ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про визнання вимог кредитора

"20" жовтня 2023 р. Справа № 916/1754/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Райчевої Світлани Іванівни,

при секретарі судового засідання Скогутовському І.П.

дослідивши матеріали справи

За заявою кредитора: Товариства з обмеженою відповідальністю „ПОКАН (03194, м. Київ, вул. Зодчих, буд. 26В; )

до боржника: Приватного підприємства Українська будівельна компанія „КАШТАН (67801, Одеська обл., Овідіопольський р-н., смт. Овідіополь, вул. Суворова, буд. 2; )

про банкрутство,

Учасники справи у судове засідання не з`явились;

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.08.2021р. відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Українська будівельна компанія "КАШТАН"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Данілова Артема Івановича.

05.08.2021р. господарським судом в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" в електронній формі було сформовано оголошення про відкриття провадження у справі №916/1754/21 про банкрутство Приватного підприємства Українська будівельна компанія „КАШТАН.

06.08.2021р. на офіційному сайті Вищого господарського суду України опубліковано повідомлення про відкриття провадження у справі №916/1754/21 про банкрутство Приватного підприємства Українська будівельна компанія „КАШТАН.

Постановою Господарського суду Одеської області від 17.11.2021р. визнано банкрутом приватне підприємство "Українська будівельна компанія "КАШТАН"; відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Данілова Артема Івановича.

Частиною 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

23.05.2022р. до господарського суду надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 з грошовими вимогами до Приватного підприємства Українська будівельна компанія „КАШТАН у сумі 716 635, 74 грн.

За подання заяви кредитором сплачено 4962, 00 грн. судового збору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.05.2022р. заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до Приватного підприємства Українська будівельна компанія „КАШТАН прийнято до розгляду.

Розглянувши заяву кредитора, суд встановив:

Частиною 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 31, ст. 441).

Згідно ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Стаття 1 Кодексу України з процедур банкрутства встановлює, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загально-обов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Частиною 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Згідно ч. 4 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Частиною 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.

Розглянувши заяву кредитора господарський суд зазначає наступне.

В обґрунтуванні заяви з грошовитим вимогами до Боржника ОСОБА_1 посилається на наступне.

23.01.2007р. між Приватним підприємством "Українська будівельна компанія "КАШТАН" та ОСОБА_2 укладено Договір № ЛД/К-1-57 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна.

Пунктом 1.1. Договору визначено, що за своїм правовим змістом цей Договір є договором купівлі-продажу майнових прав відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно по п. 3.1. Договору, в порядку, передбаченому цим Договором, Підприємство зобов`язується передати у власність ОСОБА_3 , а Пайовик зобов`язується прийняти Пай і сплатити Підприємству суму Договору.

Відповідно розділу 2 даного Договору:

- Пай безумовне майнове право на Новозбудоване майно (після здавання Об`єкту будівництва в експлуатацію), що після державної реєстрації (за ініціативою Пайовика) стає правом власності Пайовика на Новозбудоване майно як на нерухомість.

- Новозбудоване майно - квартира будівельний номер АДРЕСА_1 будівництва. Новозбудоване майно є новозбудованим житлом, що буде використовуватися Пайовиком як місце проживання. Право власності Пайовика на Новозбудоване майно виникає в порядку, визначеному цивільним законодавством України.

- Об`єкт будівництва багатоквартирний житловий комплекс за адресою: АДРЕСА_2 ).

У пункті 5.1. Договору сторони визначили, що сума Договору становить 565 830, 72 грн., з яких 471 525, 60 грн. є Договірною вартістю, а 94 305, 12 грн. складає ПДВ.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що Після сплати 100 % суми Договору та протягом 35 робочих днів з дати надання Підприємству рішення про закінчення будівництва Об`єкту будівництва і прийняття його в експлуатацію Підприємство зобов`язується передати ОСОБА_4 та документи, що підтверджують прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію, Пайовик зобов`язується прийняти Пай та документи по Акту приймання-передачі.

21.03.2008р. між Приватним підприємством "Українська будівельна компанія "КАШТАН" та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору № ЛД/К-1-57 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 23.01.2007р., відповідно до якої пункт 5.1 договору викладено у наступній редакції: «сума договору становить 562 435, 74 грн., з яких 468 696, 45 грн. є договірною вартістю, а 94 305, 12 грн. складає ПДВ».

07.07.2010р. між Приватним підприємством "Українська будівельна компанія "КАШТАН" та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору № ЛД/К-1-57 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 23.01.2007р., відповідно до якої термін «Новозбудоване майно» розділу 2 «Терміни» договору № ЛД/К-1-57 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 23 січня 2007 року викладено у наступній редакції: «Новозбудоване майно - квартира будівельний номер АДРЕСА_3 будівництва. Новозбудоване майно є новозбудованим житлом, що буде використовуватися Пайовиком як місце проживання. Право власності Пайовика на Новозбудоване майно виникає у порядку, визначеному цивільним законодавством України.

Крім того, зазначеною додатковою угодою пункт. 5.1. Договору № ЛД/К-1-57 від 23.01.2007р. викладено у наступній редакції: "Сума договору становить 716 635, 74 грн., з яких 597 196, 45 грн. є договірною вартістю, а 119 439, 29 грн. складає ПДВ. Сума договору, відповідно до ч.2 ст. 605 та ст. 655 Цивільного кодексу України, змінюється пропорційно зміні розрахункової площі».

На виконання умов вказаного Договору ОСОБА_2 здійснено оплату грошових коштів у розмірі 716 635, 74 грн. наступними платежами: 29.01.2007р. - 42 437,30 грн., 29.01.2007р. - 226 332, 29 грн., 05.07.2007р. - 42 437, 30 грн., 12.10.2007р. - 42 437, 30 грн., 14.01.2008р. - 42 437, 30 грн., 27.03.2008р. - 166 354, 25 грн., 09.07.2010р. - 154 200, 00 грн. Копії відповідних квитанцій містяться у матеріалах справи.

Листами від 24.05.2016р. та 28.04.2017р. Приватне підприємство "Українська будівельна компанія "КАШТАН" підтвердило зарахування вказаних коштів та зазначило, що розрахунок за № ЛД/К-1-57 від 23.10.2007р. здійснено у повному обсязі, претензій щодо виконання умов вказаного договору у Підприємства немає.

Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.04.2016р. засвідчено, що на підставі сертифікату серії ІУ№19 від 26.01.2016р. Державної архітектурно-будівельної інспекції України, виданого на підставі акту готовності до експлуатації від 18.01.2016р., засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта будівництво багатоквартирного житлового комплексу з вбудованими приміщеннями громадського призначення, офісами та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 ), проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. На підставі сертифікату серії ІУ№50 від 18.02.2016р. Державної архітектурно-будівельної інспекції України, виданого на підставі акту готовності до експлуатації від 08.02.2016р., засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта будівництво багатоквартирного житлового комплексу з вбудованими приміщеннями громадського призначення, офісами та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 (окремий пусковий комплекс паркінг) за адресою: АДРЕСА_2 ), проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. На підставі зазначеного розпорядження багатоквартирним житловим комплексам з вбудованими приміщеннями громадського призначення, офісами та підземним паркінгом надано адреси: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 .

З вищенаведеного вбачається, що будівництво Об`єкту будівництва за договором № ЛД/К-1-57 від 23.01.2007р. завершено, а Об`єкт прийнято в експлуатацію.

Станом на даний час умови зазначеного Договору з боку Боржника не виконано, Пай ОСОБА_2 не передано.

Також, суд приймає до уваги, що у матеріалах справи наявне повідомлення №2020/06-03 від 03.06.2020р. про розірвання Договору №ЛД/К-1-57, яке підписано директором Приватного підприємства "Українська будівельна компанія "КАШТАН" Непомнящою О.О. Разом з тим, у матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_5 , у яких повідомлено, що лист №2020/06-03 від 03.06.2020р. нею не складався, не підписувався та не направлявся на адресу ОСОБА_2 та державного нотаріуса.

Інших доказів того, що вказаний договір припинив свою дію до матеріалів справи не надано.

У зв`язку із викладеним, господарський суд вважає вказаний Договір чинним. Доказів передачі Паю ОСОБА_2 до господарського суду не надано. Таким чином, у Боржника станом на дату розгляду вказаної заяви існує невиконане зобов`язання перед ОСОБА_2 за договором № ЛД/К-1-57 від 23.01.2007р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 29.07.2014р. видано свідоцтво про смерть та складено відповідний актовий запис №7737.

06.08.2014р. Другою одеською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №239/2014р. до майна померлого ОСОБА_2 . Єдиними спадкоємцями за законом на все майно, яке належало ОСОБА_2 є син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_1 , з якою з 11.06.2010р. померлий перебував у шлюбі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 свідоцтво про спадщину на даний час не отримала через підстави, які від неї не залежать.

Частиною 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 4, 5 ст. 1232-1 Цивільного кодексу України закріплено, що до спадкоємців переходять усі права та обов`язки за договором оренди житла з викупом, договором купівлі-продажу неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості (перший продаж), договором про участь у фонді фінансування будівництва, які мав спадкодавець. Спадкування прав та обов`язків за договором купівлі-продажу неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості (перший продаж), договору про участь у фонді фінансування будівництва є підставою для державної реєстрації за спадкоємцем спеціального майнового права на неподільний об`єкт незавершеного будівництва/майбутній об`єкт нерухомості та/або обтяження речових прав на такий об`єкт. Положення цієї статті поширюються також на договори щодо інвестування та/або фінансування будівництва об`єктів нерухомого майна, право на виконання будівельних робіт стосовно яких отримано до набрання чинності Законом України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому".

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Приписами ст. 1297 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Враховуючи вищевикладені положення Цивільного кодексу, господарський суд доходить висновку, що ОСОБА_1 успадкувала від її покійного чоловіка частку паю за договором № ЛД/К-1-57 від 23.01.2007р.

Стосовно частки ОСОБА_1 у спадщині на майновий пай за договором № ЛД/К-1-57 від 23.01.2007р. господарський суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1278 Цивільного кодексу частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Положеннями ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами 1, 2 ст. 177 Цивільного кодексу України встановлено, що об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть існувати у матеріальному світі та/або цифровому середовищі, що обумовлює форму об`єктів, особливості набуття, здійснення та припинення цивільних прав і обов`язків щодо них.

Згідно ч. 1, 2 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Приписами ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З положень договору № ЛД/К-1-57 від 23.01.2007р. вбачається, що право власності на Пай Боржник зобов`язаний був передати ОСОБА_2 після сплати останнім 100 % суми Договору та протягом 35 робочих днів з дати надання Підприємству рішення про закінчення будівництва Об`єкту будівництва і прийняття його в експлуатацію.

Як встановлено судом вище, ОСОБА_2 помер до закінчення будівництва Об`єкту будівництва і прийняття його в експлуатацію у зв`язку із чим, ОСОБА_2 не було передано у власність Пай за договором № ЛД/К-1-57 від 23.01.2007р. Тому саме майнові права на об`єкт - квартира будівельний номер АДРЕСА_6 розрахунковою площею 114, 16 кв.м., що розташована на 8 поверсі жилого будинку АДРЕСА_5 , увійшли до складу спадщини.

Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо заявлення ОСОБА_1 права на майнового паю, Суд враховує, що відповідно до наявного у матеріалах справи свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.06.2020р. частини на пай була визнана за другим спадкоємцем померлого ОСОБА_2 ОСОБА_6 . Вказане свідоцтво заявницею не оскаржувалось та у встановленому законом порядку не було скасовано.

За таких обставин, господарський суд зазначає, що у силу Закону ОСОБА_1 є спадкоємицею 50% частки Паю за договором № ЛД/К-1-57 від 23.01.2007р., який Приватне підприємство "Українська будівельна компанія "КАШТАН" зобов`язане було передати ОСОБА_2 , та має майнові вимоги до Приватного підприємства "Українська будівельна компанія "КАШТАН".

01.07.2022р. ліквідатор Приватного підприємства Українська будівельна компанія „КАШТАН арбітражний керуючий Данілов А.І. надав до господарського суду відзив на заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до Боржника. У відзиві арбітражний керуючий заперечував стосовно визнання грошових вимог у зв`язку із тим, положення Договору № ЛД/К-1-57 від 23.01.2007р. не передбачають наявності грошових зобов`язань Приватного підприємства Українська будівельна компанія „КАШТАН перед ОСОБА_1 .

Суд не приймає до уваги заперечення ліквідатора з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України Про інвестиційну діяльність (у редакції, чинній на момент укладання договорів), що визначає загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, зокрема, об`єкти житлового будівництва, інші об`єкти власності, а також майнові права (стаття 4 Закону).

За змістом статті 7 цього Закону (у відповідній редакції) всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності (стаття 9 Закону).

Інвестиційний договір, як окремий вид цивільно-правових договорів може містити положення різних видів цивільно-правових договорів залежно від предмету та цілей інвестування (договору про спільну діяльність, капітального будівництва, кредитування, купівлі-продажу, довірчого управління майном). Відтак, зазначений договір передбачає як грошові, так майнові права (обов`язки) сторін договору.

Інвестиційний договір, укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством "Українська будівельна компанія "КАШТАН", є угодою між особою, яка має право на об`єкт будівництва, та інвестором з метою участі інвестора у будівництві шляхом залучення інвестиційних коштів та отримання в майбутньому у власність об`єкту.

Досліджуючи правову природу зобов`язань, які виникли на підставі договору інвестиції, судом встановлено, що зобов`язання ОСОБА_2 щодо перерахування інвестиційних внесків забудовнику були грошовими зобов`язаннями та були виконані. А зобов`язання Приватного підприємства "Українська будівельна компанія "КАШТАН" щодо передачі ОСОБА_2 (або його правонаступникам) права власності на Пай виконані не були, однак не мали характеру грошових.

Суд враховує, що відповідно до абз.5 ч.2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях. Однак, зазначені норми законодавства не містять алгоритму вираження майнових вимог у грошовій формі. Тому кредитор вільний у виборі способу доказування суду величини грошової суми, яка виражає його майнову вимогу (експертна оцінка, розмір фактичних витрат, тощо) та доказів в її обґрунтування.

У заяві ОСОБА_1 зазначено, що майнову вимогу, яка виникла до Приватного підприємства "Українська будівельна компанія "КАШТАН" за Договором № ЛД/К-1-57 від 23.01.2007р., Кредитор оцінює у сумі фактично інвестованих грошових коштів.

Враховуючи викладені обставини, господарський суд вважає доведеною та належним чином підтвердженою майнову вимогу ОСОБА_1 , як спадкоємиці ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Українська будівельна компанія "КАШТАН", виражену у грошових одиницях у сумі 358 317, 87 грн., що дорівнює 50% грошовим коштам, внесеним ОСОБА_2 на рахунок Боржника за Договором № ЛД/К-1-57 від 23.01.2007р., що підлягають задоволенню у четверту чергу задоволення вимог кредиторів. У визнанні інших грошових вимоги ОСОБА_1 до Боржника господарський суд відмовляє із підстав зазначених вище.

Крім того, п. 1. ч 1 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді, підлягають задоволенню у першу чергу вимог кредиторів.

Таким чином, витрати Кредитора, пов`язанні зі сплатою судового збору за подання до суду заяви з грошовими вимогами у розмірі 4 962 грн., підлягають визнанню та задоволенню у першу чергу задоволення вимог кредиторів.

Господарський суд зазначає, що відповідно до положень ч. 4 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів. Згідно ч.1 ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановлено для їх подання можуть брати участь у зборах кредиторів боржника, однак без права вирішального голосу.

03.07.2023р. до господарського суду надійшла заява ліквідатора Приватного підприємства Українська будівельна компанія „КАШТАН арбітражного керуючого Данілова А.І. про застосування строків позовної давності.

В обґрунтуванні вказаної заяви арбітражний керуючий зазначає, що починаючи з 28.07.2014р. (дати смерті ОСОБА_2 ) у Заявниці виникло право на 50% майнових прав на квартиру, що є підставою для державної реєстрації за нею майнового права у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Протягом строку з 28.07.2014р. по 14.02.2022р. ОСОБА_1 без поважних причин не зверталась ані до ПП «УБК «Каштан», ані до суду із вимогами щодо повернення грошових коштів в розмірі 573 308, 59 грн. та/або передачі майнових прав на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_7 та/або визнання права власності на квартиру. Таким чином, ліквідатор вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності у зв`язку із чим, просить суд відмовити у задоволенні її заяви з грошовими вимогами до Боржника.

Щодо вказаного заяви ліквідатора суд враховує наступне.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 Цивільного кодексу України).

Статтею 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець вправі звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 Цивільного кодексу України, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Верховний Суд врахував, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Вказані висновки були зроблені 20.05. 2021 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 339/369/18, провадження № 61-18714св19 (ЄДРСРУ № 97034710).

Як встановлено Судом з матеріалів спадкової справи, нотаріусом не було відмовлено Заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а лише відкладено це питання у зв`язку з відсутністю (витребуванням) самої спадкової справи правоохоронними органами.

Таким чином, у Маринок не виникало право на судовий захист майнового права, що виключає пропуск строку позовної давності на його реалізацію.

Враховуючи вказані обставини, господарський суд відмовляє у задоволенні заяви ліквідатора про застосовування наслідків спливу строку позовної давності до заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до Приватного підприємства Українська будівельна компанія „КАШТАН.

Керуючись ст.ст. 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 120, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати конкурсні грошові вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного підприємства Українська будівельна компанія „КАШТАН (67801, Одеська обл., Овідіопольський р-н., смт. Овідіополь, вул. Суворова, буд. 2; ) у сумі 358 317, 87 грн., що підлягають задоволенню у четверту чергу задоволення вимог кредиторів та витрати у сумі 4 962, 00 грн. (судовий збір), що підлягають задоволенню у першу чергу задоволення вимог кредиторів. У визнанні іншої частини грошових вимог відмовити.

2. Визнані у п.1 даної ухвали суду вимоги підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, однак не надають кредитору ОСОБА_1 право вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Ухвала набрала законної сили 20.10.2023р. та може бути оскаржена у порядку, встановленому ст.9 Кодексу України з процедур банкрутства, та ст.ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 25.10.2023р.

Копію ухвали надіслати до електронного кабінету користувача підсистеми "Електронний суд": арбітражному керуючому Данілову А.І.; Маренок Любові Миколаївні; представнику ОСОБА_1 адвокату Гаврющенко О.В.

Суддя С.І. Райчева