ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2023 р. Справа №909/69/22 (909/118/23)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Желік М.Б.

суддів Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участі секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ліквідатора Приватного акціонерного товариства Івано-Франківський арматурний завод, арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича №02-112/79 від 06.06.2023 (вх. №01-05/1816/23 від 08.06.2023)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.05.2023 (суддя Шкіндер П.А., повний текст складено 25.05.2023)

у справі № 909/69/22 (909/118/23)

за позовом: розпорядника майном Приватного акціонерного товариства Івано-Франківський арматурний завод 76014, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд.229 код 00218271 арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 16/108, кабінет №17

до відповідача 1. Приватного акціонерного товариства Івано-Франківський арматурний завод 76014, Івано-Франківська обл., м.Івано-Франківськ, вул.Євгена Коновальця, буд. 229 код 00218271

до відповідача 2. Товариства обмеженою відповідальністю Перлина ІФ 6018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1 код 35764799

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу

за участю представників:

арбітражний керуючий Демчан О.І.

від відповідача 2 : адвокат Саварин С.С.

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.05.2023 у справі №909/69/22 (909/118/23) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.05.2023 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги арбітражного керуючого Демчана О.І. задоволити в повному обсязі.

Відповідно до акту Західного апеляційного господарського суду від 07.06.2023, під час відкриття електронного листа, що надійшов від арбітражного керуючого Демчана О.І. виявлено відсутність додатку 2, а саме: платіжна інструкція про сплату судового збору, зазначеного у апеляційній скарзі.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.06.2023 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

12.06.2023 на адресу суду повторно надійшла апеляційна скарга від скаржника (вх. №01-05/1850/23 від 12.06.2023).

13.06.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання скаржника №02-112/91 від 12.06.2023 (вх. №01-04/4001/23 від 13.06.2023) про долучення до апеляційної скарги документів, що зазначалися у додатках до неї, а саме платіжної інструкції №336 від 08.06.2023 про сплату судового збору в розмірі 72 468,00 грн.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.06.2023, зокрема, у задоволенні клопотання ліквідатора Приватного акціонерного товариства Івано-Франківський арматурний завод арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича про поновлення строків подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.05.2023 у справі №909/69/22 (909/118/23) відмовлено; відкрито апеляційне провадження; встановлено учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу; призначено розгляд справи на 12.07.2023; витребувано матеріали справи в Господарського суду Івано-Франківської області.

20.06.2023 арбітражним керуючим Демчан О.І. подано до суду заяву (вх. № 01-04/4189/23 від 20.06.2023) про участь в судовому засіданні призначеному на 12.07.2023 та усіх наступних у межах цього апеляційного провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 задоволено.

27.06.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи на вимогу.

10.07.2023 від представника ТОВ Перлина-ІФ до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. ЗАГС №01-04/4609/23 від 10.07.2023), в якому він просить суд в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін.

Представником ТОВ Перлина-ІФ 10.07.2023 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, що призначено на 12.07.2023. Однак, відповідно до довідки провідного спеціаліста відділу документального забезпечення суду документ, що надійшов на електронну адресу суду не містив файлів з кваліфікованим цифровим підписом, що стало підставою для залишення поданого клопотання без розгляду.

12.07.2023, 16.08.2023 та 13.09.2023 ухвалами Західного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав зазначених у них.

Арбітражним керуючим Демчан О.І. 08.09.2023 подано до суду письмові пояснення на виконання вимог ухвали Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2023 (вх.ЗАГС №01-04/6090/23 від 11.09.2023).

12.09.2023 та 12.10.2023 арбітражним керуючим Демчан О.І. подано до суду додаткові письмові пояснення (вх.ЗАГС №01-04/6155/23 від 12.09.2023, №01-04/6771/23 від 13.10.2023).

13.09.2023 та 23.10.2023 представником ТОВ Перлина-ІФ подано до суду письмові пояснення щодо вимог апеляційної скарги (вх.ЗАГС №01-04/6172/23 від 13.09.2023, №01-04/6927/23).

В судове засідання 25.10.2023 арбітражний керуючий та відповідач 2 участь уповноважених представників забезпечили, які навели свої доводи та міркування щодо вимог апеляційної скарги, та просили врахувати їх при винесенні постанови.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають до задоволення, оскаржене рішення скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст позовних вимог, заперечень відповідача та рішення суду першої інстанції.

Арбітражний керуючий Демчан О.І. звернувся до господарського суду з вимогами:

- визнати недійсним договір №1 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 540 позицій рухомого майна вартістю 989181,86 грн.

- визнати недійсним договір №2 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 406 позицій рухомого майна вартістю 901013,00 грн.

- визнати недійсним договір №3 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 298 позицій рухомого майна вартістю 986560,30 грн.

- визнати недійсним договір №4 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод (76014, м.Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 34 позицій рухомого майна вартістю 884617,06 грн.

- визнати недійсним договір №5 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ (76018. м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського. буд 1: код 55764799) щодо купівлі-продажу 10 позицій рухомого майна вартістю 854320,80 грн.

- визнати недійсним договір №6 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод (76014. м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 41 позиції рухомого майна вартістю 850042,22 грн.

- визнати недійсним договір №7 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу штампу ТО 1654-4035 форм для півсфери ИА вартістю 999000,00 грн.

- визнати недійсним договір №8 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 26 позицій рухомого майна вартістю 483864,10 грн.

- визнати недійсним договір №10 купівлі-продажу нематеріальних активів від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799), сума договору 779392,80 грн.

Обґрунтовуючи підстави визнання оскаржених договорів фраудаторними, вчиненими на шкоду інтересам кредиторів, та відповідно для задоволення позовних вимог арбітражний керуючий зазначив наступне:

- загальна вартість відчужуваного за договорами купівлі-продажу майна боржника становить 7 727 992,14 грн.

- в день укладення оскаржених договорів, а саме 16.10.2020 між відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено договір зберігання №16/10/20 відповідно до умов якого все придбане ТОВ Перлина-ІФ майно передано на зберігання продавцеві (боржнику) ПАТ Івано-Франківський арматурний завод.

- на підставі виписок з рахунків боржника та документів податкової звітності, встановлено, що боржник після відчуження майна за оскаржуваними правочинами фактично припинив господарську діяльність, оскільки рух коштів по рахунках боржника не відбувався, а документи фінансової звітності до контролюючих органів не подавалися, внаслідок чого почала накопичуватися заборгованість по сплаті податків, а також заборгованість по заробітній платі перед працівниками боржника.

- жодних коштів за результатами укладення договорів купівлі-продажу ПАТ Івано-Франківський арматурний завод не отримувало, натомість здійснило взаємозалік заборгованості між сторонами. При цьому, дебіторську заборгованість ТОВ Перлина-ІФ до ПАТ Івано-Франківський арматурний завод придбало за договорами № 2, 3, 4, відступлення права вимоги від 18.02.2020 та договором №5 про відступлення права вимоги від 24.03.2020 укладеними з ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром, яку арбітражний керуючий обґрунтовуючи позовні вимоги вважає заінтересованою щодо боржника.

Так, ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром набула прав вимоги до боржника за договорами фінансової допомоги та поставки, які були укладені у 2016-2017 роках. Керівником та учасником ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром у зазначені періоди був ОСОБА_1 , який одночасно працював у ПАТ Івано-Франківський арматурний завод на посаді радника голови правління, що свідчить про пов`язаність цих осіб та ставить під сумнів реальність господарських операцій у 2016-2017 та факту наявності у боржника заборгованості по зазначених правовідносинах.

Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 на дату виникнення підозрілої заборгованості перед ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром по взаємозаліку щодо якої ТОВ Перлина-ІФ розрахувалася із ПАТ Івано-Франківський арматурний завод за отримане за спірними договорами майно одночасно був керівником ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром та акціонером ПАТ Івано-Франківський арматурний завод з частковю 24,9384% на підтвердження чого долучено витяг з інтернет ресурсу Smida.

- станом на дату укладення оскаржених договорів у боржника існувала заборгованість перед наступними кредиторами: ТОВ Люнер, ТОВ Днепропрессталь, ТОВ Ліваро, АТ Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування Насосенергомаш, відтак вчинення правочинів з відчуження належному боржнику рухомого майна, що як встановлено арбітражним керуючим було основним активом ПАТ Івано-Франківський арматурний завод за рахунок якого останнім здійснювалася господарська діяльність, мало на меті унеможливлення задоволення вже існуючих вимог інших кредиторів, що свідчить про зловживання правом власності, та укладенням вказаних правочинів на шкоду майновим інтересам інших кредиторів.

- згідно з поданим за 2020 рік балансом станом на 16.10.2020 кредиторська заборгованість банкрута на кінець 2020 становили 575 125 000,00 грн., з яких 11 693 000,00 грн. борг по заробітній платі, що також є свідченням укладення оскаржених договорів на шкоду інтересам існуючим то цей момент кредиторів, зокрема працівників боржника.

- станом на час укладення оскаржених договорів засновником ТОВ Перлина-ІФ був ОСОБА_2 , син якого ОСОБА_3 виконував повноваження члену наглядової ради ПАТ Івано-Фанківський арматурний завод, що підтверджується протоколом №27/04 засідання наглядової ради боржника, окрім того він же одночасно був керівником юридичного відділу боржника.

- відповідно до поданої до контролюючих органів звітності, головним бухгалтером ПАТ Івано-Франківський арматурний завод була ОСОБА_4 , яка у той же час відповідно до видаткових накладних укладених до оспорюваних договорів отримала усе майно зі сторони ТОВ Перлина-ІФ, як головний бухгалтер, тобто вказана особа виконувала обов`язки головного бухгалтера одночасно на обох підприємствах. А відтак, відповідно до положень ст. 1 КУзПБ вважається заінтересованою особою стосовно боржника.

Відповідач 2, заперечуючи позовні вимоги, вказував, що :

- до позовної заяви арбітражний керуючий долучив фінансовий звіт станом на 31.12.2020, однак такий не відображає звітність за цілий 2020 рік, а лише за друге півріччя 2019 та перше півріччя 2020, проте оскаржувані договори укладені у другому півріччі 2020 і інформація про фінансовий стан та господарську діяльність підприємства у вказаний період повинна була бути відображеною у звітах за 2021 -2022 роки, які позивачем не додано.

- в спростування факту нездійснення господарської діяльності після укладення оскаржуваних договорів відповідач 2 зазначає, що між боржником та ТОВ Люнер 16.11.2020 укладено договір оренди нежитлових приміщень № 183/1Ф/2020, за умовами якого ПАТ Івано-Франківський арматурний завод здійснював оплати; 16.02.2021 укладено договір №44/45/2021 між боржником та ПАТ Київський картонно-паперовий комбінат, що підтверджується рухом коштів по рахунках боржника, та свідчить про здійснення ним господарської діяльності після укладення оскаржених договорів.

- взаємозалік вимог один із способів припинити взаємні зобов`язання, що є досить розповсюдженим способом розрахунків, з огляду на що розрахунок за договорами купівлі-продажу майна боржник здійснювався шляхом укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, акту звірки взаєморозрахунків, акту взаємозаліку зустрічних однорідних вимог. Натомість право вимоги до боржника ТОВ Перлина-ІФ отримало від ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром шляхом укладення договорів відступлення права вимоги від 16.02.2020, які недійсними не визнавалися.

- ОСОБА_1 був радником голови правління ПАТ Івано-Франківський арматурний завод у період з 06.04.2020 по 01.02.2021, натомість господарські операції між ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром (засновником якого є ОСОБА_1 ) та боржником здійснювалися у 2016-2017 роках, що спростовує доводи позивача про пов`язаність усіх зазначених осіб та сумнівність господарських операцій проведених у вказаний період.

- заборгованість боржника перед ТОВ Люнер та АТ Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування Насосенергомаш станом на 16.10.2020 не виникла; заборгованість перед ТОВ Днепропрессталь становила 31 436,52 грн., що є незначною у порівнянні із заборгованістю боржника перед ТОВ Перлина-ІФ; вимоги перед ТОВ Ліваро повністю забезпечені майном боржника. Відтак укладення оскаржених договорів купівлі-продажу від 16.10.2020 не перешкоджало задоволенню вимог існуючих на дату укладення правочинів кредиторів, оскільки більшість із цих вимог ще не виникли.

- заборгованість боржника у зв`язку з укладенням оскаржених договорів навпаки зменшилася у двічі, доказом чого є укладена між ним та ТОВ Перлина-ІФ угода про зарахування зустрічних однорідних вимог.

- щодо заінтересованості ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підтвердження чого до матеріалів справи позивачем надано протокол наглядової ради боржника від 27.04.2018 вказує, що згідно положень ст.53 Закону України Про акціонерні товариства члени наглядової ради призначаються на строк не більше, як три роки, натомість право вимоги до боржника ТОВ Перлина ІФ набуло лише у 2020 році, а позивачем не доведено, що ОСОБА_3 був акціонером, засновником чи входив до складу керівних органів боржника у 2020 році.

- ОСОБА_5 ніколи не працювала, та не була головним бухгалтером на ТОВ Перлина-ІФ. На думку відповідача, позивач надав видаткові накладні в яких зазначено посада головного бухгалтера ПАТ Івано-Франківський арматурний завод ОСОБА_4 , натомість у вказаних документах не зазначено ні посади, ні прізвища/імені/по-батькові особи, яка отримала товарно-матеріальні цінності від імені ТОВ Перлина-ІФ, лише підпис та печатка підприємства.

- 20.03.2023 ліквідатором складено протокол інвентаризаційної комісії, в якому зазначено, що за даними проведеної інвентаризації встановлено наявність у боржника необоротних активів балансовою вартістю 6 763 056,00 грн., та фактичних залишків запасів на суму 13 123 937,00 грн. Таким чином у боржника після укладення 16.10.2020 з ТОВ Перлина-ІФ оскаржуваних правочинів у власності залишилося майно на загальну суму 19 886 993,00 грн., що дозволяє йому виконати грошові зобов`язання перед іншими кредиторами повністю або частково за рахунок наявного майна.

- під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції арбітражним керуючим ОСОБА_6 розіслано кредиторам перелік майна, що пропонується до продажу з визначенням його вартості у сумі 64 889 700,00грн., таким чином ТОВ Перлина-ІФ вважає, що вказане є додатковим доказом можливості виконання боржником усіх зобов`язань перед іншими кредиторами, вимоги яких визнано ухвалами господарського суду Івано-Франківської області на загальну суму 40 206 323,59 грн.

В оскарженому рішенні про відмову в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виснував наступне:

- позивачем не доведено, що договори № 1,2,3,4,5,6,7,8,10 від 16.10.2020 укладені між ТОВ Перлина-ІФ та ПАТ Івано-Франківський арматурний завод є фіктивними правочинами, що сторони не бажали настання правових наслідків, обумовлених договором, усі сторони договору поінформовані про його фіктивність, письмовим текстом договору створювалися лише видимість правовідносин між сторонами.

З урахуванням чого господарський суд дійшов висновку щодо безпідставності вимог про визнання їх недійсними з підстав фіктивності.

- щодо категорії заінтересованої особи стосовно боржника зазначив, що ОСОБА_1 був акціонером ПАТ Івано-Франківський арматурний завод з частковою 24,9384% з четвертого кварталу 2018 по другий квартал 2019 включно, станом на третій квартал 2019 року частка 24,09384% акціонера ПАТ Івано-Франківський арматурний завод належала ОСОБА_7 , а тому будь-яких управлінських рішень щодо надання фінансової допомоги або її отримання у 2016-2017 роках ОСОБА_1 від імені боржника не приймав.

- належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 одночасно на посаді радника голови правління ПАТ Івано-Франківський арматурний завод та керівника ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром позивачем не надано.

- ОСОБА_4 не працювала у ТОВ Перлина-ІФ, а відтак видаткові накладні від імені боржника підписані саме головою правління ОСОБА_8 та головним бухгалтером Совтисік Н.О. Відтак, позивачем належних доказів заінтересованості вказаних осіб щодо укладення оскаржених договорів купівлі-продажу суду не надано.

- позивач разом із позовною заявою не надав виписки і рахунки ПАТ Івано-Франківський арматурний завод та документи податкової звітності на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Долучений до матеріалів справи звіт про фінансовий стан боржника на 31.12.2020 не відображає фінансового стану та господарської діяльності ПАТ Івано-Франківський арматурний завод в період укладення оскаржених договорів, натомість фінансових звітів за 2021-2022 роки позивачем не надано.

- відповідно до рішення Господарського суду від 12.05.2022 у справі № 909/1218/21, заборгованість по сплаті орендної плати боржника перед ТОВ Люнер станом на 16.10.2020 не виникла. Окрім того, один із договорів оренди між вказаними підприємствами був укладений після укладення оскаржених договорів купівлі-продажу і заборгованість по орендній платі та комунальних платежах в значній мірі погашена боржником. Так само станом на 16.10.2020 не виникла заборгованість боржника і перед АТ Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування Насосенергомаш. Заборгованість перед ТОВ Днепропрессталь становила 31.436,52 грн., що є незначною в порівнянні із заборгованістю перед ТОВ Перлина-ІФ.

Після укладення оскаржених договорів боржник продовжував здійснювати господарську діяльність. Отже, позивачем не доведено, що укладення спірних договорів призвело до повної або часткової неможливості виконати свої грошові зобов`язання перед іншими контрагентами, що б свідчило про вчинення такого правочину на шкоду інтересам кредиторів ПАТ Івано-Франківський арматурний завод на той час.

2. Узагальнені доводи апелянта (позивача) та відповідача

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, окрім того висновки господарського суду, що викладені ним у оскарженому рішенні не відповідають встановленим обставинам справи, на підтвердження чого апелянт наводить наступні доводи:

- будь-яка економічна мета, яка була спрямована на позитивний результат у подальшому під час господарської діяльності боржника від укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу не настала, свідченням чого , є накопичення значного розміру заборгованості одразу після укладення оскаржених договорів та в подальшому порушення провадження у справі про банкрутство.

- зв`язок між фактом відчуження основних засобів боржника та подальшою господарською діяльністю ПАТ Івано-Франківський-арматурний завод відсутній.

- господарська діяльність боржника після відчуження рухомого майна, яке за встановлених арбітражним керуючим обставин, було основним активом ПАТ Івано-Франківський-арматурний завод за рахунок якого здійснювалася його господарська діяльність повністю припинилася, що підтверджується, даними податкової та статистичної звітності, а також відомостями з Єдиного державного реєстру податкових накладних, які надавалися позивачем господарському суду під час здійснення розгляду справи в суді першої інстанції, і цьому доказу суд не надав жодної оцінки.

- відчуженням основних засобів боржника здійснено безоплатно, шляхом укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог. Окрім того, вимоги до боржника ТОВ Перлина-ІФ також набуто за безоплатним договором, що свідчить про створення преференцій у задоволенні вимог конкретного кредитора на шкоду іншим кредиторам, вимоги яких існували на час укладення оскаржених правочинів.

- укладення оскаржених правочинів здійснено з метою виведення активів (майна) боржника зі складу ліквідаційної маси для задоволення вимог окремого кредитора поза межами процедури банкрутства, тобто шляхом зловживання правом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить фактичні обставини спору та вказує наступні аргументи на спростування доводів апелянта:

- розмір кредиторської заборгованості боржника на підставі ухвал Господарського суду Івано-Франківської області становить 40 206 323,59 грн., відтак враховуючи перелік майна боржника, що виставлено на продаж арбітражним керуючим та оцінено на суму 64 889 700,00 грн. його вартість повністю забезпечує виконання всіх вимог кредиторів ПАТ Івано-Франківський арматурний завод.

- вказане також спростовує доводи позивача про те, що наслідком укладення оскаржених договорів стала неможливісь виконання вимог перед іншими кредиторами боржника.

- кредиторська заборгованість ПАТ Івано-Франківський арматурний завод у розмірі 575 125 000,00 грн., яка зазначена у його балансі станом на 31.12.2020 поданому до контролюючих органів не відображає фактичної фінансової ситуації, оскільки аналізуючи суму існуючих зобов`язань та заявлених кредиторських вимог, вбачається що до вказаної суми включена заборгованість ТОВ Ліваро у розмірі 471 369 000,00 грн., однак судом вимоги вказаного кредитора визнано лише у сумі 3 502 772,65 грн. Вказане підтверджує те, що станом на 16.10.2020 заборгованість ПАТ Івано-Франківський арматурний завод перед іншими кредиторами не існувала або можливо існувала, однак в значно меншому від заявленого розмірі.

- про здійснення господарської діяльності боржником після 16.10.2020 свідчать оплачені ним рахунки за комунальні послуги та частково орендні платежі, а також факт укладення нових правочинів з іншими контрагентами.

Фактичні обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції за результатами оцінки доказів.

З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2020 між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ укладено договір №1 купівлі-продажу 540 позицій рухомого майна вартістю 989181,86 грн. Факт передачі майна та його отримання ТОВ Перлина-ІФ підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №72 від 19.11.2020.

Цього ж дня, а саме 16.10.2020 між сторонами укладено договір №2 щодо купівлі-продажу 406 позицій рухомого майна вартістю 901013,00 грн. (факт передачі майна та його отримання ТОВ Перлина-ІФ підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №73 від 19.11.2020); договір №3 щодо купівлі-продажу 298 позицій рухомого майна вартістю 986560,30 грн.(факт передачі майна та його отримання ТОВ Перлина-ІФ підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №74 від 16.11.2020); договір №4 щодо купівлі-продажу 34 позицій рухомого майна вартістю 884617,06 грн. (факт передачі майна та його отримання ТОВ Перлина-ІФ підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №75 від 16.11.2020); договір №5 щодо купівлі-продажу 10 позицій рухомого майна вартістю 854320,80 грн. (факт передачі майна та його отримання ТОВ Перлина-ІФ підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №76 від 16.11.2020); договір №6 щодо купівлі-продажу 41 позиції рухомого майна вартістю 850042,22 грн.(факт передачі майна та його отримання ТОВ Перлина-ІФ підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №77 від 16.11.2020); договір №7 щодо купівлі-продажу штампу ТО 1654-4035 форм для півсфери ИА вартістю 999000,00 грн.(факт передачі майна та його отримання ТОВ Перлина-ІФ підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №78 від 16.11.2020); договір №8 щодо купівлі-продажу 26 позицій рухомого майна вартістю 483864,10 грн. (факт передачі майна та його отримання ТОВ Перлина-ІФ підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №79 від 16.11.2020) та договір №10 купівлі-продажу нематеріальних активів на суму 779392,80 грн.(факт передачі майна та його отримання ТОВ Перлина-ІФ підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №80 від 16.11.2020).

Усі оскаржені договори містять положення п. 3.4. та 3.5. договору за умовами якого датою поставки (передачі майна) є дата підписання покупцем видаткової накладної, а право власності на майно та усі можливі ризики, пов`язані з випадковим зниженням або пошкодженням майна переходять від постачальника до покупця з дати поставки (передачі) майна).

Не зважаючи на те, право власності до покупця ТОВ Перлина-ІФ на майно вказане у договорах купівлі-продажу №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 від 16.10.2020 станом на 16.10.2020 не перейшло (враховуючи, положення п.3.4. та 3,5. зазначених договорів, а також дати передачі придбаного за договором, а саме 16.11.2020 та 19.11.2020, що вбачається із долучених до матеріалів справи видаткових накладних) між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ укладено договір зберігання №16/10/20 від 16.10.2020, за умовами якого згідно з актом приймання-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору, поклажодавець (ТОВ Перлина-ІФ) передає, а зберігач (ПАТ Івано-Франківський арматурний завод) приймає на зберігання майно протягом строку дії договору. Зберігання є безоплатним. Термін дії договору сторонами не визначено.

Додатковими угодами №1 та №3 від 03.11.2020 вносилися зміни до договору зберігання, зокрема, викладено п. 1.1. договору у наступній редакції В порядку та на умовах, визначених цим договором, згідно з актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору, поклажодавець передає майно на умовах згідно до вимог Інкотермс (2010)-EXW ПАТ Івано-Франківський арматурний завод (склад за адресою : вул. Є.Коновальця, 229 м.Івано-Франківськ), а зберігач приймає майно на зберігання протягом строку дії договору. Внесено зміни також до п. 1.2. договору, а саме викладено його в новій редакції: за зберігання майна поклажодавець сплачує зберігачу 1 400,00 грн..

17.08.2021 зберігач та поклажодавець додатковою угодою №2 до договору зберігання №16/10/20 від 16.10.2020 дійшли згоди розірвати договір зберігання №16/10/20 від 16.10.2020 та з моменту набрання законної сили додатковою угодою не вважали себе пов`язаними себе будь-якими правами та зобов`язаннями. Доказів повернення майна матеріали справи не містять.

Щодо здійснення розрахунків за договорами купівлі-продажу судом встановлено наступне.

01.03.2021 між ТОВ Перлина-ІФ та ПАТ Івано-Франківський арматурний завод укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, за умовами якої сторони маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст. 601 ЦК України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нищезазначених видаткових накладних, рахунків та договорів, а саме: заборгованість ТОВ Перлина ІФ перед ПАТ Івано-Франківський арматурний завод за договорами купівлі-продажу № №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 від 16.10.2020, а також заборгованість ПАТ Івано-Франківський арматурний завод перед ТОВ Перлина ІФ згідно з договорами про відступлення права вимоги № № 2, 3, 4 від 18.02.2020 та №5 від 24.03.2020, розмір яких підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.03.2021.

Згідно п.2 угоди з моменту її підписання сторони вважатимуть, що по зобов`язаннях вказаним в.п.1 зобов`язання ТОВ Перлина ІФ перед ПАТ Івано-Франківський арматурний завод є таким, що припинено у повному обсязі, заборгованість відсутня. Зобов`язання ПАТ Івано-Франківський арматурний завод перед ТОВ Перлина ІФ є таким, що припинено частково, заборгованість по договору про відступлення права вимоги № 3 від 18.02.2020 становить 6 647 956,66 грн. Слід зазначити, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.09.2023 грошові вимоги ТОВ Перлина-ІФ до боржника визнано на суму 6 647 95,66 грн. заборгованості та 4 962,00 грн. судового збору.

На виконання угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.03.2021 між сторонами підписано акт взаємозаліку однорідних вимог та акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.03.2021.

Щодо підстав набуття права вимоги ТОВ Перлина-ІФ до боржника ПАТ Івано-Франківський арматурний завод судом встановлено, що 29.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю Інжинірингова компанія Укрекоенергопром та Публічним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод укладено Договір про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги № 6Ф/160829 в сумі 9 000 000,00 грн.

02.02.2017 сторони уклали Додаткову угоду до договору про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги №6Ф/160829 від 29.08.20І6 про те, що сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.1, Договору та викласти його в такій редакції: 1.1. Сторона-1 надає Стороні-2 фінансову допомогу на поворотній основі в сумі 25 000 000,00 грн., а Сторона-2 зобов`язується повернути Стороні-1 таку ж суму грошових коштів в передбачений даним Договором строк. Проценти за фінансову допомогу не нараховуються та не сплачуються.

13.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Інжинірингова компанія Укрекоенергопром та Публічним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод укладено Договір про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги № 1Ф/00218271 в сумі 10 000 000,00 грн., повернення суми безпроцентної поворотної фінансової допомоги сторонами визначено до 31.12.2017 (п. 2.2 Договору).

28.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Інжинірингова компанія Укрекоенергопром та Публічним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод укладено Договір про надання безпроцентної поворотної позики № 28/09-2017 в сумі 1 750 000,00 грн., повернення суми безпроцентної поворотної позики сторонами визначено до 28.02.2018.

18.02.2020року ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром (первинний кредитор) та ТОВ Перлина ІФ укладено наступні договори:

- Договір відступлення права вимоги №2 від 18.02.2020, відповідно до умов якого первинний кредитор, в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, в повному обсязі відступає, а новий кредитор набуває в повному обсязі право грошової вимоги первісного кредитора за Договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги № 6Ф/160829 від 29.08.2016, укладеним між первісним кредитором та ПАТ Івано-Франківський арматурний завод. Відповідно до п.1.2. вказаного договору згідно цього Договору відступається сума заборгованості Боржника за Основним договором, яка становить 5 464 464,39 грн.

- Договір відступлення права вимоги №3 від 18.02.2020, відповідно до умов якого первинний кредитор, в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, в повному обсязі відступає, а новий кредитор набуває в повному обсязі право грошової вимоги первісного кредитора за договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги № 1Ф/00218271 від 13.02.2017, укладеним між первісним кредитором та ПАТ Івано-Франківський арматурний завод. Відповідно до п.1.2. вказаного договору згідно цього договору відступається сума заборгованості боржника за основним договором, яка становить 6 650 000,00 грн.

- Договір відступлення права вимоги №4 від 18.02.2020, відповідно до якого первинний кредитор, в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, в повному обсязі відступає, а новий кредитор набуває в повному обсязі право грошової вимоги первісного кредитора за договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги № 28/09-2017 від 28.09.2017 від 28.09.2017, укладеним між первісним кредитором та ПАТ Івано-Франківський арматурний завод Відповідно до п.1.2. вказаного договору згідно цього договору відступається сума заборгованості боржника за основним договором, яка становить 1750000,00грн.

24.03.2020 ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром (первинний кредитор) та ТОВ Перлина ІФ уклали Договір відступлення права вимоги №5, відповідно до якого первинний кредитор, в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, в повному обсязі відступає, а новий кредитор набуває в повному обсязі право грошової вимоги первісного кредитора за Договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги № 03/30-17 від 01.02.2017, укладеним між первісним кредитором та ПАТ Івано-Франківський арматурний завод. Відповідно до п.1.2. вказаного договору згідно цього договору відступається сума заборгованості боржника за основним договором, яка становить 2124884,41 грн.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що згідно з ч.1- 3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, якщо новий кредитор передає первісному кредитору грошові кошти за передані права, договір про відступлення права вимоги буде регулюватися як ст. ст. 512 519 Цивільного кодексу України, так і відповідними положеннями про договір купівлі-продажу. Відтак, якщо первісний кредитор передає свої права новому кредитору безоплатно, то сторони повинні керуватися відповідними положеннями про договір дарування.

Судом встановлено, що в договорах про відступлення права вимоги № 1, 2, 3, 4 від 18.02.2020 та № 5 від 24.03.2020 про відступлення ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром до ТОВ Перлина-ІФ права вимоги до боржника ПАТ Івано-Франківський арматурний завод не визначено ціни договору, так само як і не визначено інших умов переходу права вимоги до нового кредитора. Натомість положення договорів про відступлення права вимоги містить посилання на загальні положення ст. 512 - ст. 519 Цивільного кодексу України що регулюють питання заміни кредитора у зобов`язанні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами є очевидним використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню (вживанням права на зло).

За цих умов недійсність договору як приватно-правова категорія є інструментом, який покликаний не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсним правочину на підставі загальних засад цивільного законодавства є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (висновки, сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17, від 02.10.2019 у справі №587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі №911/2129/17, від 19.11.2019 у справі №918/204/18).

Інститут визнання недійсними правочинів у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Водночас не виключається також визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України) (висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц).

В цьому випадку, ліквідатор боржника є тією зацікавленою особою у справі про банкрутство, який має право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами Цивільний кодекс України, Господарського кодексу України чи інших законів, у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника.

Кодекс України з процедур банкрутства є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норм Цивільного кодексу України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника (постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).

У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20).

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Частиною 3 ст. 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання зловживання правом необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

- особа (особи) використовувала/використовували право на зло;

- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають);

- враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Тож учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

У Рішенні від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі за конституційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку Індустріалбанк щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 13, частини третьої статті 16 ЦК України Конституційний Суд України визнав, що зазначені положення ЦК України є конституційними та такими, що не суперечать частині другій статті 58 Конституції України. Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 ЦК України, Конституційний Суд України констатував, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука а також зловживання правом в інших формах, що також міститься у частині третій статті 13 цього Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими ЦК України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення ЦК України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 ЦК України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною) (абзаци другий, третій пункту 5.3, пункт 5.4 та абзац другий пункту 8.2 мотивувальної частини цього Рішення).

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16, пункт 153). Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є вживанням права на зло. За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

Метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.

Договір, який укладений з метою уникнути виконання наявного зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі); контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16, від 24.11.2021 у справі №905/2030/19(905/2445/19)).

Боржник (в цьому випадку відповідач-1), який відчужує майно, вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності, після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Такі дії боржника можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів щодо його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №704/1410/18, від 10.12.2021 у справі №370/3154/14, а також у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 03.03.2020 у справі №910/7976/17, від 03.03.2020 у справі №904/7905/16, від 03.03.2020 у справі №916/3600/15, від 26.05.2020 у справі №922/3796/16, від 04.08.2020 у справі №04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі №904/4262/17, від 22.04.2021 у справі №908/794/19(905/1646/17), від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).

Колегія суддів звертає увагу, що метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.

Тобто, боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором. У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

Правочини за участю боржника, які допомагають реалізувати таку мету, мають ознаки фраудаторності, незалежно від того, чи такий правочин є двостороннім (одностороннім) чи багатостороннім (у якому буде задіяно низку учасників, об`єднаних єдиною неправомірною метою).

Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

Укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог дружнього кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів.

Задоволення боржником вимог окремого кредитора поза межами конкурсної процедури банкрутства з використанням пов`язаних (або непов`язаних) із боржником осіб підтверджує неправомірну і недобросовісну мету боржника щодо створення йому преференції у виконанні зобов`язань та порушення імперативно встановленої у банкрутстві черговості задоволення вимог певних класів кредиторів боржника.

Отже, правочини за участю боржника, які допомагають реалізувати цю мету, мають ознаки фраудаторності, незалежно від того, чи такий правочин є двостороннім (одностороннім) чи багатостороннім (у якому буде задіяно низку учасників, об`єднаних єдиною неправомірною метою). Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі.

Відтак перед судом постає завдання за наслідком оцінки обставин справи встановити взаємопов`язаність дій учасників оспорюваного правочину, направлену на досягнення єдиної недобросовісної мети - вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі єдиної процедури банкрутства цього боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаного у процедурі банкрутства кредитора (кредиторів) за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних правочинів, господарський суд апеляційної інстанції врахував, що:

- станом на 16.10.2020 (дата укладення оскаржених правочинів) у боржника була наявна кредиторська заборгованість перед:

1.ТОВ Ліваро, що виникла на підставі укладеного між кредитором та ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» договору безвідсоткової фінансової позики від 08.10.2018та додаткової угоди до договору безвідсоткової фінансової допомоги від 16.11.2018, платіжного доручення №5 від 23.10.2018 та платіжного доручення №6 від 16.11.2018; строк повного повернення 08.10.2019 у сумі 3 502 772,65 грн., що підтверджується ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 21.06.2022 у справі №909/69/22.

2. ТОВ Днепропресс сталь, що виникла на підставі договору підряду на виготовлення продукції №2/0103 від 01.03.2018, що укладений між ТОВ Днепропресс сталь (постачальник) та ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром, видатковою накладною №1038 від 18.09.2019, товарно транспортною накладною №1083Т від 18.09.2019, відомістю про вантаж, договором про переведення боргу №11/02-20 укладеним між ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром (первісний боржник), ПАТ Івано-Франківський арматурний завод (новий боржник) та ТОВ Днепропресс сталь (кредитор) від 17.02.2020 за умовами якого первісний боржник переводить на нового боржника борг у сумі 259 372,80 грн., що виник на підставі договору підряду на виготовлення продукції №2/0103 від 01.03.2018, а новий боржник ПАТ Івано-Франківський арматурний завод зобов`язується виконати зобов`язання перед первісним кредитором у строк до 31.01.2020 на суму 259 372,80 грн., що підтверджується рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 30.06.2021 у справі №909/192/21.

3.ТОВ Люнер, що виникла на підставі договору оренди нежитлових приміщень №2394-01-19-5-2 від 30.01.2019, з додатковими угодами до неї, та договором оренди нежитлових приміщень №2394-01-19-5-3 від 30.01.2019 на суму 1 940 228,08 грн., що підтверджується рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.05.2022 у справі №909/1218/21 та довідкою №03/09/23 від 12.09.2023.

При цьому, колегія суддів посилаючись на положення ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, що визначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), вважає за необхідне наголосити увагу на тому, що в даному випадку має значення сам факт наявності зобов`язань боржника перед іншими кредиторами на дату укладення оскаржених правочинів, строк виконання яких настав, а не рішення суду, що набрало законної сили, яким вказану заборгованість стягнено.

- Аналіз наявних в матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру податкових накладних свідчить про завершення, лист Головного управління статистики в Івано-Франківській області від 03.02.2023 №02.1-13/129-23, лист ГУ ДПС у Івано-Франківській області від 23.01.2023 №746/6/09-19-12-01-06, довідок АТ АБ Радабанк від 22.08.2022 № 580-1/10-1-3/2022-БТ, АТ КБ Приватбанк від 29.08.2022 № 20.1.0.0.0/7-220927/204620, АТ КБ Глобус від 09.08.2022 №1927-БТ, АТ А-Банк від 09.08.2022 №20.1.0.0.0/7-2022801/510, ПАТ КБ Акордбанк від 09.08.2022 №02-5/152БТ свідчить про завершення господарської діяльності боржника.

В спростування доводів відповідача 2 щодо укладення договорів з іншими контрагентами після 16.10.2002 колегія суддів зазначає, що зокрема, договір №44/45/2021 від 16.02.2021 укладений з ПАТ Київський картонно-паперовий комбінат, за умовами якого постачальник ПАТ Івано-Франківський арматурний завод зобов`язувався поставити й передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити на умовах договору, не був виконаний. При цьому, боржник неодноразово звертався з проханням збільшити термін поставки у зв`язку з виробничими та фінансовими труднощами. (фактичні обставини встановлені ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.09.2022 у справі №909/69/22).

- як встановлено у межах розгляду справи №909/376/23 згідно висновків у звіті ТОВ Прімум Верітас про аналіз щодо виявлення ознак неплатоспроможності та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, який зроблений на замовлення попереднього розпорядника майна ПАТ Івано-Франківський арматурний завод Семенюк Н.П. вбачається, що у період з 2018 по 2020 роки фінансовий стан товариства є незадовільним, оскільки більшість економічних показників та коефіцієнтів, що характеризують ліквідність та фінансову стійкість товариства, є нижчими від нормативних значень. За результатами аналізу встановлено, що товариство є фінансово нестійким та не має змоги проводити незалежну фінансову політику, тобто, перебуває у стані критичної неплатоспроможності (рішення Господарського суду від 08.08.2023 у справі № 909/376/23).

Відтак, дії боржника щодо укладення оскаржених договорів у зазначений період, відповідно до яких відчужено основні активи боржника за рахунок яких здійснювалася господарська діяльність свідчать про його завідомо недобросовісну поведінку по відношенню до інших кредиторів.

- відступлення права вимоги може здійснюватися на виконання різних зобов`язальних договорів. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (постанова від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21, пункт 57). Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України відступлення права вимоги може відбуватись і на підставі договору факторингу. Правова природа відповідного договору незалежно від його назви визначається виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору.

Частиною 1 статті 717 Цивільного кодексу України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Як встановлено судом апеляційної інстанції згідно з умовами договорів про відступлення права вимоги укладеними між ТОВ Інжинірингова компанія Укрекоенергопром та ТОВ Перлина-ІФ № 2, 3 ,4 від 18.02.2020 та №5 від 24.03.2020 первісний кредитор відступає новому кредитору - ТОВ Перлина ІФ право вимоги до боржника - ПАТ Івано-Франківський арматурний завод, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору без виникнення у нового кредитора жодних додаткових зобов`язань перед первісним.

Отже, вказані договори про відступлення права вимоги за своїм змістом є договорами дарування.

Окрім того, як зазначалося судом апеляційної інстанції вище, розрахунок за оскарженими договорами купівлі-продажу здійснено шляхом укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, тобто боржник в результаті вказаних господарських операцій не отримав жодних коштів, які б міг спрямувати на здійснення господарських операцій.

Натомість за результатами укладення оскаржених правочинів із власності боржника виведено майно на третіх осіб, зокрема кредитора ТОВ Перлина-ІФ тим самим надаючи йому перевагу перед іншими кредиторами для задоволення його вимог, з порушенням встановленої законом черговості та пропорційності задоволення вимог окремого класу кредиторів.

- Після укладення оскаржуваних договорів, а саме з січня 2021 у боржника почала виникати заборгованість з виплати та доставки пільгових пенсій нарахована пенсійним фондом у відповідності до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка накопичувалася і не погашалася до моменту порушення провадження у справі про банкрутство, а також заборгованість із заробітної плати розмір якої станом на дату проведення підсумкового попереднього засідання у справі про банкрутство становив 10 146 407,97 грн., що підтверджується ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.09.2022 у справі №909/69/22.

- після відчуження майна боржник за оскарженими договорами купівлі-продажу № №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 від 16.10.2020 зменшився обсяг майна, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями, без будь-якої розумної ділової мети та економічного обґрунтування на невигідних для нього умовах. Натомість, доводи відповідача 2 щодо зменшення заборгованості боржника внаслідок укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, і як наслідок економічна вигода для боржника, не визнаються судом підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки в даному випадку мало місце створення преференції у задоволенні вимог певного кредитора при наявності невиконаних зобов`язань перед іншими кредиторами.

- свідченням відсутності будь-якої економічної вимоги для боржника внаслідок укладення оскаржених договорів є також факт здійснення зберігання майна на підставі укладеного між ним та ТОВ Перлина-ІФ договору зберігання. При цьому, колегія суддів акцентує, що боржником орендувалися приміщення для зберігання, в тому числі майна відчуженого за оскарженими договорами, натомість першочергово договір зберігання укладено, як безоплатний, а згодом за ціною 1400,0 грн. орендної плати, що не відповідає ринковим цінам, в наслідок чого було збитковим для боржника.

Щодо доводів господарського суду про безпідставність вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними з підстав їх фіктивності зазначає, що в даному випадку досліджувати необхідно оскаржені договори не на предмет наявності ознак їх фіктивності, а на предмет наявності ознак фраудаторності оскільки ці правочини сторони насправді хотіли вчинити, склад сторін такого правочину та юридично значимі дії цих сторін, мета такого правочину та результат (зміна, припинення прав, виконання зобов`язань та інше), якого прагнули досягнути сторони вчиненням юридично значимих дій.

Щодо можливості звернення ліквідатора із даним позовом колегія суддів зазначає наступне.

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Насамперед, це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів. У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 20.02.2020 у справі № 922/719/16, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/2011(913/45/20), від 16.11.2022 у справі № 44/38-б(910/16410/20), від 21.03.2023 у справі № 910/18376/20 (918/445/22).

Отже, кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий, перш за все, є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів, у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника (правова позиція Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19)).

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для створення преференції у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог кредиторів, а також з метою незаконного виведення майна боржника поза межами легальної судової процедури. Боржник у даному випадку діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно інших кредиторів, вимоги яких існували на дату його укладення, а також по відношенню до тих чиї вимогли виникли одразу після вчинення оскарженого правочину, що призвело до подальшого нездійснення господарської діяльності. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Висновки

Сукупність наведених обставин свідчить, що боржник та відповідач 2 укладаючи оскаржені договори купівлі-продажу № №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 від 16.10.2020 діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам та кредиторів, їхні дії були спрямованими не на досягнення розумної ділової мети, а на виведення активів боржника та завдання йому збитків, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань та порушення прав кредиторів, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність обставин для задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи, що господарський суд не надав належної оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають встановленим фактичним обставинам справи, що є підставою для його скасування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі апеляційного перегляду, доводи скаржника, суд апеляційної дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід скасувати прийнявши нове рішення.

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Вимоги апеляційної скарги ліквідатора Приватного акціонерного товариства Івано-Франківський арматурний завод, арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича №02-112/79 від 06.06.2023 (вх. №01-05/1816/23 від 08.06.2023) - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.05.2023 у справі № 909/69/22 (909/118/23) скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким:

Визнати недійсним договір №1 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю Перлина-ІФ (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 540 позицій рухомого майна вартістю 989181,86 грн.

Визнати недійсним договір №2 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод» (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перлина ІФ» (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 406 позицій рухомого майна вартістю 901013,00 грн.

Визнати недійсним договір №3 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод» (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перлина ІФ» (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 298 позицій рухомого майна вартістю 986560,30 грн.

Визнати недійсним договір №4 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод» (76014, м.Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перлина ІФ» (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 34 позицій рухомого майна вартістю 884617,06 грн.

Визнати недійсним договір №5 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод» (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перлина ІФ» (76018. м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського. буд 1: код 55764799) щодо купівлі-продажу 10 позицій рухомого майна вартістю 854320,80 грн.

Визнати недійсним договір №6 від 16.10.2020, який укладено між Приватним іхи знерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод» (76014. м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перлина ІФ» (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 41 позиції рухомого майна вартістю 850042,22 грн.

Визнати недійсним договір №7 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод» (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перлина ІФ» (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу штампу ТО 1654-4035 форм для півсфери ИА вартістю 999000,00 грн.

Визнати недійсним договір №8 від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод» (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перлина ІФ» (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799) щодо купівлі-продажу 26 позицій рухомого майна вартістю 483864,10 грн.

Визнати недійсним договір №10 купівлі-продажу нематеріальних активів від 16.10.2020, який укладено між Приватним акціонерним товариством Івано-Франківський арматурний завод (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, буд. 229; код 00218271) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перлина ІФ» (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Крайківського, буд 1; код 35764799), сума договору 779392,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 06.11.2023

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.