ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2023 Справа № 917/1101/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Ренталз», 36034, м. Полтава, вул. Буровиків, 8, ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл», 36000, м. Полтава, вул. Небесної сотні, 9/17, ,

про стягнення 517 991,52 грн.

Представники сторін: не викликались

Суть спору:

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Ренталз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» про стягнення 517 991,52 грн., з яких 232 400,00 грн. заборгованість за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р., 181 513,05 грн. пеня, 90 756,52 грн. втрати від інфляції, 13 321,95 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.08.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав оплату за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р., чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

13.09.2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» до суду надійшов відзив б/н від 11.09.2023 р. (вх. № 11343), у якому відповідач визнав позовні вимоги ТОВ «Глобал Ренталз» в частині стягнення з ТОВ «Сервіс Ойл» 232 400,00 грн. заборгованості за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р.

Також у відзиві ТОВ «Сервіс Ойл» просить застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення пені за порушення зобов`язання за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р. та, посилаючись на відсутність понесення збитків позивачем, а також те, що ТОВ «Сервіс Ойл» не мало можливості виконати свої зобов`язання у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а саме введенням на території України воєнного стану та прийнятою правлінням НБУ забороною банкам здійснювати видаткові операції за рахунками юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Республіки Білорусь, просить зменшити розмір пені, відсотків річних та втрат від інфляції, що підлягають стягненню з відповідача, до 1,00 грн., 1,00 грн. та 1,00 грн. відповідно.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

30.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Ренталз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» було укладено договір підряду № 201909-30 (а.с. 19-26), відповідно до п. 1.1 якого Підрядник (ТОВ «Глобал Рентал») на умовах, передбачених цим договором, за завданням Замовника (ТОВ «Сервіс Ойл») зобов`язується власними силами із власних матеріалів здійснювати нарізання/пере нарізання, ремонт різьб на обладнанні Замовника або виконувати інші роботи, що узгоджені Сторонами, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити належно виконані роботи.

Згідно з п.п. 2.8-2.9 вказаного договору після здійснення повного обсягу робіт з обладнанням (інструментом) за відповідною Специфікацією до даного договору, Підрядник викликає представника Замовника на прийом виконаних робіт, після чого складається відповідний Акт прийому виконаних робіт по відповідній Специфікації.

Акт виконаних робіт підписується Замовником упродовж 5 (п`яти) робочих днів з дати його отримання від Підрядника. У разі наявності заперечень проти підписання Акту, Замовник у цей же строк повинен надати Підряднику мотивовану відмову від підписання Акту виконаних робіт. У разі відсутності мотивованої відмови у визначений даним пунктом строк, Акт виконаних робіт вважається погоджений Сторонами.

На виконання зазначених норм договору № 201909-30 від 30.09.2019 р. сторонами було підписано Акти надання послуг № 137 від 16.08.2021 р., № 16 від 01.02.2022 р., № 27 від 16.02.2022 р., № 28 від 16.02.2022 р., № 21 від 04.02.2022 р., № 29 від 16.02.2022 р., № 30 від 18.02.2022 р., № 31 від 18.02.2022 р., № 32 від 18.02.2022 р., № 33 від 21.02.2022 р., № 34 від 21.02.2022 р. та № 36 від 23.02.2022 р., на загальну суму 362 400,00 грн. (а.с. 33-44).

Пунктом 5.2.1 договору № 201909-30 від 30.09.2019 р. визначено, що оплата у розмірі 20 % від вартості робіт за відповідною Специфікацією здійснюється Замовником до відвантаження Обладнання після здійснення ремонту та отримання повідомлення від Замовника про готовність останнього, решта оплачується протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання Сторонами відповідного Акту виконаних робіт.

Позивач вказує, що відповідач в порушення умов договору за виконану роботу розрахувався не в повному обсязі, з огляду на що заявив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» 517 991,52 грн., з яких 232 400,00 грн. заборгованість за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р., 181 513,05 грн. пеня, 90 756,52 грн. втрати від інфляції, 13 321,95 грн. 3 % річних.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р. з додатками, додаткові угоди до вказаного договору, Акти надання послуг № 137 від 16.08.2021 р., № 16 від 01.02.2022 р., № 27 від 16.02.2022 р., № 28 від 16.02.2022 р., № 21 від 04.02.2022 р., № 29 від 16.02.2022 р., № 30 від 18.02.2022 р., № 31 від 18.02.2022 р., № 32 від 18.02.2022 р., № 33 від 21.02.2022 р., № 34 від 21.02.2022 р. та № 36 від 23.02.2022 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 853 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором № 201909-30 від 30.09.2019 р. щодо виконання робіт на суму 362 400,00 грн. Так, судом досліджено Акти надання послуг № 137 від 16.08.2021 р., № 16 від 01.02.2022 р., № 27 від 16.02.2022 р., № 28 від 16.02.2022 р., № 21 від 04.02.2022 р., № 29 від 16.02.2022 р., № 30 від 18.02.2022 р., № 31 від 18.02.2022 р., № 32 від 18.02.2022 р., № 33 від 21.02.2022 р., № 34 від 21.02.2022 р. та № 36 від 23.02.2022 р. та встановлено, що вони мають всі необхідні реквізити, підписані сторонами та скріплені печатками, тож приймаються судом у якості належних доказів виконання позивачем умов договору № 201909-30 від 30.09.2019 р. на вищевказану суму.

Як стверджує позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» не сплачено заборгованість за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р. в розмірі 232 400,00 грн.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач визнав позовні вимоги ТОВ «Глобал Ренталз» про стягнення заборгованості у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

З огляду на викладені обставини, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Ренталз» 232 400,00 грн. заборгованості за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.5 договору підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р. визначено, що за прострочення строків оплати робіт Підрядника, що сталися з вини Замовника, Підрядник має право вимагати, а Замовник повинен сплатити Підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Позивачем наведено розрахунок пені за прострочення оплати виконаних робіт за договором № 201909-30 від 30.09.2019 р. в розмірі 181 513,05 грн. за період з 15.09.2021 р. по 15.05.2023 р. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 14).

Водночас, як зазначено у п. 5.2.1 договору, остаточна оплата вартості робіт здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання Сторонами відповідного Акту виконаних робіт.

Також згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З урахуванням викладеного, суд здійснив перерахунок пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р. за період з 16.09.2021 р. по 26.09.2022 р. (в т.ч. за прострочення оплати заборгованості за актом № 137 від 16.08.2021 р. за період з 16.09.2021 р. по 16.03.2022 р., за прострочення оплати заборгованості за актом № 16 від 01.02.2022 р. за період з 04.03.2022 р. по 04.09.2022 р., за прострочення оплати заборгованості за актом № 21 від 04.02.2022 р. за період з 08.03.2022 р. по 08.09.2022 р., за прострочення оплати заборгованості за актом № 27 від 16.02.2022 р. за період з 19.03.2022 р. по 19.09.2022 р., за прострочення оплати заборгованості за актом № 28 від 16.02.2022 р. за період з 19.03.2022 р. по 19.09.2022 р., за прострочення оплати заборгованості за актом № 29 від 16.02.2022 р. за період з 19.03.2022 р. по 19.09.2022 р., за прострочення оплати заборгованості за актом № 30 від 18.02.2022 р. за період з 22.03.2022 р. по 22.09.2022 р., за прострочення оплати заборгованості за актом № 31 від 18.02.2022 р. за період з 22.03.2022 р. по 22.09.2022 р., за прострочення оплати заборгованості за актом № 32 від 18.02.2022 р. за період з 22.03.2022 р. по 22.09.2022 р., за прострочення оплати заборгованості за актом № 33 від 21.02.2022 р. за період з 24.03.2022 р. по 24.09.2022 р., за прострочення оплати заборгованості за актом № 34 від 21.02.2022 р. за період з 24.03.2022 р. по 24.09.2022 р. та за прострочення оплати заборгованості за актом № 36 від 23.02.2022 р. за період з 26.03.2022 р. по 26.09.2022 р.) та дійшов висновку про задоволення вказаних вимог позивача в сумі 53 985,75 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Відповідач у відзиві б/н від 11.09.2023 р. (вх. № 11343 від 13.09.2023 р.) просив застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення пені за порушення зобов`язання за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р.

Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на усій території України карантин.

В подальшому дія карантину продовжувалась Постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020 та № 956 від 13.10.2020 р.

09.12.2020 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 1236, якою установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 р. було доповнено Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 12 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.».

Зазначений Закон набрав чинності 02.04.2020 р.

Також указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, оскільки строки, визначені статтею 258 ЦК України, були продовжені з 02.04.2020 р., строк позовної давності за вимогою про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р. за період з 16.09.2021 р. по 26.09.2022 р. не закінчився, а тому підстави для його застосування та відмови в задоволення позову в даній частині відсутні.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем приведено розрахунок 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р. в розмірі 13 321,95 грн. та інфляційних втрат в розмірі 90 756,52 грн. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 14).

З урахуванням положення ст. 253 ЦК України, суд здійснив перерахунок відсотків річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р. та втрат від інфляції та встановив їх правильний розмір в сумі 11 715,00 грн. та 78 751,11 грн. відповідно (розрахунок в матеріалах справи).

У відзиві б/н від 11.09.2023 р. (вх. № 11343 від 13.09.2023 р.) відповідач стверджував про недоведеність факту понесення збитків позивачем та відсутність вини ТОВ «Сервіс Ойл» у простроченні строків оплати робіт, у зв`язку з чим просив зменшити розмір пені, відсотків річних та втрат від інфляції, що підлягають стягненню з відповідача, до 1,00 грн., 1,00 грн. та 1,00 грн. відповідно.

Однак, відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Обґрунтовуючи відсутність вини відповідача у простроченні строків оплати робіт за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р., останній стверджує про те, що ТОВ «Сервіс Ойл» не мало можливості виконати свої зобов`язання у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а саме введенням на території України воєнного стану та прийнятою правлінням НБУ забороною банкам здійснювати видаткові операції за рахунками юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Республіки Білорусь.

Так, згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У розділі 9 договору сторони погодили, що при настанні обставин непереборної сили (обставин форс-мажору), тобто неможливості повного або часткового виконання будь-якою із Сторін зобов`язань по цьому договору внаслідок обставин непереборної сили, враховуючи, але не обмежуючись наступним: пожежі, стихійного лиха, урядових заборон, блокади або інших незалежних від сторін обставин, термін виконання зобов`язань продовжується на такий термін, протягом якого будуть діяти вищевказані обставини та їх наслідки. Сторона, для якої наступили обставини непереборної сили, зобов`язана письмово протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати настання цих обставин повідомити іншу Сторону про це, а також вжити заходів для зменшення заподіяння збитків другій Стороні.

Факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України або її регіональним відділенням (представництвом).

Якщо обставини непереборної сили тривають більше, ніж 1 (один) календарний місяць, Сторони зобов`язані в письмовій формі укласти письмову угоду щодо подальшого виконання зобов`язань за цим договором.

Неповідомлення про настання чи припинення дії обставин непереборної сили та ненадання документів, що засвідчують обставини непереборної сили, виданих Торгово-промисловою палатою України, позбавляє Сторону права посилатися на обставини непереборної сили як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх обов`язків за договором.

Частиною 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна тощо.

Як зазначено вище, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час.

Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р., яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

При цьому, згідно з роз`ясненнями Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 25.01.2022 р. у справі № 904/3886/21, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

З огляду на викладене, введення воєнного стану на території України є форс-мажорною обставиною та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки у тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Тобто, відповідач, посилаючись на форс-мажорні обставини, має довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

Введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили.

Отже, стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, але й їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Натомість, відповідачем таких доказів до суду не надано.

Разом з цим, судом з`ясовано, що відповідно до п. 15 постанови Правління Національного банку України «Про роботу банківської системи в період воєнного стану» № 18 від 24.02.2022 р. зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Республіки Білорусь та юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Республіки Білорусь.

Як зазначає позивач, засновником ТОВ «Сервіс Ойл» є Відкрите акціонерне товариство «Пуховичинафтопродукт», розташоване за адресою: Республіка Білорусь, Мінська область, Пуховицький район, м. Мар`їна Горка, вул. Октябрська, 62.

Однак, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Сервіс Ойл» є резидентом України, а у графі «Інформація про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи, у тому числі відомості про юридичних осіб, через яких здійснюється опосередкований вплив на юридичну особу» зазначено, що відсутні фізичні особи, які відповідають статусу кінцевого бенефіціарного власника. Отже, позивачем не підтверджено, що саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Також суд зауважує, що у Розділі 9 договору № 201909-30 від 30.09.2019 р. сторони встановили необхідність сповіщення іншої Сторони про настання або припинення форс-мажорних обставин.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст.ст. 76 77 ГПК України докази на підтвердження того, що ТОВ «Сервіс Ойл» повідомляло ТОВ «Глобал Ренталз» про наявність будь-яких обставин, які перешкоджають можливості виконанню відповідачем зобов`язань за договором № 201909-30 від 30.09.2019 р.

Таким чином, посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин та відсутність вини є необґрунтованим.

У статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

З огляду на положення законодавства про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Водночас, зменшення судом розміру інфляційних втрат законодавством не передбачено.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення пені та відсотків річних є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення вказаних сум.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та відсотків річних, а також розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду від 16.10.2019 р. у справі № 910/1828/19, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи, що відповідачем не наведено виняткових обставин, за яких можливе зменшення пені та відсотків річних, а також не надано доказів надмірності вказаних сум, заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Ренталз», у порівнянні із збитками позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення відповідного клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл».

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Глобал Ренталз» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» 232 400,00 грн. заборгованості за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р., 53 985,75 грн. пені, 78 751,11 грн. втрат від інфляції та 11 715,00 грн. 3 % річних. В решті позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Заява про визнання позову була подана відповідачем 13.09.2023 року, тобто до початку розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, 50 % судового збору пропорційно частині суми позову, що була визнана відповідачем (232 400,00 грн.), у розмірі 1 743,00 грн. підлягають поверненню позивачу з бюджету відповідно до статті 130 ГПК України. Витрати зі сплати інших 50 % судового збору пропорційно частині суми позову, що була визнана відповідачем, а також решти судового збору в сумі у розмірі 2 166,78 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 231, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» (36000, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 9/17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Ренталз» (36034, м. Полтава, вул. Буровиків, 8, ) 232 400,00 грн. заборгованість за договором підряду № 201909-30 від 30.09.2019 р., 53 985,75 грн. пеня, 78 751,11 грн. втрати від інфляції, 11 715,00 грн. 3 % річних; 3 909,78 грн. судового збору.

3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобал Ренталз» (36034, м. Полтава, вул. Буровиків, 8, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 743,00 грн., сплачений за платіжною інструкцією № 2188 від 28.06.2023 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/1101/23.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 06.11.2023 р.

Суддя О.С. Мацко