ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 рокуСправа № 912/1211/23

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участі секретаря судового засідання Проскурні О.О. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/1211/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Токарчук Ірини Станіславівни, АДРЕСА_1

про стягнення 41 582,50 грн

Представники:

від позивача - Терно О.В., самопредставництво, положення від 25.04.2023 (відеоконференція);

від відповідача - Федоров Д.С., адвокат, ордер серії АІ № 1391801 (відеоконференція).

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (ТОВ "Бізнес Позика", позивач) звернулось до господарського суду з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Токарчук Ірини Станіславівни (ФОП Токарчук І.С., відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 41 582,50 грн, яка складається: суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 15 000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах в розмірі 25 025,00 грн, суми прострочених платежів за комісією в розмірі 1 557,50 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначено про неналежне виконання відповідачем свого зобов`язання за договором про надання кредиту № 447390-КС-001 від 03.02.2022 щодо повернення наданого кредиту та сплати процентів за користування кредитом і комісії.

Ухвалою суду від 11.07.2023 за поданим позовом відкрито провадження у справі №912/1211/23 за правилами спрощеного позовного провадження. Постановлено розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами. Сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

18.07.2023 в системі "Електронний суд" відповідачем сформований відзив на позовну заяву, в якому зазначено про недоведеність позивачем факту перерахування коштів на виконання умов договору про надання кредиту №447390-КС-001 від 03.02.2022 Фізичній особі-підприємцю Токарчук Ірині Станіславівні (а.с. 45-46).

З огляду на обставини заперечення, суд згідно ухвали від 25.07.2023 постановив здійснювати розгляд справи з повідомленням сторін, призначив у справі судове засідання на 10.08.2023, визнав явку представників сторін в судове засідання обов`язковою.

В судовому засіданні 10.08.2023 взяв участь представник відповідача. Позивач явку представника в засідання суду не забезпечив. Натомість подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача без пояснення поважності причин неможливості участі.

З огляду на викладене, а також враховуючи виникнення в ході розгляду справи додаткових питань щодо спору, суд ухвалою від 10.08.2023 здійснив перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Згідно вказаної ухвали, у справі призначено підготовче засідання на 29.08.2023, сторонам надано можливим подати додаткові письмові пояснення з питань, які виникли під час розгляд справи. Явку сторін в підготовче засідання визнано обов`язковою.

28.08.2023 відповідачем подано письмові пояснення з питань, які виникли під час розгляду справи, в яких вказано, зокрема, таке: договір не є укладеним в силу ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", оскільки відповідач не отримував пропозиції позивача про укладення договору (оферти) з істотними умовами договору; договір і правила на електронну пошту відповідача не надходили та відповідач з ними не ознайомлений; грошові кошти перераховані на особистий картковий рахунок відповідача без використання статусу фізичної особи-підприємця, що позбавило відповідача розпорядитися кредитними коштами з метою здійснення підприємницької діяльності; кошти в сумі кредиту підлягають повернення позивачу на підставі ч. 5 ст. 13 Закону України "Про електрону комерцію" та ст. 1212 Цивільного кодексу України; перерахування суми кредиту на рахунок фізичної особи стало причиною виникнення у відповідача, як у фізичної особи, обов`язку включення суми кредиту до загального річного оподаткованого доходу та подання податкової декларації з подальшою сплатою суми податку на доходи фізичних осіб, що в даному випадку є надмірним податковим тягарем; підставою часткового повернення коштів стало усвідомлення їх помилкового перерахування позивачем (а.с. 67-76).

У підготовчому засіданні 29.08.2023 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 03.10.2023.

03.10.2023 суд відкрив судове засідання з розгляду справи по суті.

До початку судового засідання позивачем 03.10.2023 подано додаткові письмові пояснення, які в судовому засіданні залишені судом без розгляду згідно протокольної ухвали з підстав пропуску строку їх подання.

В засіданні суду 03.10.2023 суд оголосив перерву до 17.10.2023 та надав можливим позивачу подати додаткові письмові пояснення з питання укладення договору з відповідачем.

16.10.2023 позивачем подано відповідні пояснення, згідно яких позивач наполягає на тому, що договір кредиту є укладеним з ФОП Токарчук І.С. та наводить обґрунтування вказаного. До пояснень позивачем додано додаткові докази.

17.10.2023 суд продовжив судове засідання з розгляду справи по суті, в якому постановив протокольну ухвалу про залишення без розгляду доказів позивача, які подано разом з поясненнями останнього від 16.10.2023. В судовому засіданні оголошено перерву до 24.10.2023.

24.10.2023 суд продовжив судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримано повністю, представником відповідача заперечено проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши в судовому засіданні докази у справі, суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

03.02.2022 між ТОВ "Бізнес Позика" (Кредитодавець) та ФОП Токарчук І.С. (Позичальник) підписано договір №447390-КC-001 про надання кредиту (надалі - Договір) у вигляді електронного документа згідно Закону України "Про електронну комерцію".

Відповідно до наданих позивачем доказів, за умовами вказаного Договору Кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 15000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям (а.с. 13-16).

Розмір та порядок нарахування плати за користування, термін дії кредиту і Договору визначено в п. 1 договору, а саме: строк кредиту 24 тижні; процентна ставка: в день 1,08330000, фіксована; комісія за надання кредиту 2 250,00 грн; загальний розмір наданого кредиту: 15000,00 грн; термін дії договору до 03.01.2022; орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту 37 560,00 грн; цілі (мета) кредиту - для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей кредит не є споживчим кредитом.

Пунктом 2 Договору передбачено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахування дня видачі кредиту та дня повернення його згідно Графіку платежів.

Графік погашення кредиту визначений в пункті 3 Договору, згідно якого передбачено повернення кредиту частинами з кінцевим строком останнього платежу 21.07.2022.

Також у пункті 5 Кредитного договору Позичальник підтвердив, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, укладає Договір.

Відповідно до пункту 10 Договору, інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору. Усі неврегульовані договором правовідносини сторін регулюються законодавством України.

Позивачем надано до суду Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", затверджених наказом директора ТОВ "Бізнес Позика" №07-ОД від 12.03.2021 (а.с. 24-31).

Згідно вказаних Правил, позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором про надання кредиту до закінчення терміну його дії (підпункт 4.2.2. пункту 4.2.).

Відповідно до пункту 5.1. Правил, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику протягом всього строку кредитування.

За пунктом 5.4. Правил, заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок кредитодавця в строк відповідно до графіку платежів, встановленого договором про надання кредиту або додатковою угодою. Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору про надання кредиту (додатковою угодою), при безготівкових розрахунках вважається - дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця.

Відповідно до п. 5.5. Правил у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про надання кредиту в повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця в такій черговості:

1) у першу чергу - відшкодовуються витрати кредитодавця, пов`язані з поверненням виданого кредиту (судові витрати, витрати на державного/приватного виконавця, нотаріуса тощо);

2) у другу чергу - нараховані кредитодавцем неустойка (штраф), інші платежі відповідно до договору про надання кредиту - у разі їх нарахування;

3) у третю чергу - прострочені проценти за користування кредитом та прострочена сума кредиту;

4) у четверту чергу - проценти за користування кредитом;

5) у п`яту чергу - сума кредиту.

03.02.2022 ТОВ "Бізнес Позика" на підставі кредитного договору №447390-КC-001 від 03.02.2022 видано відповідачу кредит у розмірі 15 000,00 грн на картковий рахунок, вказаний ФОП Токарчук І.С.. в Анкеті клієнта (а.с. 18, 19).

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач лише частково сплатив заборгованість за Договором в загальній сумі 3 130,00 грн, яка зарахована на погашення: 2 437,50 грн проценти; 692,50 грн комісія.

Викладені обставини та відсутність повного розрахунку за Договором стали підставою для звернення до суду з позовом.

Норми права, застосовані судом, та мотивована оцінка доводів сторін і поданих доказів.

1. Щодо укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

В силу ч. ч. 1-3 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін.

Частиною 2 ст. 639 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

30.09.2015 набрав чинності Закон України від 03.09.2015 № 675-VIII "Про електронну комерцію", який регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.

Вказаний Закон визначає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 1 Закону).

В ч. 3 ст. 11 Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За частинами 4, 6 наведеної норм, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Також, положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 447390-КС-001 від 03.02.2022 містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-03030 03.02.2021 16:17:43".

Підставою для заперечення укладення Договору відповідач вказує обставини того, що Договір не є укладеним в силу ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", оскільки позивач не направляв (не розміщував) індивідуальну оферту з істотними умовами договору, а смс-пароль було введено відповідачем на сайті позивача після заповнення анкети та отримання такого паролю на телефон відповідача.

Позивач в поясненнях з питання щодо укладення договору вказує на те, що відповідач через веб-сайт Кредитодавця ввійшов до свого особистого кабінету, з якого через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав заявку на отримання кредиту із зазначенням номера свого поточного (карткового) рахунку. Після вказаного, в особистому кабінеті заявника було розміщено оферту та надіслано на номер телефону одноразовий ідентифікатор. 03.02.2022 ФОП Токарчук І.С. прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору на умовах, визначених офертою, шляхом направлення через ІТС одноразового ідентифікатора G-3030.

Суд враховує, що реалізація принципу змагальності сторін та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

У рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Оцінюючи подані у справі, що розглядається, докази суд враховує положення ч. 13 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідно до якої електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

При цьому судом враховується, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20).

Як встановлено матеріалами справи, відповідач визнав обставини заповнення анкети на отримання кредиту, введення одноразового паролю-ідентифікатора та підтвердив розміщення в особистому кабінеті Позичальника тексту Договору і Правил надання грошових коштів після введення паролю-ідентифікатора.

Також, відповідач визнав обставини надходження на картковий рахунок Токарчук І.С. 03.02.2022 грошових коштів в розмірі 15 000,00 грн від ТОВ "Бізнес Позика".

Згідно наданих позивачем до справи доказів, грошові кошти в сумі 15 000,00 грн перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 03.02.2022 о 16:22 год з посиланням на призначення платежу: "..зг. до кредитного дог. № 447390-КС-001 від 03.02.2022".

Таким чином, грошові кошти надано вже після підписання Договору та щодо вказаних коштів зазначено їх призначення платежу.

За правилами абз. 2 ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тобто, передача грошей за кредитним договором, на якого розповсюджуються положення щодо договорів позики згідно ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, є підтверджуючою обставиною укладання договору.

Починаючи від дати отримання грошових коштів та будучи обізнаним щодо змісту Договору, підписаного обома його сторонами, відповідач дій, спрямованих на повернення таких коштів, у разі безпідставності їх отримання, не вчиняв. Посилання відповідача на здійснення дій з повернення коштів, як безпідставно отриманих, відхиляється судом, оскільки сплачена відповідачем 17.02.2022 позивачу грошова сума в розмірі 3 130,00 грн не є рівнозначною сумі отриманих коштів. Натомість, зазначена сума та дата її сплати повністю відповідає Графіку платежів згідно Договору.

Твердження відповідача про те, що грошові кошти було перераховано на банківський рахунок фізичної особи, а не на поточний рахунок для здійснення підприємницької діяльності, у зв`язку з чим не можна вважати Договір виконаним зі сторони позивача, відхиляється судом в силу наступного.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець. Дата запису - 06.11.2019.

Тобто, станом на дату підписання Договору та отримання грошових коштів ОСОБА_1 перебувала в статусі фізичної особи-підприємця.

Згідно Анкети Клієнта (заявка), заповнення якої не заперечується відповідачем, таким заявником вказано відомості щодо себе, як позичальника, серед яких: фізична особа-підприємець, вид та місце здійснення підприємницької діяльності, прибуток за останній місяць, номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів, інше (а.с. 18).

Таким чином, ОСОБА_1 звернулась до ТОВ "Бізнес Позика" із заявкою щодо наміру отримати кредит як фізична особа-підприємець та зазначила номер банківського рахунку для перерахунку коштів.

Окрім того, надходження коштів на особистий картковий рахунок фізичної особи не виключає можливість фактичного використання таких коштів та їх належний облік в діяльності підприємця.

Так, статтею 69 Податкового кодексу України передбачено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані повідомляти про свій статус банки, інші фінансові установи, в яких такі особи відкривають рахунки. У свою чергу, банк та інші фінансові установи повідомляють про відкриття чи закриття рахунку контролюючі органи, які беруть такий рахунок на облік.

Отже, при дотримані порядку відкриття рахунку, до контролюючого органу надається інформація про всі рахунки платників податків, які відкриті як для провадження підприємницької діяльності, так і для власних потреб.

Суд також вважає, що поведінка відповідача, який спочатку вчиняє дії, спрямовані на отримання кредитних коштів та отримує кредит згідно реквізитів, зазначених самим заявником, а потім заперечує, як отримання кредиту, так і укладення договору і при цьому грошові кошти в отриманій сумі не повертає, є суперечливою та не може вважатись добросовісною.

Так, в ст. 3 Цивільного кодексу України серед загальний засад цивільного законодавства закріплено принципи справедливості, добросовісності і розумності.

Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, в основі якої лежить принцип добросовісності, базується на римській максимі: ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, та, що не відповідає попереднім заявам або поведінці однієї сторони, за умови, що інша розумно на них покладається (постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/9397/20, від 16.02.2022 у справі № 914/1954/20).

Крім того, доводи відповідача про виникнення у відповідача, як у фізичної особи, обов`язку включення суми кредиту до загального річного оподаткованого доходу та подання податкової декларації з подальшою сплатою суми податку на доходи фізичних осіб, відхиляються судом у зв`язку з не підтвердженням факту даної події.

Суд також враховує висновок Верховного Суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021, де зазначено, що оскільки оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності суд дійшов висновку про підтвердження належними і допустимими доказами укладення між ТОВ "Бізнес Позика" і ФОП Токарчук І.С. Договору про надання кредиту № 447390-КС-001 від 03.02.2022 та фактичне отримання ФОП Токарчук І.С. за таким Договором кредиту в розмірі 15 000,00 грн.

2. Щодо зобов`язань за кредитним договором та їх виконання відповідачем у справі.

Частиною 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як підтверджується зазначеними вище доказами, на виконання Договору № 447390-КС-001 від 03.02.2022 позивач надав відповідачу 03.02.2022 кредит в сумі 15 000,00 грн з кінцевим строком повернення остаточного платежу 21.07.2022.

Договір містить погоджений Графік платежів, який за розрахунком позивача недотриманий відповідачем, а саме було сплачено 17.02.2022 лише 3 130,00 грн, які розподілено на сплату процентів за користування кредитом в розмірі 2 437,50 грн та комісії в розмірі 692,50 грн. Вказаний розподіл сплачених відповідачем коштів відповідає погодженому в Договорі графіку платежів та передбаченому в Правилах порядку розподілу коштів і узгоджується з приписами ст. 534 Цивільного кодексу України.

Внаслідок вказаного, а також враховуючи закінчення кінцевого строку повернення кредиту, за ФОП Токарчук І.С. наявна заборгованість в розмірі 15 000,00 грн кредитних коштів.

Окрім кредиту позивач також нарахував та заявив до стягнення проценти за користування кредитом і комісію.

Як встановлено, сплата процентів за користування кредитом узгоджена Договором. Розмір процентів є фіксованим та становить 1,08330000 % від суми неповернутого кредиту.

Перевіривши розрахунок процентів суд зазначає, що нарахування процентів за період з 17.02.2022 по 21.07.2022 в загальній сумі 25 025 грн, з урахуванням сплати 2 437,50 грн, відповідає даті фактичного надання кредитних коштів та даті закінчення строку кредитування, а також розміру і порядку розрахунку.

Відповідач зазначений позивачем розрахунок не спростував, власного контррозрахунку до суду не подав.

Також умовами Договору погоджено сплату комісії за надання кредиту в загальній сумі 2 250,00 грн, з якої відповідачем сплачено лише 692,50 грн. Згідно графіку платежів, кінцевий строк сплати комісії за надання кредиту визначено 17.03.2022.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

У ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України закріплено загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору, закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із принципів належного виконання є його виконання у строк (термін), встановлений договором. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Таким чином, порушення відповідачем строку виконання зобов`язання за Договором порушує права позивача, як іншої сторони за Договором, та надає підстави для виконання зобов`язання примусово.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ТОВ "Бізнес Позика" про стягнення з ФОП Токарчук І.С. заборгованості за Договором № 447390-КС-001 від 03.02.2022 в розмірі 15 000,00 грн кредитних коштів, 25 025,00 грн процентів та 1 557,50 грн комісії є обґрунтованими, належним чином підтвердженими, а тому підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати,

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав викладеного, сплачений позивачем за подання позову судовий збір покладається на відповідача.

При цьому, суд враховує, що згідно ухвали господарського суду від 11.05.2023 №912/729/23 було скасовано наказ суду про стягнення з ФОП Токарчук І,С. на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованості в розмірі 41 582,50 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 15 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 25 025,00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 557,50 грн, а також 214,72 грн судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

При сплаті позивачем судового збору у даній справі було враховано зазначене, а тому судовий збір покладається на відповідача в розмірі з урахуванням викладеного.

Інших судових витрат сторони не заявляють.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Токарчук Ірини Станіславівни (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (код ЄДР 41084239, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133) заборгованість в розмірі 41 582,50 грн, з якої: 15 000,00 грн сума кредиту, 25 025,00 грн проценти за користування кредитом, 1 557,50 грн комісії, а також 2 147,20 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Товариству з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" та Фізичній особі-підприємцю Токарчук Ірині Станіславівні до їхніх електронних кабінетів із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повне рішення складено 01.11.2023.

Суддя В.В.Тимошевська