ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2023м. ДніпроСправа № 904/4240/23

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П. при секретарі судового засідання Скородумовій Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, 69063, м.Запоріжжя, вул.Базарна, 2 в особі Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області, 69002, м.Запоріжжя, вул.Олександрівська, 62,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест", 49600, м.Дніпро, вул.Мандриківська, 47, офіс 206/2,

про визнання недійсними пунктів договору та стягнення

Представники сторін:

від прокуратури: Баклан Віталій Вікторович

від позивача: Литвиненко Віталій Миколайович

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Запорізька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону в особі Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест", в якій просить суд:

- визнати недійсним пункт 3.2 Договору №СК25/222/3 від 17.01.2023 з відповідними змінами в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 4 184,30 грн., що укладений між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області (69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 62, Код ЄДРПОУ 34790110) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕКС ІНВЕСТ» (49600, м.Дніпро, вул. Мандриківська, 47, офіс 206/2, Код );

- визнати недійсним пункт 3.2 Договору №СК25/222/34 від 14.04.2023 з відповідними змінами в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 2 734,58 грн., що укладений між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області (69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 62, Код ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕКС ІНВЕСТ» (49600, м.Дніпро, вул. Мандриківська, 47, офіс 206/2, Код );

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕКС ІНВЕСТ» (49600, м. Дніпро, вул. Мандриківська, 47, офіс 206/2, Код , р/р НОМЕР_1 , ПАТ «Ощадбанк», МФО 305482) на користь Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області (69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 62, Код , р/р UA0016884 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172), суму зайво сплаченого податку на додану вартість у розмірі 6 918,88 грн.;

- стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 8 052,00 грн., за подачу позовної заяви на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (р/р UA0025746, МФО 820172 в ДКСУ м. Київ, ).

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконання умов договору поставки № СК25/222/3 від 17.01.2023р. в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

Ухвалою суду від 11.08.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.09.2023р. о 12:00.

12.09.2023р. до суду від Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документи на підтвердження представництва.

Відповідач не скористався своїм правом, не направив до суду відзив на позовну заяву. Про відкриття провадження у справі був належним чином повідомлений про що свідчить рекомендоване повідомлення № 588.

Ухвалою суду від 10.10.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.10.2023 о 14:30год.

В судове засідання з`явився прокурор, представник позивача, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений.

В судовому засіданні, 23.10.2023р., оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.01.2023 між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області (надалі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (надалі постачальник) був укладений договір поставки № СК25/222/3.

Відповідно до пункту 1.1 договору, постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність Товари, а Покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний Товар.

Найменування Товару: Бензин А-95 (поточні видатки) згідно накладних на товар. (п.1.2. договору)

Код ДК: Бензин А-92 Energy, Бензин А-95, Бензин А-95 Energy код ДК 021:20-9 - Нафта і дистиляти. (п.1.3. договору)

Одиниця вимірювання: літр. (п.1.4. договору)

Кількість: 1230 літрів, згідно накладних на товар. (п.1.5. договору)

Згідно п.1.6. договору, відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами" затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

Відповідно до п.1.7. договору, закупівля здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 № 1275 «Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану».

Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно умов Договору. (п.2.1. договору)

Відповідно до пункту 3.1. договору, ціна 1 літра товару: 52,00грн. в т.ч.ПДВ 7%, згідно накладних на товар.

Згідно п.3.2. договору, загальна сума договору становить 63 960,00грн. (шістдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят гривень 00 коп.), у тому числі ПДВ 7 %.

Відповідно до п.4.1. договору, оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в день виписки рахунку-фактури та накладної на товар. Ціна одного літру товару вказується в рахунку-фактурі та накладної і дійсна протягом дня їх виписки.

Оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на вказані в рахунку-фактурі, накладній реквізити постачальника. (п.4.2. договору)

Строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки). (п.5.1. договору)

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до кінця воєнного стану, але не довше ніж до 31 грудня 2023 року та будь-якому випадку в частині виконання зобов`язань до повного їх виконання. (п.10.1. договору)

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу паливо на загальну суму 63 960,00грн., в тому числі ПДВ на суму 4 184,30грн., про що свідчить підписана обома сторонами видаткова накладна № 0025/0000063 від 17.01.2023р..

Позивач на виконання умов договору сплатив за поставлений відповідачем товар в розмірі 63 960,00грн., про що свідчить платіжне доручення № 13 від 17.01.2023р.

14.04.2023 між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області (надалі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (надалі постачальник) був укладений договір поставки № СК25/222/34.

Відповідно до пункту 1.1 договору, постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність Товари, а Покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний Товар.

Найменування Товару: Бензин А-95, Дизельне паливо Energy (поточні видатки) згідно накладних на товар. (п.1.2. договору)

Код ДК: Дизельне паливо Energy, Бензин А-95, код ДК 021:20-9 - Нафта і дистиляти. (п.1.3. договору)

Одиниця вимірювання: літр. (п.1.4. договору)

Кількість: 480 літрів Бензину А-95, 470 літрів Дизельного палива Energy згідно накладних на товар. (п.1.5. договору)

Згідно п.1.6. договору, відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами" затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

Відповідно до п.1.7. договору, закупівля здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 № 1275 «Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану».

Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно умов Договору. (п.2.1. договору)

Відповідно до пункту 3.1. договору, ціна 1 літра товару: 44,00грн. в т.ч. ПДВ 7 %, згідно накладних на товар.

Згідно п.3.2. договору, загальна сума договору становить 41 800,00грн. (сорок одна тисяча вісімсот гривень 00 коп.), у тому числі ПДВ 7 %.

Відповідно до п.4.1. договору, оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в день виписки рахунку-фактури та накладної на товар. Ціна одного літру товару вказується в рахунку-фактурі та накладної і дійсна протягом дня їх виписки.

Оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на вказані в рахунку-фактурі, накладній реквізити постачальника. (п.4.2. договору)

Строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки). (п.5.1. договору)

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до кінця воєнного стану, але не довше ніж до 31 грудня 2023 року та будь-якому випадку в частині виконання зобов`язань до повного їх виконання. (п.10.1. договору)

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу паливо на загальну суму 41 800,00грн., в тому числі ПДВ на суму 2 734,58грн., про що свідчить підписана обома сторонами видаткова накладна № 0025/0000488 від 14.04.2023р..

Позивач на виконання умов договору сплатив за поставлений відповідачем товар в розмірі 41 800,00грн., про що свідчить платіжна інструкція № 171 від 17.04.2023р.

Отже, за договорами поставки № СК25/222/3 від 17.01.2023р. та № СК25/222/34 від 14.04.2023р. позивачем було сплачено за отриманий товар від відповідача суму 105 760,00грн.

02.03.2022 прийнято Постанову Кабінету Міністрів України № 178 Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану (далі - постанова КМУ № 178) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби України тощо, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Постанова КМУ № 178 набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постанова Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 містить посилання на норми підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином фактичне постачання товару за вказаними вище договорами було здійснено відповідачем після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022.

Отже, включення до вартості закуповуваного пального згідно з договорами поставки № СК25/222/3 від 17.01.2023р. податку на додану вартість в розмірі 4 184,30грн. та № СК25/222/34 від 14.04.2023р. податку на додану вартість в розмірі 2 734,58грн. з подальшою її сплатою постачальнику не відповідає вимогам підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та постанові Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022, а сплачені кошти у сумі 6 918,88грн. є безпідставно набутим майном.

Позивач з огляду на вимоги вищезазначених нормативних актів звернувся до відповідача із листом № 34/02-1051 від 12.05.2023 (а.с. 29), в якому просив повернути сплачені кошти у виді податку на додану вартість за вказаними договорами поставки № СК25/222/3 від 17.01.2023р. в розмірі 4 184,30грн. та № СК25/222/34 від 14.04.2023р. в розмірі 2 734,58грн.

Вказаний вище лист позивача залишився без відповіді.

Станом на сьогоднішній день заборгованість за договорами поставки № СК25/222/3 від 17.01.2023р. та № СК25/222/34 від 14.04.2023р. в частині повернення ПДВ, складає 6 918,88грн., яка підлягає до стягненню і підтверджується матеріалами справи.

Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, ПДВ - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Згідно з підпунктами "а" і "б" п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Згідно із підпунктом "г" підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до пунктів 1, 2 Постанови № 178 до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Системний аналіз вказаних норм права засвідчує, що приписи підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України та приписи постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 поширюються на діяльність Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області, яким є позивач.

На підставі викладеного операції з постачання Управлінню Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області пального за договорами поставки № СК25/222/3 від 17.01.2023р. та № СК25/222/34 від 14.04.2023р. оподатковуються за нульовою ставкою, що свідчить про безпідставне включення в ціну вказаних договорів, зазначену в пункті 3.2. кожного договору, суми податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Разом з цим, у застосуванні наведених положень статей Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому (правовий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 12.03.2018 зі справи № 910/22319/16).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, приписи статті 217 Цивільного кодексу України регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин.

При цьому закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша - йому відповідати. Отже, за таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому. Не призводить недійсність окремої частини правочину до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

Зокрема, у випадку, що розглядається, можна припустити наявність (існування) договорів поставки № СК25/222/3 від 17.01.2023р. та № СК25/222/34 від 14.04.2023р. без включення до нього умови щодо необхідності сплати ПДВ.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку. Вказаний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20.

Так, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 922/2439/20 щодо неможливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ (з посиланням на те, що включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 договір може бути визнаний недійсним в частині включення суми ПДВ до вартості товару.

Зокрема, зміст оспорюваних правочинів в цій частині суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що в силу вимог частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договорів недійсними у цій частині.

За таких обставин недотримання при укладенні договорів поставки № СК25/222/3 від 17.01.2023р. та № СК25/222/34 від 14.04.2023р. вимог податкового законодавства зумовлює існування підстав для визнання таких договорів недійсним в частині включення податку на додану вартість до загальної ціни договору.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, якщо сторона зобов`язання набула кошти (суму ПДВ) за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, то такі кошти набуто на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як було зазначено вище, Постанова КМУ № 178 набрала чинності з дня її опублікування і застосовувалась з 24.02.2022.

Так, однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності - це загально правовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

З врахуванням вище викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо представництва прокурора , суд зазначає насутпне.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Таким чином "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 (п.п. 68,69,70 постанови).

Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів»

Крім того, жодним нормативним актом не визначено переліку доказів, виключно на підставі яких суд має встановлювати наявність у прокурора підстав для реалізації конституційної функції представництва інтересів держави в суді.

В постанові від 24.04.2019 по справі № 911/1292/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив:

"18. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

19. Водночас, є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

20. ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи."

Прокурор зазначає, що повномасштабне вторгнення російської федерації та введення в Україні правового режиму воєнного стану об`єктивно зумовило виникнення складної економічної ситуації, необхідності додаткового фінансування Збройних Сил України та інших військових формувань, що виконують завдання з безпосередньої відсічі ворогу.

У зв`язку з цим, захист інтересів держави у бюджетних правовідносинах, у тому числі при зайвому витрачанні чи заволодінні бюджетними коштами, є основним пріоритетом роботи усіх органів, у тому числі прокуратури, а порушення у цій сфері є неприпустимим в умовах сьогодення.

Забезпечення національної безпеки українського суспільства є однією з найважливіших функцій держави, основні завдання із захисту суверенітету і територіальної цілісності якої покладаються на Збройні Сили України та інші військові формування. Водночас, успішні дії останніх безпосередньо залежать від рівня їх матеріального-технічного забезпечення.

За таких обставин, протиправне отримання відповідачем бюджетних коштів, тривале їх неповернення, беззаперечно вказує на наявність порушень державних інтересів, що зобов`язує прокурора вчинити дії для їх захисту у судовому порядку. Адже указані кошти можна було б додатково використати для матеріально-технічного забезпечення, бойової готовності та боєздатності військових підрозділів та, як наслідок, для забезпечення національної безпеки України.

Запорізькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області направлявся запит в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" про необхідність захисту інтересів держави від 04.07.2023 за № 5-4-1599ВИХ-23 (а.с. 30), в якому повідомлялося про встановлені правопорушення. У зв`язку із чим, з метою з`ясування наявності підстав для представництва інтересів держави просив надати інформацію чи направлялись листи до ТОВ "Інтекс Інвест" щодо повернення зайво сплаченого податку на додану вартість, якщо так просив надати завірені належним чином копії цих листів та відповіді на них.

Згідно з відповіддю позивача від 06.07.2023 № 34/02-1309 (а.с. 31) останній повідомив, що ТОВ "Інтекс Інвест" проігнорувало претензію позивача щодо повернення зайво сплаченого ПДВ за договорами поставки.

Надалі, як зазначає прокурор, спеціалізованою прокуратурою (станом на час подачі позову) здійснено моніторинг загальнодоступних інформаційних джерел («Судова влада. Стан розгляду справ») яким встановлено, що в судовому порядку відповідний спір не вирішується, провадження у такій справі судами не відкривалось.

Прокурором розцінена така поведінка позивача як нездійснення уповноваженими органами, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захисту інтересів держави, причиною чого є воєнний стан та покладені у зв`язку з цим завдання щодо відсічі ворогу. А тому, така усвідомлена пасивна поведінка позивача є достатніми підставами для звернення спеціалізованої прокурори до суду для захисту інтересів держави.

Спеціалізованою прокуратурою повідомлено позивача листом від 12.07.2023 №5-4-1733ВИХ-23 (а.с. 32) про прийняття рішення щодо пред`явлення прокурором позову щодо захисту інтересів держави.

Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в розмірі 8052,00 грн.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним пункт 3.2 Договору № СК25/222/3 від 17.01.2023 з відповідними змінами в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 4 184,30грн., що укладений між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області (69002, м.Запоріжжя, вул.Олександрівська, 62, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (49600, м.Дніпро, вул. Мандриківська, 47, офіс 206/2, ).

Визнати недійсним пункт 3.2 Договору № СК25/222/34 від 14.04.2023 з відповідними змінами в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 2 734,58 грн., що укладений між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області (69002, м.Запоріжжя, вул.Олександрівська, 62, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (49600, м.Дніпро, вул. Мандриківська, 47, офіс 206/2, ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (49600, м.Дніпро, вул.Мандриківська, 47, офіс 206/2, , р/р НОМЕР_1 , ПАТ «Ощадбанк», МФО 305482) на користь Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області (69002, м.Запоріжжя, вул. Олександрівська, 62, , р/р UA0016884 Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО 820172), суму зайво сплаченого податку на додану вартість у розмірі 6 918,88 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтекс Інвест" (49600, м.Дніпро, вул.Мандриківська, 47, офіс 206/2, ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (р/р UA0025746, МФО 820172 в ДКСУ м. Київ, ) судовий збір в сумі 8 052,00грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.10.2023

Суддя С.П. Панна