ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023м. ХарківСправа № 922/3168/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н. А.

за участю секретаря судового засідання Желтухіна А. М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, )

до Комунального підприємства «Куп`янськтеплоенерго» Куп`янської міської ради Харківської області (63705, Харківська область, місто Куп`янськ, проспект Конституції, буд. 108А, )

про стягнення грошових коштів в розмірі 65 195 974,28 грн.,

за участю представників учасників справи:

позивача - Бернацької О. В.,

відповідача - Курила М. І., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (позивач по справі) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства «Куп`янськтеплоенерго» Куп`янської міської ради Харківської області (відповідач по справі) про стягнення грошових коштів в розмірі 65 195 974,28 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що згідно даних Оператора ГТС, відображених у додатках до листа оператора ГТС від 13.12.2022 № ТОВВИХ-22-13588 на Інформаційній платформі, що узгоджується із інформацією відображеною у актах приймання-передачі природного газу, рахунках на оплату, відповідачу було поставлено природного газу з 01.02.2022 по 26.02.2022 року в об`ємі 1 261 606,91 м3 на загальну суму 51 895 490,81 грн., проте отриманий газ відповідач не оплатив, в зв`язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 51 895 490,81 грн. В зв`язку з неоплатою отриманого відповідачем газу, позивачем нараховано відповідачу інфляційні збитки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання лютого 2022 11 483 430,41 грн. за період прострочення з 01.04.2022 по 31.05.2023, відсотки за користування грошовими коштами за зобов`язаннями лютого 2022 - 1 817 053,06 грн. за період прострочення з 01.04.2022 по 31.05.2023, загальна заявлена до стягнення сума складає 65 195 974,28 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3168/23; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; почато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 06.09.2023: встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, у зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам статті 165 ГПК України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач має надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду та докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов; позивачу згідно статті 166 ГПК України встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання; відповідачу згідно статті 167 ГПК України встановлено строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь на відзив з дня його отримання; повідомлено учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/; роз`яснено учасникам справи, що відповідні заяви по суті справи повинні відповідати вимогам статей 161-165 ГПК України та мають бути подані у строк, визначений ГПК України та відповідній ухвалі суду, письмові докази подаються до суду в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (ст. 91 ГПК України), звернуто увагу сторін на те, що усі заяви, клопотання, пояснення, докази тощо, які подаються до суду, мають бути одночасно направлені іншим учасникам справи.

Ухвала суду від 18.07.2023 про відкриття провадження у справі отримана: позивачем 21.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 384 (аркуш справи 110); відповідачем 18.07.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в Електронний кабінет відповідача в системі "Електронний суд" (аркуш справи 109).

Безпосередньо перед судовим засіданням 06.09.2023 на адресу Господарського суду Харківської області надійшов відзив на позов від 01.09.2023 Комунального підприємства «Куп`янськтеплоенерго» Куп`янської міської ради Харківської області (вх. № 23955/23).

В судовому засіданні 06.09.2023 представник відповідача заявив усне клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позов, в обґрунтування якого представник відповідача зазначив, що йому, як представнику відповідача, не було відомо про наявність у відповідача Електронного кабінету в системі "Електронний суд". Крім того відповідач вказав на те, що на території міста Куп`янськ відбуваються активні бойові дії і через постійний обстріл міста Куп`янськ, періодичну відсутність електроенергії, працівники відповідача вимушені перебувати під час повітряної тривоги в укритті, в зв`язку із чим у відповідача не було змоги вчасно надати документи для підготовки відзиву представнику. Представник позивача проти поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву заперечував.

Враховуючи, що представнику відповідача не було відомо про зареєстрований Електронний кабінет відповідача у системі "Електронний суд" та для з`ясування судом причин та обставин затримки неподання відповідачем документів представнику відповідача для підготовки та надання відзиву до господарського суду у встановлений судом строк, з метою гарантування конституційного права на захист відповідачу, суд протокольною ухвалою відклав підготовче судове засідання на 11.09.2023.

В призначеному 11.09.2023 судовому засідання взяв участь представник позивача, відповідач явку свого представника в призначене судове засідання не забезпечив, правом на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не скористався, про причини неявки свого повноважного представника в призначене судове засідання не повідомив, жодних заяв чи клопотань до господарського суду не надав, при цьому представник відповідача адвокат Курило М. І. телефоном повідомив секретаря судового засідання про те, що не буле приймати участь в призначеному 11.09.2023 судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позов, відзив на позов від 01.09.2023 (вх. № 23955 від 06.09.2023) залишено без розгляду; протокольною ухвалою суду від 11.09.2023 з огляду на те, що судом вчинені всі дії в межах підготовчого провадження, сторонам та учасникам справи надана судом можливість реалізувати свої процесуальні права, при відсутності клопотань від учасників справи про інше, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.09.2023.

Ухвала суду від 11.09.2023 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.09.2023 доставлена до Електронного кабінету відповідача 11.09.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (аркуш справи 160).

27.09.2023 (вх. № 25859/23) на адресу Господарського суду Харківської області надійшла заява Комунального підприємства «Куп`янськтеплоенерго» Куп`янської міської ради Харківської області, в якій відповідач просить суд продовжити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 06.09.2023 (фактична дата подання відзиву до суду) та врахувати його під час вирішення спору. В обґрунтування поданого клопотання посилався на те, що на даний час зруйновані адміністративні будівлі органів місцевого самоврядування Куп`янської міської територіальної громади, в тому числі Комунального підприємства «Куп`янськтеплоенерго» Куп`янської міської ради Харківської області, за наслідками перебування окупаційної влади відсутня комп`ютерна оргтехніка, відсутня службова документація, переважна більшість працівників, в тому числі колишнє керівництво підприємства відповідача, виїхали за межі міста Куп`янська, більш того, прифронтове місто постійно перебуває під щільними обстрілами РФ, під час обстрілів відсутнє світло та вода.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.09.2023 задоволено заяву відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву (вх. № 25859/23 від 25.09.2023), прийнято до розгляду відзив на позов (вх. № 23955/23 від 06.09.2023), відкладено судове засідання на 18.10.2023, ухвала суду доставлена в Електронний кабінет позивача та відповідача відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронних листів (аркуш справи 172-173).

В обґрунтування поданого відзиву відповідач зазначив про те, що заперечує проти посилань позивача щодо того, що договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання, оскільки він є обов`язковим до виконання, відтак його в силу ст. 208 ЦК України належить вчиняти у письмовій формі між юридичними особами; відносно стягнення інфляційних витрат та стягнення відсотків за користування грошовими коштами заперечував з посиланням на наявність форс-мажорних обставин, засвідчених листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1; зазначив також, що під час окупації м. Куп`янська Харківської області мобільний зв`язок був відсутній, підприємства, установи та організації, банківські установи, поштові відділення та органи казначейства не працювали, працівники підприємств, установ, організацій Куп`янської міської ради Харківської області розпорядженням Куп`янського міського голови від 27.02.2022 № 42 з перших днів окупації було відправлено в простій, а в червні 2022 року взагалі було звільнено, відтак внаслідок окупації виникли об`єктивні обставини, які унеможливили належне виконання обов`язків відповідача.

04.10.2023 (вх. № 26955/23) на адресу Господарського суду Харківської області надійшла відповідь на відзив позивача з клопотанням про поновлення строку на подання відповіді на відзив.

Протокольною ухвалою суду від 18.10.2023 поновлено позивачу строк на подання відповіді на відзив, прийнято до розгляду відповідь на відзив, розпочато розгляд справи по суті, заслухано вступне слово сторін та оголошено перерву у судовому засіданні до 01.11.2023.

В обґрунтування відповіді на відзив позивач зазначив: 1) договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається з урахуванням вимог статей 205, 633,634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника, отже договір постачання природного газу укладено шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» на офіційному сайті Нафтогаз України (Газ та електроенергія для бізнесу gas.ua) 30.07.2020 та розміщення Типового договору постачання природного газу постачальника «останньої надії», його акцептування споживачем через факт споживання газу 01.02.2022; 2) ТПП України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнає форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, та підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, як для суб`єктів господарювання так і для населення, проте форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням /обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин, відтак сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань, сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання рішення та військовими діями, однак відповідач не довів обставин, які виникли у зв`язку з війною та безпосередньо вплинули на його можливість виконати свій обов`язок по сплаті вартості спожитого природного газу, а також не довів зв`язок між неможливістю виконання зобов`язання по оплаті газу та військовими діями.

В судовому засіданні 01.11.2023 суд продовжив розгляд справи по суті. Представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Представник відповідача проти позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву та просив суд в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, вислухавши присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача, об`єктивно оцінивши надані суду документальні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (постачальник «останньої надії») відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

26.10.2021 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236» (Постанова КМУ № 1102).

У відповідності до положень пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС із змінами внесеними Постановою № 1102, реєстрація побутового споживача, споживача, що здійснює виробництво теплової енергії здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта у випадках, серед іншого, відсутності за три дні до кінцевої дати постачання природного газу поточним постачальником побутового споживача або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, в Реєстрі іншого постачальника. У такому випадку постачання здійснюється з дня наступного за кінцевим днем постачання попереднім постачальником.

У відповідності до положень пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі дані скриньки G_MAIL_PLR.

Об`єми природного газу, спожитого відповідачем, Оператором ГРМ включено до портфеля постачальника «останньої надії» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і, відповідно спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем. Факт включення відповідача до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу спожитого відповідачем у лютому 2022 у період з 01.02.2022 по 26.02.2022 до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується листом Оператора ГТС з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10); відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом.

Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 («Кодекс ГТС»).

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку позивач та відповідач, як продавець та покупець природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.

Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (пункт 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Таким чином, позивач, як суб`єкт ринку природного газу має право доступу до Інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується: листом оператора ГТС від 13.12.2022 № ТОВВИХ-22-13588 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача за ЕІС-кодом - 56XQ000174H9M00Y; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10); відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом - 56XQ000174H9M00Y.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015р. (Правила), договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (Договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.

Так, відповідно до підпункту 4.2. розділу IV публічного Типового Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу XIІ Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (Кодекс ГТС) у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого Споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується Постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Отже, позивач проводить нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 1 жовтня 2021 ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії» щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою КМУ від 30 вересня 2015 № 809 в редакції Постанови КМУ № 1102.

Цією ж Постановою КМУ № 1102 на період постачання з 01 грудня 2021 і надалі ціна розраховувалася відповідно до формули пункту 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 № 809, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2021 № 1102.

З 1 грудня 2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов публічного (укладеного) Типового Договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price. Ціна природного газу також підтверджується довідкою позивача.

Разом із цим, відповідно до пункту 4.4. публічного Типового Договору, Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено).

На виконання вказаного пункту позивачем направлялись на адресу відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу, однак останнім рахунок за лютий місяць 2022 був не оплачений.

Порядок здійснення оплати визначений пунктом 4.4. публічного Типового Договору, яким передбачено, що Споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Таким чином, укладений між сторонами публічний Типовий Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 2 статті 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 2 статті 265 ГК України визначено, що договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Тобто, виходячи з частини 2 статті 265 ГК України та предмету Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, а також враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та укладеним між ними Договором, який за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Отже, всі відносини між Споживачем та Постачальником після укладання договору регулюються Цивільним кодексом та іншими нормативними актами, а саме, Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015р. № 2496, Типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 р. № 2501

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було виконано в повному обсязі взяті на себе зобов`язання відповідно до Договору, у строк та порядок передбачений Типовим Договором, належним чином та в повному обсязі, а саме: згідно даних Оператора ГТС відображених у додатках до листа оператора ГТС від 13.12.2022 № ТОВВИХ-22-13588 на Інформаційній платформі, що узгоджується із інформацією відображеною у актах приймання-передачі природного газу, рахунках на оплату, відповідачу було поставлено природного газу - з 01.02.2022 по 26.02.2022 року, позивач поставив відповідачу природний газ в об`ємі 1 261 606,91 м3. на загальну суму 51 895 490,81 грн.

На підставі викладеного суд констатує, що у відповідача дійсно перед позивачем виникла заборгованість за спожитий природний газ в об`ємі 1 261 606,91 м3 на суму 51 895 490,81 грн.

Зобов`язанням за статтею 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Договір, згідно статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 ЦК України та статтею 193 ГК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог пункту 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Таким чином враховуючи, що оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, останній зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Зокрема, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні збитки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання лютого 2022 - 11 483 430,41 грн. за період прострочення з 01.04.2022 по 31.05.2023, а також відсотки за користування грошовими коштами за зобов`язаннями лютого 2022 - 1 817 053,06 грн. за період прострочення з 01.04.2022 по 31.05.2023.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що останні є обґрунтованими та арифметично вірними, а тому позовні вимоги в цій частині є правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача проти позову в зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Водночас відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті отриманого газу за період з 01.02.2022 по 26.02.2022.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Також суд при прийнятті рішення виходить з наступного.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд керується при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Із зазначеного вище вбачається, що відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги наведені положення законодавства, встановлені судом обставини, зміст доводів учасників процесу та наявних доказів, суд дійшов висновку про те, що відповідачу дійсно було поставлено природного газу з 01.02.2022 по 26.02.2022 року в об`ємі 1 261 606,91 м3 на загальну суму 51 895 490,81 грн., проте отриманий газ відповідач не оплатив, в зв`язку із чим утворилась заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 51 895 490,81 грн., а в зв`язку з неоплатою отриманого відповідачем газу, позивачем правомірно нараховано відповідачу інфляційні збитки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання лютого 2022 - 11 483 430,41 грн. за період прострочення з 01.04.2022 по 31.05.2023, відсотки за користування грошовими коштами за зобов`язаннями лютого 2022 - 1 817 053,06 грн. за період прострочення з 01.04.2022 по 31.05.2023, в зв`язку з чим вимоги позивача суд визнає обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Судом враховується також, що Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про задоволення позову повністю, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, 1, 2, 11, 13, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Куп`янськтеплоенерго» Куп`янської міської ради Харківської області (63705, Харківська область, місто Куп`янськ, проспект Конституції, буд. 108А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) 65 195 974,28 грн., в тому числі: основний борг - 51 895 490,81 грн., три проценти річних - 1 817 053,06 грн., інфляційні втрати - 11 483 430,41 грн., а також 939 400,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.11.2023.

Суддя Н.А. Новікова