ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" листопада 2023 р. Cправа № 902/1124/23

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" (вул. Івана Акінфієва, буд.18, оф.216, м. Дніпро, 49057)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" (вул. Незалежності, буд.46, м. Калинівна, Калинівський р-н., Вінницької обл., 22400)

про стягнення 219 031,37 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" про стягнення 219 031,37 грн, з яких 199 248,43 грн - штраф, 10 022,09 грн - пеня, 8 185,93 грн інфляційних та 1 574,92 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №26/01/2021 від 26.01.2021, в частині термінів здійснення оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 30.08.2023 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1124/23 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала направлена позивачу на електронні адреси зазначені в позовній заяві, а відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зазначену у витязі ЄДРЮОФОПтаФГ і отримана останнім 06.09.2023 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштових відправлень, наявного в матеріалах справи.

25.09.2023 до суду від відповідача надійшли: відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує та просить відмовити; заява про застосування строку позовної давності та клопотання про зменшення штрафних санкцій.

06.10.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач спростовує твердження відповідача викладені у відзиві, заяві про застосування строку позовної давності та клопотанні про зменшення штрафних санкцій.

13.10.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАН ІНВЕСТ» (позивач, в договорі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" (відповідач, в договорі Покупець) було укладено договір поставки № 26/01/2021 (далі Договір).

За даним Договором Постачальник зобов`язується у порядку та строки, встановлені цим Договором постачати (передавати у власністю) Покупцю металопродукцію (далі по тексту - «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти Товар, у порядку та строки встановлені Договором оплатити вартість Товару. Кожна партія Товару визначається Специфікацією, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1) в якій зазначається: найменування (асортимент, номенклатура за сортами, марками, типами, розмірами) кількість, ціна за одиницю, загальна сума Товару, що поставляється за цим Договором, а також умови, терміни поставки та оплати (п. 1.1. та п. 1.2. Договору).

Умови поставки Товару по кожній окремій партії обумовлюється Сторонами в Специфікаціях до Договору (п. 4.1. Договору).

Ціна Товару визначається на підставі узгодженої сторонами у Специфікації і може бути змінена за попереднім узгодженням сторін та зазначається у Специфікації до цього договору. Загальна сума цього Договору визначається сумою вартостей всіх партій Товару, поставленого на підставі рахунку - фактури та Специфікації до цього Договору (п. 5.1. та п. 5.2. Договору).

Оплата Товару здійснюється Покупцем у безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок Постачальника у строк, вказаний у Специфікації до цього Договору (6.1. Договору).

Прийом - передача Товару оформлюється видатковою накладною та Товарно - транспортній накладній у випадку передачі Товару вантажоперевізнику Покупця (п. 7.2. Договору).

У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. У разі невиконання або неналежного виконання Покупцем зобов`язань по оплаті за цим Договором він несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення заборгованості до дня фактичної оплати, сплачує заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплачує штраф у розмірі 20% відсотків від суми заборгованості (п. 8.1. та п. 8.2. Договору).

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до « 31» грудня 2021 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором. Якщо до закінчення строку дії даного Договору будь-яка із Сторін письмово не попередить іншу Сторону про припинення дії Договору або між Сторонами не буде укладено новий договір, даний Договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же умовах (п. 12.1. Договору).

11.01.2022 між сторонами підписана Додаткова угода до Договору поставки № 26/01/2021 від 26.01.2021 відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору до 31.12 2022 року. Інші умови Договору залишаються без змін.

На виконання умов договору між сторонами підписано ряд Специфікацій, а саме:

№14 від 13.07.2021 відповідно до умов якої загальна вартість поставки товару складає 59 848,34 грн без ПДВ та відшкодування послуг різання складає 466,67 грн без ПДВ, термін поставки липень 2021, оплата вартості протягом 30 календарних днів;

№15 від 21.07.2021 відповідно до умов якої загальна вартість поставки товару складає 108 088,51 грн без ПДВ та відшкодування послуг різання складає 641,67 грн без ПДВ, термін поставки липень 2021, оплата вартості протягом 30 календарних днів;

№17 від 29.07.2021 відповідно до умов якої загальна вартість поставки товару складає 199 345,49 грн без ПДВ, термін поставки серпень 2021, оплата вартості протягом 30 календарних днів;

№18 від 30.07.2021 відповідно до умов якої загальна вартість поставки товару складає 54 955,00 грн без ПДВ, термін поставки серпень 2021, оплата вартості протягом 30 календарних днів;

№19 від 02.08.2021 відповідно до умов якої загальна вартість поставки товару складає 161 608,35 грн без ПДВ, термін поставки серпень 2021, оплата вартості протягом 30 календарних днів;

№20 від 08.09.2021 відповідно до умов якої загальна вартість поставки товару складає 250 958,34 грн без ПДВ, термін поставки вересень 2021, оплата вартості протягом 30 календарних днів;

№13 від 29.06.2022 відповідно до умов якої загальна вартість поставки товару складає 26257,50 грн без ПДВ та відшкодування послуг різання складає 83,33 грн без ПДВ, термін поставки протягом 30 робочих днів з дати підписання даної Специфікації, умови оплати - предоплата 100% ;

На виконання умов договору та Специфікації №14 позивач 13.07.2021 року згідно видаткової накладної № 263 та товарно-транспотної накладної № Р263 від 13.07.2021 р. поставив відповідачу товар загальною вартістю 65 552,00 грн. 13 липня 2021 року між Сторонами було підписано Акт наданих послуг № 263 щодо відшкодування послуг різання у сумі 560,01 грн.

На виконання умов договору та Специфікації №15 позивач 22.07.2021 року згідно видаткової накладної № 269 та товарно-транспортної накладної № Р269 поставив відповідачу товар загальною вартістю 121 512,20 грн. 22.07.2021 року між Сторонами було підписано Акт надання послуг № 269 на суму 770,01 грн. щодо відшкодування послуг різання.

На виконання умов договору та Специфікації №17 позивач 02.08.2021 року згідно видаткової накладної № 286 та товарно-транспортної накладної № Р286 від 02.08.2021 року поставив відповідачу товар загальною вартістю 242 744,99 грн.

На виконання умов договору та Специфікації №18 позивач 02.08.2021 року згідно видаткової накладної № 285 та товарно-транспортної накладної № Р285 поставив відповідачу товар загальною вартістю 65946,00 грн.

На виконання умов договору та Специфікації №19 позивач 02.08.2021 згідно видаткової накладної № 288 та товарно-транспортної накладної № Р288 поставив відповідачу товар загальною вартістю 192 511,02 грн.

На виконання умов договору та Специфікації №20 позивач 09.09.2021 згідно видаткової накладної № 398 та товарно-транспортної накладної № Р398 поставив відповідачу товар загальною вартістю 303 336,01 грн.

На виконання умов договору та Специфікації №13 позивач 04.07.2022 згідно видаткової накладної № 143 поставив відповідачу товар загальною вартістю 30 192,00 грн. 04.07.2022 року між Сторонами було підписано Акт надання послуг № 143 на суму 100,00 грн. щодо відшкодування послуг різання.

Відповідно до Специфікацій № 14, 15, 17, 18, 19 та №20 до договору відповідач мав здійснити оплату за отриманий товар протягом 30 календарних днів, а по Специфікацій № 13 мав здійснити предоплату 100%, а саме:

- до 06.08.2021 за видаткової накладної № 263 від 13.07.2021 на суму 65 552,00 грн. та за Актом наданих послуг № 263 від 13.07.2021 на суму 560,01 грн.

- до 22.08.2021 за видаткової накладної № 269 від 22.07.2021 на суму 121 512,20 грн. та за Актом наданих послуг № 269 від 22.07.2021 на суму 770,01 грн.

- до 02.09.2021 за видатковими накладними № 285 від 02.08.2021 на суму 65946,00 грн, № 286 від 02.08.2021 на суму 242 744,99 грн. та №288 від 02.08.2021 на суму 192 511,02 грн.

- до 10.10.2021 за видатковою накладною № 398 від 09.09.2021 на суму 303 336,01 грн.

- до 06.07.2022 за видатковою накладною № 143 від 04.07.2022 на суму 30 192,00 грн. та за Актом наданих послуг № 143 від 04.07.2022 на суму 100,00 грн.

При цьому відповідач виконав взяті на себе зобов`язання за Договором поставки № 26/01/2021 від 26.01.2021 з порушенням умов Специфікацій до вказаного Договору, а саме здійснив оплати:

- у сумі 26112,01 грн. згідно платіжної інструкції № 7043 від 13.08.2021 р. та 40 000,00 грн. згідно платіжної інструкції № 7222 від 20.08.2021 р. - за видатковою накладною № 263 від 13.07.2021 на суму 65 552,00 грн. та за Актом наданих послуг № 263 від 13.07.2021 на суму 560,01 грн;

- у сумі 122282,21 грн. згідно платіжної інструкції № 7305 від 27.08.2021 р. - за видаткової накладної № 269 від 22.07.2021 на суму 121 512,20 грн. та за Актом наданих послуг № 269 від 22.07.2021 на суму 770,01 грн.;

- у сумі 65946,00 гри. згідно платіжної інструкції № 6927 від 08.09.2021 р. - за видатковою накладною № 285 від 02.08.2021 на суму 65946,00 грн;

- у сумі 132744,99 грн. згідно платіжної інструкції № 6928 від 08.09.2021 року та у сумі 110000,00 грн. згідно платіжної інструкції № 7090 від 28.09.2021 року - за видатковою накладною № 286 від 02.08.2021 на суму 242 744,99 грн.

- у сумі 192511,02 грн. згідно платіжної інструкції № 7091 від 28.09.2021 року за видатковою накладною №288 від 02.08.2021 на суму 192 511,02 грн.

- у сумі 143336,01 грн. згідно платіжної інструкції № 7064 від 27.10.2021 року та у сумі 160000,00 грн. згідно платіжної інструкції № 6988 від 24.11.2021 року - за видатковою накладною № 398 від 09.09.2021 на суму 303 336,01 грн.

- у сумі 30292,00 гри. згідно платіжної інструкції № 2742 від 18.08.2022 року - за видатковою накладною № 143 від 04.07.2022 на суму 30 192,00 грн. та за Актом наданих послуг № 143 від 04.07.2022 на суму 100,00 грн.

З огляду на викладене відповідач повністю розрахувався за поставлений товар згідно зазначених Специфікацій по Договору поставки № 26/01/2021 від 26.01.2021.

Разом з тим, відповідачем було порушено визначені вказані в Специфікаціях по Договору поставки № 26/01/2021 від 26.01.2021 строки виконання зобов`язань щодо оплати Товару, що і стало підставою звернення позивача до суду про стягнення 199 248,43 грн - штрафу, 10 022,09 грн - пені, 8 185,93 грн інфляційних та 1 574,92 грн - 3% річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач не визнає позовні вимоги, зазначаючи, що позивач подав три позови, які обґрунтовує договором №26/01/2021 від 26.01.2021р., окрім даної справи також це справа №902/1221/22 та справа №902/1011/23. У справах №902/1221/22 та №902/1011/23 вирішувався спір щодо заборгованості та стягнення інфляційних нарахувань, 3 % річних, пені, штрафів по договору №26/01/2021 від 26.01.2021 р., проте позивач повторно звертається з вимогами по договору, окрім надмірних штрафних санкцій просить стягувати витрати на правову допомогу за кожним позовом, що вказує на стягнення надмірних витрат, що не мають стягуватись з відповідача.

За твердженням відповідача, позивач під час виконання договору не заявляв претензій щодо порядку оплати, а тепер після припинення з ним правовідносин подав позови з метою стягнення надмірних санкцій. Договір та зобов`язання по ньому вже давно виконанні, а вимоги позивача пов`язані з тим, щоб скористатись продовженням строків давності та стягувати надмірні штрафні санкції з компанії, яка в період агресії рф проти України надавала та намагається надалі надавати підтримку ЗСУ.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Окрім відзиву відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності та клопотання про зменшення штрафних санкцій.

У відповіді на відзив позивач спростовує твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначає, що судовими рішеннями по справах № 902/1221/22 та 902/1011/23, якими стягнуто заборгованість та штрафні санкції з відповідача за порушення строків оплати вартості поставленого товару за іншими видатковими накладними по договору поставки від 26.01.2021 р. № 26/01/2021.

Крім того, позивач зазначає, що строки позовної давності щодо стягнення пені та штрафу не пропущені і відповідно відсутні підстави для обґрунтування поважності причин їх пропуску.

Також, позивач у відповіді на відзив спростовує твердження відповідача щодо наявності підстав зменшення штрафних санкцій про які просить відповідач у клопотанні.

З огляду на викладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Частинами 1, 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічний припис містить статті 526 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 8.1 та п. 8.2 Договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. У разі невиконання або неналежного виконання Покупцем зобов`язань по оплаті за цим Договором він несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення заборгованості до дня фактичної оплати, сплачує заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплачує штраф у розмірі 20% відсотків від суми заборгованості.

До позовної заяви позивачем долучено розрахунок штрафу, пені, інфляційних та 3% річних.

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, пені, інфляційних втрат та 3% річних, в межах вказаних позивачем періодів, помилок не виявив, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 199 248,43 грн - штрафу, 10 022,09 грн - пені, 8 185,93 грн інфляційних та 1 574,92 грн - 3% річних, є правомірними та підлягають задоволенню, як такі що передбачені договором та законом.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до стягнення штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

За вимогами ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

До вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік, що передбачено пунктом 1 частини другої ст. 258 Цивільного кодексу України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, оскільки штраф - це санкція, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється з дня невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за попередній рік до дня подання позову, якщо інший строк не встановлено законом або угодою сторін, а пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення за кожен день прострочення, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVD-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України установлено карантин з 12.03.2020, дію якого неодноразово продовжено та строк дії якого закінчився лише 30 червня 2023.

При цьому, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 введено в Україні воєнний стан, дію якого неодноразово продовжено, і на день подання позову та ухвалення рішення воєнний стан не скасовано.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVD-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільний кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту': "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з мстою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVD-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину".

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільний кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту': "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Тобто строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені на час карантину та періоду дії воєнного стану, починаючи з 30.03.2020 р. по даний час.

Відтак, твердження відповідача, про те, що позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, є безпідставними та спростовуються вище викладеними нормами законодавства.

Твердження відповідача, що позивач подав три позови, які обґрунтовує договором №26/01/2021 від 26.01.2021р., оцінюються судом критично, оскільки як вбачається з судових рішень у справах №902/1221/22, №902/1011/23 заборгованість та штрафні санкції з відповідача стягнуто за неналежне виконання договору поставки №26/01/2021 від 26.01.2021 р. однак за іншими видатковими накладними.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення штрафу і пені до 10%, суд приймає рішення про його часткове задоволення, а саме зменшення розміру штрафу на 50%, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності із об`єктивними обставинами складної ситуації у державі, економічного її становища, незначні терміни прострочення виконання зобов`язань, проведення відповідачем повної оплати за поставлений товар до подачі позовної заяви до суду та те що відповідач є підприємством, який, серед інших, покликаний забезпечити економічну стабільність в країні, яка перебуває у стані збройного конфлікту з Російською Федерацією, і покладення надмірного фінансового тягаря на останнього може призвести до погіршення його матеріального становища та неможливості виконання ним своїх основних завдань.

Крім того позивачем застосовано до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3 % річних та інфляційних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником. При цьому, штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні його розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи положення ст. 129 Конституції України, а також те, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин які є підставою для зменшення розміру штрафу.

Крім того, судом взято до уваги відсутність в діях відповідача умисних дій (заздалегідь передбачуваних).

Також, судом враховано правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, Велика Палата Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір заявленого до стягнення штрафу на 50% з заявлених 199 248,43 грн до 99 624,22 грн.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню судом частково.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача, оскільки в частині зменшення судом неустойки витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі не враховуючи зменшення.

Витрати на професійну правничу допомогу понесені позивачем, в даному рішенні, судом не розглядаються, оскільки останнім в позовній заяві зазначено, що докази остаточного розміру даних витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАШ-КАЛИНА" (вул. Незалежності, буд.46, м. Калинівна, Калинівський р-н., Вінницької обл., 22400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМАН ІНВЕСТ" (вул. Івана Акінфієва, буд.18, оф.216, м. Дніпро, 49057, ) 99 624,22 грн - штрафу, 10 022,09 грн - пені, 8 185,93 грн - інфляційних, 1 574,92 грн - 3% річних та 3 285,48 грн витрат на сплату судового збору.

3. У частині стягнення 99 624,22 грн. - штрафу відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом та на відому суду адресу електронної пошти позивача - , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача - , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 07 листопада 2023 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи