положеннями ст.129 Господарського процесуального кодексу України та тим, що рішення по даній справі відбулось на користь відповідачів і спір виник внаслідок неправомірних дій позивача, що є підставою для стягнення з позивача на користь відповідачів понесених ними витрат на правничу допомогу.

Частково задовольняючи заяви відповідачів, суд виходив з того, що заявлені до стягнення витрати на правову допомоги є необґрунтованими та неспівмірними з обсягом наданих адвокатами послуг, з необхідності дотримання балансу інтересів сторін у даному питанні, а також з права суду не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, усі її витрати на таку допомогу.

Не погодившись з додатковим рішенням суду, Фізична особа-підприємець Громова Світлана Іванівна звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це додаткове рішення скасувати у частині відмови у задоволенні заяви відповідача-1 про ухвалення додаткового рішення. Прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі у сумі 24 000,00 грн.

Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо часткового задоволення заяви відповідача-2 про стягнення з позивача 8 000,00 грн., замість заявлених ним 24 000,00 грн.; допустив неправомірне зменшення розміру судових втрат, що підлягають компенсації позивачем, і враховуючи відсутність заперечень останнього про зменшення таких витрат, у суду були відсутні підстави надавати оцінку співмірності розміру витрат на правову допомогу із складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для надання послуг, а також впливом вирішення справи на репутацію сторони.

Апелянт Громова С.І. зазначає, що:

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, однак у даній справі відповідне клопотання позивачем не заявлялося;

- розмір послуг, наданих адвокатом, підтверджено відповідними доказами;

- суд першої інстанції надав оцінку наданим відповідачем-1 доказам і фактично дійшов висновків про відсутність підстав для відшкодування його витрат за рахунок позивача у сумі 9 000,00 грн. за 6 годин роботи, отже, судом встановлено надання правової допомоги у розмірі 15 000,00 грн.

З апеляційною скаргою на додаткове рішення місцевого господарського суду у даній справі також звернулася Фізична особа-підприємець Чебанова Олена Володимирівна, в якій просить оскаржуване нею додаткове рішення скасувати в частині відмови у задоволення її заяви та прийняти нове додаткове рішення, яким задовольнити заяву ФОП Чебанової О.В. у повному обсязі у розмірі 19 800, 00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

- суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо часткового задоволення заяви відповідача-2 про стягнення з позивача 2 000,00 грн., замість заявлених 19 800,00 грн;

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, при цьому позивачем відповідне клопотання не заявлялося;

- суд першої інстанції допустив неправомірне зменшення розміру судових втрат, що підлягають компенсації позивачем, і враховуючи відсутність заперечень останнього про зменшення таких витрат, у суду були відсутні підстави надавати оцінку співмірності розміру витрат на правову допомогу із складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для надання послуг.

Викладені обставини, на думку апелянта, свідчать про неправильне тлумачення судом першої інстанції положень господарського процесуального законодавства.

Також скаржник вказує на необґрунтованість додаткового рішення в частині того, чому заява відповідача-2 підлягає задоволенню саме у розмірі 2 000,00 грн.

Позивач - Фізична особа-підприємець Ступак Ірина Леонідівна також звернулася з апеляційною скаргою на додаткове рішення у даній справі, в якій, з посиланням на порушення місцевим господарським судом при його прийнятті норм процесуального права та неврахування доказів позивача, просить оскаржуване додаткове рішення суду у даній справі скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити відповідачам у задоволенні заяв про ухвалення додаткового рішення (щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу).

У скарзі позивача йдеться про те, що:

- відповідачами до моменту ухвалення судового рішення по суті спору не було надано жодних доказів понесення судових витрат на правову допомогу, належного розрахунку суми судових витрат та не було зроблено жодних заяв про намір подати такі докази після ухвалення рішення суду;

- суд у порушення ст.129 Господарського процесуального кодексу України проігнорував той факт, що відповідачами було пропущено строк на подання доказів понесення судових витрат на правову допомогу;

- в порушення норм процесуального закону відповідачі не надали з першою заявою по суті спору розрахунок суми судових витрат з детальним описом робіт, виконаних адвокатом послуг та не надали заяви про намір подати докази наявності витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів у справі;

- відповідачі не надали доказів фактичної оплати ними гонорару адвоката.

Відповідач -1 у відзиві на апеляційну скаргу ФОП Ступак І.Л. вважає доводи скарги необґрунтованими і надуманими та зазначає при цьому, що:

- понесення відповідачем-1 витрат на правову допомогу та їх розмір підтверджується наявними у матеріалах справи доказами;

- разом з першою заявою по суті (відзивом) відповідачем -1 було зазначено орієнтовний розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, відповідно до якої (заяви) він очікував понести такі витрати у розмірі 30000,00 грн. і зазначено про покладення цих витрат на позивача, отже відповідачем-1 виконано вимоги процесуального закону щодо подання заяви про понесення витрат до судових дебатів з першою заявою;

- посилаючись на відсутність доказів фактичної оплати відповідачем-1 наданих послуг позивач не врахував правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/455/19;

- звертаючись з апеляційною скаргою скаржник не довів неправильного застосування судом норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

Відповідач-2 у відзиві на апеляційну скаргу позивача також вважає цю скаргу необґрунтованою просить залишити її без задоволення.

Відповідач-2 зазначає, що ФОП Чебановою О.В. разом з першою заявою по суті спору було надано суду попередній розрахунок витрат на правову допомогу, а також докази на понесення нею таких витрат, що свідчить про необґрунтованість вимог позивача. Також зазначає, що витрати на надану професійну допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.03.2023 року відкрито касаційне провадження у справі №904/1485/22 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.01.2023 року та витребувано з господарського суду Дніпропетровської області та/або Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/1485/22.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.03.2023 року розгляд апеляційних скарг на додаткове рішення господарського суду у справі № 904/1485/22 зупинено до повернення матеріалів справи до Центрального апеляційного господарського суду. Справу №904/1485/22 направлено до Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2023 року у даній справі касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни залишено без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.01.2023 року у справі № 904/1485/22 залишено без змін.

07.06.2023 року справа №904/1485/22 надійшла до апеляційного суду.

29.08.2023 року у зв`язку з виходом у відставку судді Вечірка І.О. члена колегії суддів, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - доповідач Верхогляд Т.А., судді: Парусніков Ю.Б., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.08.2023 року провадження за апеляційними скаргами Фізичної особи-підприємця Чебанової Олени Володимирівни, Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни, Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни на додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 у справі № 904/1485/22 поновлено. Розгляд скарг призначено у судовому засіданні на 18.09.2023 року.

У судовому засіданні 18.09.2023 року представники позивача та відповідачів надали пояснення по справі.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційні скарги відповідачів 1, 2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець Ступак Ірина Леонідівна звернулася до господарського суду з позовною заявою від 13.06.2022 року до Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни (відповідач-1) та до Фізичної особи-підприємця Чебанової Олени Володимирівни (відповідач-2), в якій просила суд визнати додаткову угоду від 21.04.2021 року до договору оренди від 15.05.2021 року № 1 щодо дострокового припинення договору оренди від 15.05.2021 року № 1 шляхом його розірвання з 21.04.2022 року, укладену між відповідачем-1 та відповідачем-2, недійсною.

Позовна заява мотивована тим, що оскаржувана додаткова угода про розірвання договору оренди є фіктивною, оскільки реальна дата її укладення є пізнішою, ніж дата, яка зазначена у самій угоді і спрямована на умисне позбавлення позивача права користування стоматологічним кабінетом.

Під час розгляду справи відповідачі -1, -2 у відзивах на позов заявили про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу та про їх відшкодування за рахунок позивача.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2022 року у даній справі у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни відмовлено у повному обсязі.

15.08.2022 року через відділ документального забезпечення господарського суду Дніпропетровської області від відповідача-1 та від відповідача -2 надійшли заяви від 12.08.2022 року про ухвалення додаткового рішення, у яких відповідач-1 просив суд стягнути з позивача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 24 000,00 грн., а відповідач-2 просив стягнути 19 800,00 грн. Також до цих заяв додані докази понесення відповідачами витрат на правову допомогу.

Стосовно правової допомоги наданої відповідачу-1 матеріали справи свідчать про наступне:

02.05.2022 року між ФОП Громовою С.І. (клієнтом) та Адвокатським бюро «Ярослава Гулого» (виконавцем) укладений договір № АБ-12/22 про надання правової допомоги, згідно з пунктом 1.1 якого клієнт доручає, а виконавець приймає на себе доручення клієнта про надання обумовленої цим договором юридичної (правової) допомоги (далі правова допомога). Клієнт приймає на себе зобов`язання сплатити виконавцю винагороду за надану правову допомогу та фактичні витрати, в обсязі, на умовах і в порядку, що визначені цим договором.

Згідно з п. 4.1 договору вартість наданих юридичних послуг виконавець визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє клієнту відповідний рахунок. Сторони можуть погодити вартість послуг та порядок розрахунків в окремому додатку до цього договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.09.2022 року включно (п. 5.1 договору).

Між клієнтом та виконавцем підписано додаткову угоду № 1 від 21.06.2022 року, у якій сторони визначили, що виконавець буде надавати клієнту юридичні послуги у справі №904/1485/22 та визначили ціну наданих послуг. Так, за цією угодою представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції та інша професійна допомога, пов`язана зі справою, складає 1 500,00 грн. за годину, участь в одному судовому засіданні 1 500,00 грн.

14.07.2022 року між сторонами підписано Акт про надання юридичних послуг на суму 16 500,00 грн,, а саме за такі послуги:

1. зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставини справи -2 год;

2. ознайомлення з матеріалами справи № 904/1485/22 1год.;

3. аналіз позовної заяви та формування правової позиції, способів захисту клієнта 3год;

4. підготовка відзиву 5год.

12.08.2022 року між сторонами підписано Акт про надання юридичних послуг на суму 7 500,00 грн. за наступні послуги:

1. підготовка заперечень 2год;

2. представництво клієнта у судових засіданнях у 2 судових засіданнях;

3. підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу 1год.

Для оплати наданих послуг виконавець виставив клієнту рахунки-фактури № 1 від 14.07.2022 року на суму 16 500,00 грн. та № 15 від 12.08.2022 року на суму 7 500,00 грн.

В якості доказу оплати наданої виконавцем правової допомоги на суму 16 500,00 грн. до суду подано платіжне доручення № 890 від 20.07.2022 року.

Щодо надання правової допомоги відповідачу-2 матеріали справи свідчать про наступне.

15.07.2022 року між ФОП Чебановою О.В. ( клієнтом) та адвокатом Перевощиковою Тетяною Миколаївною (виконавцем) укладений договір № 15/07 про надання правової допомоги (далі договір).

Предметом договору визначено зобов`язання виконавця надавати клієнту юридичні послуги у вигляді правової допомоги (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 3.1 договору вартість наданих послуг виконавця за період дії договору визначаються шляхом множення суми витраченого часу на вартість за годину роботи. Вартість за годину роботи визначається із розрахунку 1 800,00 грн за одну годину правової допомоги.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 (п. 5.1 договору).

На підтвердження виконання робіт за договором надано Акт приймання-передачі наданих послуг від 10.08.2022 на суму 19 800,00 грн., згідно з яким ФОП Чебановій О.В. надані такі юридичні послуги:

1.аналіз позову та документів у справі № 904/1485/22 -2 години;

2.формування правової позиції, способів захисту 1 година;

3.надання усної консультації клієнту 1 година;

4. підготовка відзиву 5 годин;

5. участь у судових засіданнях 2 години.

25.08.2022 року на адресу господарського суду надійшли заперечення позивача на заяви ФОП Чебанової О.В. та ФОП Громової С.І., в яких він просить відмовити у задоволенні заяв відповідачів, пославшись на ненадання розрахунків витрат, понесених ними на оплату послуг адвоката, документального підтвердження фактичної оплати таких витрат, при цьому вказані документи не були додані ні до відзиву на позовну заяву, ні до заяви про ухвалення додаткового рішення.

Крім того, за твердженням позивача, відповідачами не було подано заяв про намір подати докази наявності витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів у справі, що свідчить про пропуск ними строку на подання відповідних доказів.

З огляду на викладене, на думку позивача, ухвалення рішення про задоволення заяв про стягнення витрат на правову допомогу не буде відповідати принципам рівності учасників справи перед законом та судом та змагальності сторін.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Згідно з частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 року адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 1 цього Закону визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 року, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Одночасно, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, свобода сторін у визначенні розміру на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правової допомоги, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи розумність цих витрат.

При цьому слід також враховувати позицію Верховного Суду, який неодноразово звертав увагу на те, що у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Щодо досліджуваної справи, то як зазначено вище відповідач-1 у заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу просив стягнути на його користь 24 000,00 грн., в обґрунтування понесення витрат у визначеній сумі ним були надані вказані вище докази.

Місцевий господарський суд, задовольняючи заяву відповідача -1 частково, обґрунтовано послався на те, що аналіз позовної заяви та формування правової позиції, способів захисту клієнта і підготовка відзиву фактично зводяться до того, що відповідачу-1 було надано правову допомогу шляхом складання відзиву.

Між тим, за переконанням колегії суддів апеляційного господарського суду, час 5 годин, витрачений адвокатом на підготовку відзиву на позовну заяву, є обґрунтованим та співмірним з наданою адвокатом послугою, враховуючи, що її надання включає, у тому числі, й інші, зокрема зазначені вище послуги, надання яких є необхідними і які потребують певного часу для їх виконання.

Інших обґрунтованих мотивувань, які б слугували підставою для зменшення розміру відшкодування витрат на правову допомогу відповідача-1, у додатковому рішенні судом не наведено. Отже, суд фактично не погодившись з наданими адвокатом послугами, на які витрачено 6 годин і вартість яких складає 9 000,00 грн. з заявлених до відшкодування 24 000,00 грн., без належного мотивування дійшов висновку про задоволення вимог відповідача-1 у сумі 8 000, 00 грн.

Центральний апеляційний господарський суд, дослідивши зміст виконаних представником відповідача-1 робіт, необхідних для надання правничої допомоги під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, перевіривши характер правової допомоги, кількість наданих послуг, врахувавши участь представника відповідача-1 у судових засіданнях тощо, а також виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності і обґрунтованості їхнього розміру, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача-1 про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача-1 витрат на правову допомогу, понесених у суді першої інстанції у розмірі 15 000,00 грн. (7 500,00 грн. складання відзиву + 3 000,00 грн. складання заперечень на відповідь на відзив + 3 000,00 грн. участь у 2 судових засіданнях + 1 500,00грн. складання заяви про ухвалення додаткового рішення).

Вирішуючи питання стосовно витрат відповідача-2 на правничу допомогу місцевий господарський суд виходив з того, що відзив відповідача-2 містить позицію. аналогічну тій, яку виклав відповідач-1 у своєму відзиві, складеному раніше, а тому на підготовку свого відзиву відповідач-2 не потребував надто значного часу та зусиль.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами господарського суду з огляду на те, що складанню відзиву, у будь-якому випадку передував аналіз позовної заяви, позицій інших учасників справи (у даному випадку відповідача-1), консультації клієнта та формування власної правової позиції представника відповідача-2, які є складовими послуги з підготовки відзиву і являються необхідними діями у цій справі, виконання яких також потребують певний час.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку при розрахунку вартості вказаної послуги слід виходити з кількості часу, необхідного для підготовки відзиву представнику відповідача-2 як для кваліфікованого фахівця.

Посилання суду першої інстанції на те, що адвокат відповідача-2 у судових засіданнях не озвучив нових обставин та правових позицій, які б відрізнялися від тих, які були викладені відповідачем-1, не спростовує сам факт надання правничої допомоги відповідачу-2 його адвокатом.

Участь у судових засіданнях представника відповідача-2 підтверджується протоколами судових засідань від 27.07.2022 року та від 10.08.2022 року; погодинна ставка адвоката визначена сторонами у договорі №15/07 від 15.07.2022 року та у акті приймання-передачі наданих послуг від 10.08.2022 року.

За сталою позицією Верховного Суду участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами (постанови Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 року у справі №922/2604/20, від 01.12.2021 року у справі №641/7612/16-ц, від 18.05.2022 року у справі №910/4268/21, від 26.10.2022 року у справі № 910/4277/21).

Крім того, у даному випадку необхідно враховувати, що являючись відповідачами в одній справі, до яких пред`явлено один позов про визнання недійсною додаткової угоди від 21.04.2021 року до договору оренди від 15.05.2021 року № 1 щодо дострокового припинення договору оренди від 15.05.2021 року № 1 шляхом його розірвання з 21.04.2022 року, укладену між відповідачем-1 та відповідачем-2, логічним є висновок, що позиції і обґрунтування відповідачів у цій справі щодо позовних вимог можуть бути аналогічними та ґрунтуватися на ідентичних нормах права та практиці Верховного Суду тощо.

Отже, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване додаткове рішення щодо відповідача-2, також не надав належного обґрунтування своїм висновкам про задоволення заяви відповідача-2 саме у сумі 2 000,00 грн.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд, дослідивши зміст виконаних представником відповідача-2 робіт, необхідних для надання правничої допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції, перевіривши характер правової допомоги, кількість наданих послуг, врахувавши участь представників у судових засіданнях тощо, а також виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності і обґрунтованості їхнього розміру, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача-2 10 800,00 грн. таких витрат (7 200,00 грн. підготовка відзиву на позовну заяву 4 години, 3 600,00 грн. участь представника у двох судових засіданнях).

Таким чином, суд апеляційної інстанції частково погоджується із доводами відповідачів-1, 2, викладеними в їх апеляційних скаргах.

Одночасно, щодо доводів апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця Чебанової Олени Володимирівни та Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни про те, що суд не мав права на власний розсуд зменшувати витрати на оплату правничої допомоги, оскільки клопотання позивача про таке зменшення не було заявлено, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Так, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З цих підстав, вищезазначені доводи відповідачів є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни, викладені в апеляційній скарзі про те, що відповідачами -1, 2 не надано доказів фактичного понесення ними вказаних у заявах витрат на правову допомогу апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки з положень пункту 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України випливає, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний правовий висновок викладено Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19.

У даному випадку, обсяг наданих послуг, виконаних робіт та їх вартість підтверджується відповідними актами про приймання-передачу (надання) правової допомоги, підписаними представниками сторін.

Посилання апелянта на те, що відповідачами було пропущено строк на подання доказів понесення судових витрат на правову допомогу, не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються матеріалами справи.

Твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі про те, що відповідачами до моменту ухвалення судового рішення по суті спору не було надано належного розрахунку суми судових витрат та не надано такого розрахунку з першою заявою по суті спору є безпідставними.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З положень наведеної норми випливає, що неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат може бути підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Між тим, як було вірно зазначено місцевим господарським судом, таке положення не є імперативним, а лише надає суду право відмовити у відшкодуванні таких витрат.

Крім того, як зазначено вище, відповідачі -1,-2 у відзивах на позовну заяву, які є першою заявою по суті спору, вказали орієнтовну вартість витрат на професійну правничу допомогу та просили судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З наведеної статті вбачається, що підставою для залишення заяви без розгляду процесуальним законом визначено саме неподання відповідних доказів протягом встановленого строку.

Отже, у цьому зв`язку господарський суд першої інстанції правильно вказав в оскаржуваному додатковому рішенні, що така заява носить формальний характер та спрямована виключно на підтвердження наміру сторони подати (протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду) відповідні докази на підтвердження понесення нею судових витрат для їх компенсації.

У даному випадку рішення ухвалено місцевим господарським судом 10.08.2022 року, заяви про ухвалення додаткового рішення з відповідними доказами подані до суду 15.08.2022 року, тобто протягом п"ятиденного строку, встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, з огляду на викладене, апеляційні скарги відповідачів-1, -2 слід задовольнити частково, апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, оскаржуване додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 року у справі № 904/1485/22 змінити в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідачів - 1, -2.

Керуючись ст.269, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни та

Фізичної особи-підриємця Чебанової Олени Володимирівни задовольнити частково.

Додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 року у справі № 904/1485/22 змінити.

Викласти абзаци 2 та 5 резолютивної частини додаткового рішення у наступній редакції:

«Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Громової Світлани Іванівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу».;

«Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ступак Ірини Леонідівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Чебанової Олени Володимирівни ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 10 800,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу».

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 02.11.2023 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя В.Ф.Мороз