ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2429/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянув в порядку с письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2023, прийняте суддею Смелянець Г.Є. у м. Одесі

у справі № 916/2429/23

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Великий Фонтан"

про стягнення 91 340, 55 грн. та

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року Акціонерне товариство (далі АТ) "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ) Великий Фонтан про стягнення боргу у загальній сумі 91 340, 55 грн., у т.ч.: основний борг 40 000 грн., пеня 20 576, 90 грн., 3 % річних 6 396, 48 грн., інфляційні втрати 24 367,17 грн., а також просило стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №20/21-3071-ТЕ-23 постачання природного газу від 05.10.2020 у частині здійснення своєчасної оплати поставленого природного газу, у зв`язку з чим позивачем нарахована сума боргу, пеня, 3% річних та інфляційні втрати у зазначеному вище розмірі.

Ухвалою суду першої інстанції від 06.09.2023 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 40 000 грн., оскільки під час розгляду справи відповідачем здійснено оплату основного боргу в зазначеному розмірі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.09.2023 позов задоволено частково та стягнуто з ОСББ Великий Фонтан на користь АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у сумі 10 000 грн., 3 % річних у сумі 6 396,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 24 367,17 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 770,11 грн. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 10 576, 90 грн. відмовлено.

Перевіривши розрахунки нарахованих позивачем до стягнення 3% річних, пені та інфляційних втрат господарський суд першої інстанції встановив їх вірність та відповідність обставинам справи, разом з тим за клопотанням відповідача зменшив розмір пені з заявлених позивачем до стягнення 20 576, 90 грн. до 10 000 грн. та відповідно задовольнив позов частково.

Із зазначеним рішенням місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні пені в розмірі 10 576грн. не погоджується позивач, який звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та просить оскаржуване рішення скасувати в цій частині відмови та ухвалити нове в цій частині про стягнення пені в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції зменшив розмір заявленої до стягнення позивачем пені більш ніж на 50 % безпідставно і не врахував, що відповідач не надав достатніх доказів та підтвердження його скрутного фінансового становища, водночас неможливість виконання зобов`язань не може бути підставою для звільнення його від відповідальності. Також на переконання апелянта судом неправомірно не враховано того, що неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої зобов`язання.

Скаржник вважає, що місцевий господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, про те він під час розгляду справи не врахував інтереси позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Колегія суддів розглянула матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевірила законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги та дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2020 між АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та ОСББ Великий Фонтан (Споживач) укладено договір №20/21-3071-ТЕ-23 постачання природного газу, згідно з яким Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У п. 2.1 договору зазначено, що Постачальник передає Споживачу у жовтні 2020 року -квітні 2021 року замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 150,0 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях.

За умовами п. 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до ч. 6 п. 6.2 договору споживач зобов`язаний, зокрема, прийняти газ в кількості, зазначеній в п. 2.1 даного Договору; своєчасно оплачувати поставлений природний газ в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.

Згідно з п. 7.2 договору у редакції додаткової угоди №8 від 26.03.2021 до договору про постачання природного газу від 05.10.2020 №20/21-3071-ТЕ-23 у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 13.3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 11.1 Договору зазначено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2021 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

До договору про постачання природного газу від 05.10.2020 №20/21-3071-ТЕ-23, сторонами були підписані додаткові угоди №1/1 від 30.10.2020, №1 від 23.11.2020, №3 від 30.11.2020, №4 від 22.12.2020, №5 від 29.01.2021, №6 від 26.02.2021, №7 від 26.03.2020, №8 від 26.03.2021, №9 від 28.04.2021.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 1 256 618, 95 грн., із врахуванням ПДВ, про що свідчать підписані між сторонами та скріплені печатками Акти приймання-передачі природного газу від 30.11.2020 на суму 152 552, 56 грн., від 31.12.2020 на суму 251 202, 68 грн., від 31.01.2021 на суму 310 165, 31 грн., від 28.02.2021 на суму 230 767, 86 грн., від 31.03.2021 на суму 198 362, 22 грн., від 30.04.2021 на суму 113 568, 32 грн.

В свою чергу відповідачем здійснено часткову оплату за отриманий природний газ на суму 1 216 618, 95 грн., про що свідчить виписки по рахунку відповідача.

За розрахунком позивача основний борг відповідача становив 40 000 грн., у зв`язку з несплатою якого позивач звернувся до суду з даним позовом та, окрім стягнення з відповідача основного боргу, просив стягнути з відповідача пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

Після відкриття провадження у справі відповідачем здійснено оплату основного боргу в сумі 40 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1576 від 21.06.2023 та сальдо по договору №20/21-3071-ТЕ-23, у зв`язку з чим ухвалою суду першої інстанції від 06.09.2023 було закрито провадження у відповідній частині.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач звертався до суду із клопотанням про зменшення розміру неустойки до 1 000 грн.

Суд першої інстанції розглянув відповідне клопотання, частково задовольнив його та зменшив розмір заявленої позивачем до стягнення пені до 10 000 грн..

Предметом апеляційного перегляду є правильність застосування судом першої інстанції положень ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України щодо зменшення заявленого позивачем розміру пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду за виняткових обставин, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого він підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та 25.02.2020 у справі №904/2542/19).

Зменшення неустойки є протидією необґрунтованому збагаченню однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст.233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21).

У п.п. 8.22 - 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19).

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

При цьому, колегія суддів зазначає, що в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Приймаючи до уваги наведене, те, що відповідачем у повному обсязі сплачено існуючу заборгованість, а позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині своєчасної оплати поставленого товару, а також з огляду те, що неустойка як вид відповідальності не має на меті надмірне збагачення кредитора за рахунок боржника, колегія суддів, з урахуванням майнових інтересів обох сторін, вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про можливість зменшення заявленої до стягнення пені.

Колегія суддів вважає таке зменшення розумним та оптимальним балансом наслідків як для позивача, так і для відповідача.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в даному випадку місцевим господарським судом враховано також й інтереси позивача, оскільки розмір пені зменшено не до 1000 грн., як то просив відповідач, а до 10 000 грн.

Таким чином, зміст оскаржуваного рішення свідчить про те, що у розгляді справи суд реалізував надане право та зменшив розмір пені за наслідками аналізу, оцінки доказів та дослідження конкретних обставин безпосередньо цієї справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів та дійшов вірного висновку про зменшення розміру пені.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що суд першої інстанції при зменшенні пені не дослідив та не врахував інтереси позивача, оскільки, відповідно до норм статей 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують ймовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань відповідачем.

Слід також відзначити, що пеня не є основною заборгованістю і, відповідно, зменшення їх розміру не несе значного негативного наслідку в фінансовому становищі позивача, з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення, у даному випадку, інфляційних втрат та 3% річних у розмірі, що був заявлений позивачем, а тому негативні для позивача наслідки, у вигляді несвоєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого газу, були компенсовані, у тому числі за рахунок таких грошових коштів.

Отже на думку апеляційного суду, зменшення судом першої інстанції заявлених позивачем до стягнення пені до 10 000 грн. повною мірою відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності, такий висновок суду не порушує балансу інтересів сторін та не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 Цивільного кодексу.

Таким чином, твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків, викладених у мотивувальній частині рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 року в оскаржуваній частині, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

Судові втрати, пов`язані з апеляційним розглядом відповідно до правил ст. 129 ГПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2023 у справі №916/2429/23 без змін.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено 31.10.2023 о 10.45

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Савицький Я.Ф