ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" жовтня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1851/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф. при секретарі судового засідання Скрипченко Г.В. розглянувши справу №916/1851/23

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, );

до відповідача Споживчого товариства КОРД-09 (65045, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 115, код 13890426);

про стягнення 92 365,48грн

Представники сторін:

Від позивача: Жигадло І.Б. довіреність

Від відповідача: Іванів С. П. ордер

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Споживчого товариства КОРД-09 про стягнення 92 365,48грн.

Ухвалою від 08.05.2023р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України було залишено без руху.

17.05.2023р. до господарського суду надійшла заява (вх. №16289/23) від Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.05.2023р. провадження по справі №916/1851/23 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

03.07.2023р за вх.суду№21943/23 Споживче товариство КОРД-09 звернулося до суду з клопотанням про поновлення строку для подання клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та розгляд справи №916/1851/23 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.04.2023р. клопотання Споживчого товариства КОРД-09 за вх.суду№21943/23 від 03.07.2023р про розгляд справи №916/1851/23 за правилами загального позовного провадження було задоволено, призначено справу №916/1851/23 до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду 30.08.2023р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

04.08.2023р. за вх. №26596/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені прозову просить суд відмовити.

11.08.2023р. за вх. №27421/23 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вважає що заперечення відповідача є безпідставними, не підтверджені належним та допустимим доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

23.10.2023р. за вх. №37684/23 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, згідно якого останній просить суд залучити до матеріалів справи банківські виписки.

Судом відповідні матеріали залучаються до матеріалів справи, проте до уваги не приймаються, оскільки поданні з порушенням строку без клопотання по поновлення.

25.10.2023р. за вх. №3811/23 до суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, яке судом залишено без розгляду з огляду на подачу відповідного клопотання з пропуском процесуального строку без клопотання про його поновлення.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

22.10.2020р. між АТ НАК "Нафтогаз України" та Споживчим товариством КОРД-09 було укладено договір №20/21-3145-ТЕ-23 постачання природного газу, за умовами п.1.1. якого Постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України (п.1.3 договору).

Пунктом 2.1 Договору Постачальник передає споживачу у жовтні 2020 квітні 2021р року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природнього газу у кількості 17 тис. куб. метрів.

Відповідно до п.3.8. Договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі.

Згідно п.4.2. договору ціна за 1000куб.м. природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту.

Пунктом 5.1. Договору, оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами 100-відсотків проточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п.7.2 Договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за яким нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 11.1 договору встановлено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженим перстениками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природнього газу до 30.04.2021р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

23.11.2020р. між сторонами була підписана додаткова угода №1 до договору постачання природного газу від 22.10.2020р. №20/21-3145-ТЕ-23.

Відповідно до п.1 додаткової угоди №1 від 23.11.2020р. доповнено п.4.2. договору абзацом наступного змісту: Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року (включно) за цим договором складає 5 375,370 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20% усього разом з ПДВ 6 450,444грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019р. №3013 124,16 грн, за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 148,99 грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 5 499,53 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 6 599,44грн..

22.12.2020р. між сторонами була підписана додаткова угода №2 до договору постачання природного газу від 22.10.2020р. №20/21-3145-ТЕ-23.

Згідно додаткової угоди №2 від 22.12.2020р. доповнено п.4.2. абзацом наступного змісту: Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року (включно) за цим договором складає 6 103,100 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20% усього разом з ПДВ 7 323,720грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019р. №3013 124,16 грн, за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 148,99 грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 6 227,26 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 7 472,71грн..

26.02.2021р. між сторонами була підписана додаткова угода №3/4до договору постачання природного газу від 22.10.2020р. №20/21-3145-ТЕ-23.

Згідно додаткової угоди №3/4 від 26.02.2021р. доповнено п.4.2. абзацом наступного змісту: Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 лютого 2021 року по 31 березня 2021 року (включно) за цим договором складає 5 700,840 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20% усього разом з ПДВ 6 841,008грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019р. №3013 124,16 грн, за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 148,99 грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01 лютого 2021 року по 31 березня 2021 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 5 825,00грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 6 990,00грн..

Позивач вказує, що на виконання умов договору, передав в власність відповідача природній газ на загальну суму 116 152,10грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2020р., обсяг переданого газу: 1,88500 тис.куб.м, вартістю 12 439,93грн., Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2020р., обсяг переданого газу: 2,96300 тис.куб.м, вартістю 22 141,66грн., Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2021р., обсяг переданого газу: 2,79600 тис.куб.м, вартістю 25 015,06грн., Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2021р., обсяг переданого газу: 3,36500 тис.куб.м, вартістю 23 521,36грн., Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2021р., обсяг переданого газу: 2,88300тис.куб.м, вартістю 20 152,16грн., Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2021р., обсяг переданого газу: 1,61500 тис.куб.м, вартістю 12 881,93грн.

Проте, як зазначає позивач, відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не в строк, визначений у Договору, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, п.5.1. Договору, з урахування чого сума простроченого та несплаченого основного боргу склала 62 446,10грн.

Крім того, позивачем в зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором відповідно до положень ст. 625 ЦК України та умов договору п. 7.2 було нараховано останньому пеню в сумі 4 922,19грн., 3% річних в розмірі 3 542,79грн. та інфляційні витрати в сумі 21 454,40грн.

Отже, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природнього газу від 22.10.2020р. №20/21-3145-ТЕ-23, щодо своєчасного розрахунку за отриманий природній газ, АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як встановлено судом 22.10.2020р. між АТ НАК "Нафтогаз України" та Споживчим товариством КОРД-09 було укладено договір №20/21-3145-ТЕ-23 постачання природного газу, за умовами п.1.1. якого Постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природній газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої види населенню (п.1.2 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу" Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, АТ ,,НАК ,,Нафтогаз України як Постачальником виконано належним чином взяті на себе обов`язки за Договором та поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 116 152,10грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2020р., обсяг переданого газу: 1,88500 тис.куб.м, вартістю 12 439,93грн., Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2020р., обсяг переданого газу: 2,96300 тис.куб.м, вартістю 22 141,66грн., Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2021р., обсяг переданого газу: 2,79600 тис.куб.м, вартістю 25 015,06грн., Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2021р., обсяг переданого газу: 3,36500 тис.куб.м, вартістю 23 521,36грн., Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2021р., обсяг переданого газу: 2,88300тис.куб.м, вартістю 20 152,16грн., Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2021р., обсяг переданого газу: 1,61500 тис.куб.м, вартістю 12 881,93грн.

Пунктом 5.1. Договору, оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами 100-відсотків проточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

В той же час відповідач оплату за отриманий природній газ здійснював не вчасно та не в повному обсязі, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 62 446,10грн.

При цьому відповідачем відповідні встановлені судом обставини належними та допустимими доказами не спростовані.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Отже, враховуючи встановлення судом факт неналежного виконання Споживчим товариством КОРД-09 прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості спожитого газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема Акт приймання-передачі природного газу, позовна вимога Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення з відповідача основного боргу за договором постачання природнього газу від 22.10.2020р. №20/21-3145-ТЕ-23 в розмірі 62 446,10грн., є обґрунтованою, підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення пені у розмірі 4 922,19грн., 3% річних в розмірі 3 542,79грн. та інфляційних витрат в сумі 21 454,40грн господарський суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі прострочення Відповідачем оплати згідно п. 5.1. Договору, Відповідач зобов`язується сплатити Позивачу пеню у розмірі 14,2 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Проте, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено що розрахунок за лютий 2021р. та квітень 2021р. не відповідають вимогам законодавства в частині періоду нарахування, в зв`язку з чим судом самостійно здійснено перерахунок пені.

Так, здійснивши перерахунок пені за допомогою системи Ліга Закон, судом встановлено, що загальна сума пені яка підлягає задоволенню становить 4 908,03грн..

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунки трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійснених позивачем розрахунків. Наведене має наслідком необхідність задоволення заявлених Акціонерноим товариством Національна компанія Нафтогаз України позовних вимог у названій частині шляхом присудження до стягнення на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 3 542,79грн. та інфляційні витрати в сумі 21 454,40грн..

При цьому заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує на відсутність належних доказів наявності заборгованості.

Разом з тим суд відповідні посилання оцінює критично, оскільки в матеріалах справи наявні докази отримання останнім від позивача природнього газу на суму 116 152,10грн. а саме Акти приймання-передачі природного газу, які підписані представниками сторін та скріплені печатками. При цьому відповідачем доказів на спростування факту наявності заявленої позивачем заборгованості за отриманий природній газ не надано, також не наданого доказів оплати отриманого природнього газу в повному обсязі.

Щодо посилань відповідача на помилковість здійсненого позивачем розрахунку пені в частині періоду нарахування, а саме нарахування пені з порушення ч.6 ст. 232 ГК України, суд з зазначає, що при дослідження наданого позивачем розрахунку було встановлено що відповідний розрахунок здійснено у відповідності до вимог ст. 232 ГК України по кожному акту окремо з наступного дня від дня прострочення основного зобов`язання.

Поряд з цим судом було встановлено, що за лютий 2021р. та квітень 2021р. розрахунок пені здійснено за 184 дні прострочення, з урахування чого судом було самостійно обраховано пеню в зазначені періоду, що мало наслідком задоволення позовних вимог в цій частині частково.

Щодо посилань відповідача викладених в письмових поясненнях від 25.10.2023р. відносно того, що підпис на договорі, додатковій угоді та актах приймання-передачі проставлений від імені Циба В.М. відрізняються один від одного що на його думку може свідчити про їх підписання іншою особою, судом оцінюється критично, оскільки невідповідність підпису може бути встановлено за насідками судової почеркознавчої експертизи, яка останнім під час розгляду справи в суді не заявлялась.

Крім того жодних заяв від імені голови Споживчого товариства КОРД-09 Циби В.М. щодо не підписання відповідних документів до суду не надходило.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Інші посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, проте враховуючи перерахунок пені підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) до Споживчого товариства КОРД-09 (65045, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 115, код 13890426) задовольнити частково.

2. Стягнути з Споживчого товариства КОРД-09 (65045, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 115, код 13890426) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) основний борг в сумі 62 446 (шістдесят дві тисяч чотириста сорок шість)грн. 10коп., пеню в розмірі 4 908 (чотири тисячі дев`ятсот вісім)грн. 03коп., 3% річних в сумі 3 542 (три тисячі п`ятсот сорок дві)грн. 79коп., інфляційні втрати в розмірі 21 454 (двадцять одна тисяча чотириста п`ятдесят чотири)грн. 40коп. та судовий збір в 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири)грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 листопада 2023 р.

Суддя К.Ф. Погребна