ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2023 р. Справа№ 920/119/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Управління освіти, культури, молоді та спорту Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 10.04.2023 (повний текст рішення складено та підписано 17.04.2023)

у справі № 920/119/23 (суддя Жерьобкіна Є.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Коршунової Людмили Володимирівни

до Управління освіти, культури, молоді та спорту Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області

про стягнення 253 996,47 грн

в с т а н о в и в:

06.02.2023 позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості на загальну суму 253996,47 грн., з яких: 198800,00 грн основного боргу за поставлений товар, 49657,30 грн інфляційних втрат, 5539,17 грн. - 3% річних, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів за державні кошти №1 від 14.01.2022.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 14.01.2022 відповідачу поставлено товар на суму 198800,00 грн., проте, останній не виконав договірні зобов`язання щодо оплати товару у встановлений договором строк, що стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 198800,00 грн., а також нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 49657,30 грн. інфляційних втрат та 5539,17 грн. - 3% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву частково заперечуючи проти позову, визнає суму позову в частині стягнення основного боргу та зазначає, що фінансування на оплату товару за договором №1 від 14.01.2022 не було, тому Управління не мало можливості вчасно розрахуватись за поставлений товар. Разом з цим, відповідач просить суд відмовити в позові в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки прострочення оплати за поставлений товар сталося не з вини Управління.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 10.04.2023 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Управління освіти, культури, молоді та спорту Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області на користь Фізичної особи - підприємця Коршунової Людмили Володимирівни 198800,00 грн. боргу, 5539,17 грн 3% річних, 49657,30 грн. інфляційних втрат, 2684,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Управління освіти, культури, молоді та спорту Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області 28.04.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 10.04.2023 у справі № 920/119/23 в частині стягнення 5539,17 грн. 3% річних та 49657,30 інфляційних втрат. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 920/119/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Скрипка І.М., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2023 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/119/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Управління освіти, культури, молоді та спорту Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 у справі № 920/119/23.

17.05.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 920/119/23.

Разом з тим, головуючий суддя Тищенко О.В. перебувала у відрядженні з 17.05.2023 по 02.06.2023 та у відпустці - 05.06.2023. Питання пов`язані з рухом апеляційної скарги вирішувались після виходу судді з відпустки (06.06.2023).

У зв`язку з перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.06.2023 у справі №920/119/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Хрипун О.О., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 прийнято апеляційну скаргу Управління освіти, культури, молоді та спорту Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області визначеною колегією суддів, апеляційну скаргу Управління освіти, культури, молоді та спорту Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 10.04.2023 у справі №920/119/23 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

10.07.2023 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків з доказами надсилання апеляційної скарги Фізичній особі-підприємцю Коршуновій Людмилі Володимирівні.

Разом з тим, головуючий суддя Тищенко О.В. перебувала у відрядженні та у відпустці. Питання пов`язані з рухом апеляційної скарги вирішується після виходу судді з відпустки (03.08.2023).

У зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці з 24.07.2023 по 06.08.2023, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.08.2023 у справі №920/119/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 колегія суддів прийняла апеляційну скаргу Управління освіти, культури, молоді та спорту Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 10.04.2023 у справі №920/119/23 до провадження у визначеному складі суду. Відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Справу призначено до розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.

17.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

28.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на відзив, в яких відповідач обґрунтовував невиконання своїх зобов`язань за спірним договором тим, що 24.02.2022 розпочалось повномасштабне вторгнення росії на територію України та триває до сьогодні й Сумська область була окупована, відповідно відповідач не міг виконати свої зобов`язання в зв`язку з настанням форс-мажорних обставин. Крім того, відповідач наголосив на відсутності бюджетного фінансування, що призвело до невиконання свого зобов`язання за договором.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 15 листопада 2023 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, справа №920/119/23 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 14.01.2022 між позивачем - Фізичною особою - підприємцем Коршуновою Людмилою Володимирівною та відповідачем - Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області укладений договір №1 про закупівлю товарів за державні кошти.

Відповідно до п. 1.1 договору, позивач зобов`язується поставити і передати у власність відповідача ДК 021:2015-32320000-2 - телевізійне й аудіовізуальне обладнання (мультимедійні комплекси) (далі - товар), а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Кількість товару, комплектація та вартість визначені додатком №1 до договору (Специфікацією) (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, ціна договору становить 198800,00 грн.

Згідно п. 4.1 договору, строк (термін) поставки товару: до 28.02.2022.

Оплата товару здійснюється на підставі видаткової накладної, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача (п. 3.5 договору). Оплата товару здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати постачання кожної окремої партії товару та за умови наявності відповідного бюджетного фінансування (п. 3.6 договору).

Згідно п. 5.4.1 договору, позивач має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар.

Відповідно до п. 9.1 договору, сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це стало неможливим внаслідок дії непереборної сили (форс-мажорних обставин), які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, пандемія, війна, тощо), якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання договірних зобов`язань.

Сторони у випадку форс-мажору мають право перенести виконання умов договору. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше, ніж протягом трьох днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (п. 9.2 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2022, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами передбачених ним обов`язків.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 198800,00 грн., що підтверджується накладною №43 від 14.01.2022. Проте, відповідачем отриманий товар оплачений не був. Відповідач зазначений факт визнав та з сумою боргу погодився.

Разом з тим, спір у справі виник оскільки відповідач вважає, що відповідно до розділу 3 Договору розрахунки повинні бути здійснені за умови наявності бюджетного фінансування по мірі надходження державних коштів. Оскільки, відповідач не отримав від органів Державної казначейської служби коштів на оплату поставленого товару, то немає підстав для нарахування штрафних санкцій. Крім того, відповідач вказує на те, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, що унеможливлює виконання його обов`язку за договором та є форс-мажорною обставиною.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, як встановив місцевий господарський суд 14.01.2022 позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 198800,00 грн., проте матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язання за договором № 1 від 14.01.2022 щодо своєчасної оплати товару у встановлений договором строк, що не заперечується відповідачем.

Відтак, місцевий господарський суд у справі №920/119/23 дійшов правомірного висновку, що з урахуванням викладеного наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 198800,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 49657,30 грн інфляційних втрат, 5539,17 грн. - 3% річних, у зв`язку з простроченням відповідачем свого зобов`язання з оплати товару колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.7.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань по цьому договору передбачається застосування штрафних санкцій відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд встановивши факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 5539,17 грн. 3% річних та 49657,30 грн інфляційних втрат є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання скаржника на те, що оплата за договором мала здійснюватися за наявності бюджетного фінансування правомірно не прийняті місцевим судом до уваги, оскільки відсутність бюджетного фінансування дійсно не є та й не може бути підставою звільнення відповідача від своєчасного виконання своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У п. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Таким чином, законом саме на відповідача покладено відповідальність за неналежне виконання обов`язків по розрахунках за поставлений позивачем товар за договором.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 96 Господарського кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до вимог договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також, за змістом ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, за невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов`язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України - відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов`язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, саме відповідач відповідно до вищезазначених норм матеріального права зобов`язаний вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання ним обов`язків за договором, внаслідок чого доводи скаржника не можуть бути прийнятими до уваги.

Тому, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що посилання скаржника на відсутність бюджетних коштів як на підставу для звільнення від сплати суми інфляційних втрат та 3% річних є помилковим в силу норм ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та не виправдовує невиконання обов`язків відповідачем.

Крім зазначеного, відповідач в своїх запереченнях на відзив на апеляційну скаргу посилався на лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, яким на підставі ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Але, колегія суддів не приймає такі доводи відповідача виходячи з наступного.

Незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» (далі - Закон) та деталізовано в розділі 6 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5) (далі - Регламент).

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Таким чином, засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

Відповідно до п. 3.3 Регламенту, сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до п. 6.2 Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Згідно п.п. 6.11.6. та 6.11.7. Регламенту, сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), і першим віце- президентом або віце-президентом ТПП України/президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На Сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) проставляється печатка ТПП України/регіональної ТПП на підпис першого віце-президента або віце-президента ТПП України/президента, першого віце-президента або віце-президента регіональної ТПП, який підписав такий Сертифікат.

Отже, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом ТПП про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а не шляхом розміщення на веб-сайті ТПП загального офіційного листа від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Також, лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не відповідає вимогам до оформлення сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин, оскільки в порушення п. 6.11.6 та 6.11.7. Регламенту його не підписано першим віце-президентом ТПП або віце-президентом ТПП, а також відсутня печатка ТПП на підписах вказаних осіб.

Регламент затверджено рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5) і саме Президія ТПП має повноваження приймати рішення щодо спрощення процедури отримання сертифікату про форс-мажорні обставини та вносити зміни до Регламенту. Проте, як вбачається з листа ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, він оформлений не у вигляді рішення Президії ТПП, будь-яке посилання в листі на рішення Президії ТПП відсутнє.

Таким чином, лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, розміщений на веб-сайті ТПП, вищенаведеним нормам Закону і Регламенту не відповідає і не може вважатись сертифікатом про форс-мажорні обставини, виданим Торгово-промисловою палатою України відповідачу, і, як наслідок, доказом дії обставин непереборної сили

Крім того, 13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Умовами договору, а саме п. 9.1-9.3 договору, сторони погодили, що звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це стало неможливим внаслідок дії непереборної сили (форс мажорних обставин), які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (катастрофа, аварія, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, пандемія, війна тощо), якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання договірних зобов`язань Сторони у випадку форс-мажору мають право перенести виконання умов Договору. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше, ніж протягом трьох днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються уповноваженими органами.

Згідно з ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Як вже зазначалось вище відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини саме Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати.

Водночас сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, від 19.08.2022 у справі №908/2287/17). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Разом з тим, всупереч умов п. 9.2-9.3 Договору, якими передбачено обов`язок письмово, протягом 3-х днів з моменту виникнення обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього Договору, а також обов`язок надати відповідні документи, які видаються уповноваженими органами, відповідач не надав сертифікат торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини, також не надав будь-яких листів, які б направлялись на адресу позивача про форс-мажорні обставини в порядку, визначеному п. 9.2. договору про закупівлю товарів за державні кошти, що позбавило відповідача посилатись на такі обставини.

Водночас колегія суддів наголошує, що строк виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, визначений п.3.6 договору закінчився 13.02.2022, тобто до початку військової агресії росії на території України, але навіть після цієї дати відповідач не вжив заходів для виконання свого зобов`язання у відповідний строк.

Відтак колегія суддів не вбачає підстав для не нарахування 3% річних та інфляційних витрат.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем доведено належними та допустимими доказами прострочення зобов`язання з боку відповідача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і обґрунтованим - ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Управління освіти, культури, молоді та спорту Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 10.04.2023 у справі №920/119/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 10.04.2023 у справі №920/119/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Матеріали справи №920/119/23 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала