ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2023 р. Справа№ 910/18747/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання Новосельцеві О.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Петренко Г.В.;

від третьої особи 1: Гузієнко Я.М.;

від третьої особи 2: не з`явився;

від третьої особи 3: не з`явився;

від третьої особи 4: не з`явився;

від третьої особи 5: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державної іпотечної установи

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 (повний текст складено 08.05.2023)

у справі №910/18747/21 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Державної іпотечної установи

до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 1: Національний банк України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 2: Кабінет Міністрів України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 3: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 4: Приватне акціонерне товариство «Українська фінансова житлова компанія»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 5: Міністерство економіки України

про визнання припиненими зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У листопаді 2021 року Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненими з 15.12.2020 року зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» щодо сплати відсоткового доходу за 14-відсотковий період за іменними відсотковими облігаціями з додатковим забезпеченням в бездокументарній формі, серії «С3», міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) UA, реєстраційний номер випуску 295/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013 року, у кількості 2700 штук.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державна іпотечна установа втратила гарантоване відповідачем право розпоряджатись сумою вартості облігацій серії "С3" через обставини, що не залежали від відповідача та позивача, на підставі рішень повноважних державних органів. Так, з моменту запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" позивач втратив гарантоване право розпоряджатись грошовими коштами, залученими від продажу цінних паперів, у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін (ні Державна іпотечна установа, ні АТ "Дельта Банк") не відповідає.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2022 залучено Національний банк України в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Кабінет Міністрів України в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 залучено до участі у справі третю особу 4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство "Українська фінансова житлова компанія" та третю особу 5, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство економіки України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 у задоволенні позову Державної іпотечної установи до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненими з 15.12.2020 зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» щодо сплати відсоткового доходу за 14-відсотковий період за іменними відсотковими облігаціями з додатковим забезпеченням в бездокументарній формі, серії «С3», міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) UA, реєстраційний номер випуску 295/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013 року, у кількості 2700 штук - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для визнання припиненим у зв`язку з неможливістю виконання зобов`язання Державної іпотечної установи перед ПАТ «Дельта Банк» щодо виплати відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями серії «С3».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2023, Державна іпотечна установа звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги Державна іпотечна установа посилається на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; при розгляді справи суд порушив норми процесуального права.

Скаржник вважає помилковим висновок суду про те, що зобов`язання є грошовим і може бути виконане за рахунок інших коштів позивача, суперечить положенням Проспекту емісії облігацій Державної іпотечної установи 2013. Установа зобов`язується не використовувати кошти, залучені від випуску облігацій Державної іпотечної установи під державну гарантію, для покриття збитків від господарської діяльності. Установа не має права використовувати кошти, залучені від випуску облігацій, для покриття збитків. Виплата відповідачу доходу за 14-й відсотковий період за облігаціями, за умови позбавлення позивача права користування грошовими коштами, залученими від продажу облігації, є покриттям збитків.

Апелянт зазначає, що господарський суд першої інстанції неправильно визначив підстави позову, оскільки Державна іпотечна установа в обґрунтування заявлених вимог послалась на неможливість виконання зобов`язання, на зміни в законодавстві, через які було втрачено єдиний можливий спосіб припинення зобов`язання шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог.

Посилаючись на п. 6.3 договору банківського рахунка (який, на думку скаржника, суд не дослідив), позивач вважає, що він звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін та які сторони не могли передбачити або запобігти (обставини непереборної сили), і рішення повноважних державних органів України (постанови Правління НБУ від 02.03.2015 №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк») є саме такими обставинами.

Резюмуючи апеляційну скаргу, Державна іпотечна установа зазначає:

- що оскаржуване рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Поза межами судового дослідження залишились наступні докази: Проспект емісії; Лист Фонду №49-955/22 від 21.01.2022; договір банківського рахунка № 26/995-070 від 27.02.2013; суд не дослідив чинники впливу на правовідносини сторін рішень уповноважених державних органів та змін у законодавстві;

- під час розгляду справи суд першої інстанції неправильно визначив підстави позову і прийняв рішення з огляду на підстави, які позивачем не заявлялись;

- під час ухвалення оскаржуваного рішення суд не вирішив, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, чим допустив порушення ст. 237 ГПК України. Судове рішення мотивовано положеннями ст. ст. 509, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України по відношенню до зобов`язань позивача, однак зазначені норми права розповсюджують свою дію і на зобов`язання відповідача, а отже не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Підставою позову є неможливість виконання сторонами своїх зобов`язань у зв`язку з настанням обставин, які сторони не могли передбачити або запобігти.

Узагальнені доводи відзиву Національного банку України на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Національний банк України (надалі - НБУ) у своєму відзиві, наданому до суду 11.08.2023, у якому вважає апеляційну скаргу Державної іпотечної установи необґрунтованою, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Крім того, НБУ зауважує, що ст. 607 ЦК України застосовується лише у випадках, коли неможливість виконання зобов`язання настало у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. В даному випадку, на переконання НБУ, ст. 607 ЦК України застосуванню не підлягає, оскільки ПАТ «Дельта Банк» перебуває в процесі ліквідації та відповідає за вказану обставину своїми зобов`язаннями перед кредиторами (в т.ч. і перед Державною іпотечною установою) шляхом задоволення вимог в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Після звернення Державної іпотечної установи до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про визнання кредиторських вимог, акцептування цих вимог ПАТ «Дельта Банк» та включення позивача до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» відносини між сторонами щодо грошових коштів, які знаходились на розрахунковому рахунку Державної іпотечної установи, регулюються спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема ст. 52 цього Закону. Будь-які твердження Державної іпотечної установи про те, що його кредиторські вимоги не будуть задоволені, НБУ вважає лише припущеннями позивача, оскільки процедура ліквідації триває, здійснюються заходи щодо збереження активів банку, стягнення простроченої заборгованості позивальників та інших боржників банку, відсудження майна (активів) банку, кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) спрямовуються на погашення кредиторів банку відповідних черг.

Також, НБУ зазначає, що зміни до пункту восьмого частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка стосується правовідносин зарахування зустрічних однорідних вимог з неплатоспроможним банком, не є тією обставиною, що призводить до припинення зобов`язань Державної іпотечної установи за облігаціями з підстав встановлених ст. 607 ЦК України, оскільки такі зобов`язання не виникають на підставі вказаної норми, а регулюються окремим Законом України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» (попередня назва Закон України «Про цінні папери та фондовий ринок») та Проспектом емісії облігацій. Крім того, НБУ вказує, що неможливість виконання зобов`язань за облігаціями шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не свідчить, що таке зобов`язання взагалі не може бути виконаним.

Узагальнені доводи відзиву Кабінету Міністрів України на апеляційну скаргу

У свою чергу, Кабінет Міністрів України (надалі - КМУ) у своєму відзиві, наданому до суду 21.08.2023, у якому вважає апеляційну скаргу Державної іпотечної установи обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 вважає слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву Державної іпотечної установи задовольнити.

КМУ вважає помилковими висновки суду про недоведеність підстав для неможливості виконання зобов`язань щодо сплати відсотків за облігаціями серії «В3» за 14-й відсотковий період. Посилаючись на ст. 607 ЦК України, КМУ наголошує, що зобов`язання припиняється неможливістю виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, що має місце у цьому випадку.

Узагальнені доводи відзиву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - ФГВФО) у своєму відзиві, наданому до суду 25.08.2023, вважає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а оскаржуване рішення - залишити без змін, посилаючись при цьому на правові висновки Верховного Суду у справах № 910/19430/21, № 910/18289/21, № 910/18283/21 з аналогічних спірних відносин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18747/21 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 до надходження матеріалів справи №910/18747/21.

02.08.2023 матеріали справи №910/118747/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 поновлено Державній іпотечній установі процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі №910/18430/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 та розгляд справи призначено на 25.09.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 задоволено заяву про самовідвід судді Суліма В.В. у розгляді апеляційної скарги Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 у справі № 910/18747/21. Справу передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 ГПК України.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2023 прийнято апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 у справі № 910/18747/21 у складі суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Гаврилюка О.М. та призначено до розгляду дану апеляційну скаргу на 30.10.2023.

Явка учасників справи

Представник позивача та представники третіх осіб 2, 3, 4, 5 у судове засідання призначене на 30.10.2023, не з`явилися, були належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які додані до матеріалів справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників зазначених сторін обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників зазначених сторін за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.10.2023 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що позивач не довів наявності обставин, які б свідчили про неможливість виконання ним своїх зобов`язань щодо виплати відсоткового доходу за 14-й відсотковий період за облігаціями серії «С3», у зв`язку з чим, відсутні підстави для визнання припиненими цих зобов`язань відповідно. ПАТ «Дельта Банк» вказує на неможливість здійснити зарахування вимог відповідно до ст. 607 ЦК України. Прийняття Правлінням НБУ постанов від 02.03.2015 №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», на переконання відповідача, не є «неможливістю виконання» як це зазначено в ст. 607 ЦК України, оскільки процедура повернення кредиторові неплатоспроможного банку коштів чітко регламентована спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а початок ліквідації банку не є підставою припинення зобов`язань.

Представник НБУ у судовому засіданні 30.10.2023 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.02.2013 ПАТ «Дельта Банк» (банк) та Державна іпотечна установа (клієнт) уклали договір банківського рахунку №26/995-070, за яким клієнту було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті.

На вказаний рахунок банк зобов`язаний приймати та зараховувати грошові кошти, які надходять клієнту та виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка, проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України (п. 1.2 договору).

В 2013 році Державна іпотечна установа емітувала іменні відсоткові, з додатковим забезпеченням облігації серій «Z2», «А3», «В3», «С3», «D3».

Відповідно до п. 4.2 Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 (далі - Проспект емісії) наведено параметри випуску облігацій, а саме: характеристика облігацій - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; кількість облігацій: 50000 штук відсоткових іменних облігацій, у тому числі: серія «Z2» - 10000 штук; серія «A3» - 10000 штук; серія «B3» - 10000 штук; серія «C3» - 10000 штук; серія «D3» - 10000 штук; номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100 000,00 грн; загальна номінальна вартість випуску облігацій: ,00 грн, в тому числі: серія «Z2» - ,00 грн; серія «A3» - ,00 грн; серія «B3» - ,00 грн; серія «C3» - ,00 грн; серія «D3» - ,00 грн.

Облігації мають додаткове забезпечення у формі державної гарантії, що видана КМУ (п. 4.3.1).

Пунктом 4.4 Проспекту емісії встановлено, що мета використання фінансових ресурсів, залучених від емісії облігацій Державної іпотечної установи під державну гарантію, відповідає статутній меті та предмету діяльності та полягає зокрема у рефінансуванні та кредитуванні іпотечних кредитів (банків і небанківських фінансових установ, які проводять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів).

Джерелами погашення та виплати доходу за облігаціями ДІУ під державну гарантію будуть виступати кошти, отримані Емітентом в результаті статутної діяльності Установи після розрахунків з бюджетом та сплати інших обов`язкових платежів. Установа зобов`язується не використовувати кошти, залучені від випуску облігацій ДІУ під державну гарантію, для формування і поповнення статутного капіталу Установи та покриття її збитків від статутної діяльності.

Власники облігацій мають права, передбачені чинним законодавством, зокрема, отримати номінальну вартість облігацій при настанні строку їх погашення та отримувати відсотковий дохід у вигляді відсотків, нарахованих на номінальну вартість облігацій, що їм (власникам) належать, після закінчення кожного відсоткового періоду (п. 4.5 Проспекту емісії).

Відповідно до п. 4.6.1 Проспекту емісії облігації розміщуються шляхом закритого (приватного) продажу на території України серед інвесторів - 100 найбільших банків України, в переліку яких є ПАТ «Дельта Банк» (п. 4.6.3 Проспекту емісії).

Згідно з п. 4.8 Проспекту емісії виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів емітента в національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунка у цінних паперах. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку. Виплата відсоткового доходу здійснюється на підставі реєстру власників, який складає Центральний депозитарій ПАТ «НДУ» на момент завершення операційного дня, що передує даті початку відповідної виплати (даті останньої виплати).

Для облігацій серії «С3» щодо 14-го відсоткового періоду емітент встановив закінчення виплати відсоткового доходу 15.12.2020, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 4 580,82 грн. Відсоткова ставка для облігацій Державної іпотечної установи під державну гарантію встановлена на рівні для серії «С3» - 9,5% річних.

Відповідно до п. п. 4.9, 4.9.1 Проспекту емісії погашення облігацій здійснюється протягом одного банківського дня: «С3» - 15.12.2020. Дострокове погашення облігацій відповідної серії може бути здійснене за рішенням емітента у разі дострокового викупу 100% облігацій цієї серії; таке рішення приймається правлінням Державної іпотечної установи.

Судом першої інстанції встановлено, що Державна іпотечна установа (емітент) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) уклали договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-759/2014 від 09.09.2014.

Згідно з п.п. 1.1, 2.4 вказаних договорів емітент (установа) зобов`язувався передати у власність покупця (банк), а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити цінні папери - облігації підприємств серії «С3» у загальній кількості 2 700 штук, загальною вартістю 274 989 465,00 грн, дата погашення - 15.12.2020, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок емітента № НОМЕР_1 в АТ «Дельта Банк».

Грошові кошти у загальній сумі 274 989 465,00 грн за придбані облігації були перераховані банком на рахунок установи № 0995, відкритий в АТ «Дельта Банк», що підтверджується долученою до матеріалів справи банківською випискою від 09.09.2014 (а.с. 36 т.1).

Отже, банк набув у власність облігації серії «С3» з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UA у загальній кількості 2 700 шт.

На підставі постанови Правління НБУ №150 від 02.03.2015 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», строком на 3 місяці з 03.03.2015 до 02.06.2015, з призначенням уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. У подальшому згідно з рішеннями виконавчої дирекції Фонду №71 від 08.04.2015, №147 від 03.08.2015 строки проведення тимчасової адміністрації у банку продовжувались.

Відповідно до постанови Правління НБУ №664 від 02.10.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №181 від 02.10.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», розпочато процедуру ліквідації банку, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора банку Кадирову В.В. на два роки; у подальшому цей строк подовжувався до 04.10.2020.

11.01.2016 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів банку та з метою обліку кредиторської заборгованості 25.01.2016 банк провів операцію з обліку кредиторських вимог, а саме - перенесення коштів з рахунка клієнта - Державної іпотечної установи № 0995 на спеціальний рахунок «інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку», який призначений для обліку заборгованості банку перед третіми особами та є пасивним рахунком, тобто на ньому обліковується сума, яку банк виплатить кредитору у порядку черговості, визначеної законом.

17.02.2016 рахунки позивача, відкриті в ПАТ «Дельта Банк» (зокрема № 0995/980 за договором банківського рахунка №26/995-070 від 27.02.2013), були закриті, про що банк повідомив Державну іпотечну установу довідкою №5370 від 21.06.2016.

Відповідно до витягу із реєстру №2495 від 18.03.2016, затвердженого протоколом №005/16, та з урахуванням змін №1, затверджених рішенням виконавчої дирекції Фонду №291 від 03.03.2016, вимоги позивача акцептовані на загальну суму 3 332 921 190,01 грн і включені до сьомої черги як вимоги юридичної особи, про що відповідач 03.10.2016 видав позивачу довідку №05-3323787.

Згідно з реєстром власників іменних цінних паперів № 25072, станом на 15.12.2020 ПАТ «Дельта Банк» було власником 2 700 шт. іменних відсоткових облігацій серії «С3», код ISIN UA , емітент - Державна іпотечна установа.

18.12.2020 на адресу позивача надійшла вимога відповідача №3160 про негайне виконання зобов`язань із погашення номінальної вартості облігацій серії «С3».

Звертаючись з позовними вимогами у цій справі, Державна іпотечна установа зазначає, що її зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати відсотків за облігаціями серії «С3» за 14 відсотковий період станом на 15.12.2020 є припиненими відповідно до положень ст.607 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Під неможливістю виконання зобов`язання позивач розуміє законодавчу заборону щодо негайного повернення грошових коштів кредиторові неплатоспроможного банку, який перебуває в стані припинення, на вимогу такого кредитора, окремо вказуючи що через неплатоспроможність відповідача позивач позбавлений права розпоряджатися грошовими коштами в сумі вартості облігацій «С3» і тому втратив можливість виконувати зобов`язання за цими облігаціями.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 627 - 629 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, ч. 1 ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Однією з підстав припинення зобов`язання є неможливість його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України).

За визначенням ст. 194 ЦК України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 195 ЦК України в цивільному обороті можуть бути такі групи цінних паперів, зокрема, боргові цінні папери, які засвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.

Відносини, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку, з метою забезпечення відкритості та ефективності функціонування фондового ринку регулюються Законом України "Про цінні папери та фондовий ринок".

У ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено такі терміни:

- випуск цінних паперів - сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії;

- емісія - сукупність дій емітента, що провадяться в установленій законодавством послідовності і спрямовані на розміщення емісійних цінних паперів серед їх перших власників;

- обіг цінних паперів - вчинення правочинів, пов`язаних з переходом прав на цінні папери і прав за цінними паперами, крім договорів, що укладаються у процесі емісії, при викупі цінних паперів їх емітентом та купівлі-продажу емітентом викуплених цінних паперів;

- перший власник - особа, яка набула права власності на цінні папери безпосередньо від емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, чи андеррайтера;

- погашення емісійних цінних паперів - сукупність дій емітента та власників цінних паперів щодо припинення обігу боргових емісійних цінних паперів, виплати їх власникам номінальної вартості цінних паперів та доходу за такими цінними паперами (якщо це передбачено проспектом емісії цінних паперів) або постачання (надання) товарів (послуг) у строки, передбачені проспектом емісії цінних паперів, та анулювання цінних паперів;

- проспект емісії цінних паперів - документ, що містить інформацію про розміщення цінних паперів та інші відомості, передбачені цим та іншими законами, що визначають особливості розміщення певних видів цінних паперів;

- розміщення цінних паперів - відчуження цінних паперів у визначений проспектом емісії цінних паперів спосіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» фондовий ринок (ринок цінних паперів) - сукупність учасників фондового ринку та правовідносин між ними щодо розміщення, обігу та обліку цінних паперів і похідних (деривативів). Учасники фондового ринку - емітенти або особи, що видали неемісійні цінні папери, інвестори в цінні папери, інституційні інвестори, професійні учасники фондового ринку, об`єднання професійних учасників фондового ринку, у тому числі саморегулівні організації професійних учасників фондового ринку. Емітент - юридична особа, у тому числі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Автономна Республіка Крим або міська рада, а також держава в особі уповноважених нею органів державної влади чи міжнародна фінансова організація, які від свого імені розміщують емісійні цінні папери та беруть на себе зобов`язання за ними перед їх власниками. Інвестори в цінні папери - фізичні та юридичні особи, резиденти і нерезиденти, які набули права власності на цінні папери з метою отримання доходу від вкладених коштів та/або набуття відповідних прав, що надаються власнику цінних паперів відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

У п. 2 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено, що боргові цінні папери - цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» до боргових цінних паперів відносяться, зокрема, облігації підприємств; державні облігації України; облігації місцевих позик; облігації міжнародних фінансових організацій; облігації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено, що облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником коштів, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Таким чином, у розумінні зазначених норм Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», відносинам, які виникають при обігу цінних паперів, зокрема, облігацій, притаманні властивості правовідносин позики, а саме: 1) передача однією стороною (власником (першим власником) облігацій) іншій стороні (емітенту) грошових коштів; 2) обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти (емітента) повернути стороні, яка надала такі грошові кошти (власникові (першому власникові) облігацій) таку ж суму грошових коштів (вартість облігацій) та сплатити дохід за такими облігаціями.

При цьому приписи п. 2 ч. 1 ст. 195 ЦК України та норми Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» передбачають, що облігація, як цінний папір, є документом, який посвідчує (підтверджує) відносини позики між власником облігації та емітентом.

Отже, на відносини, які виникають при емісії облігацій, поширюються загальні правила позики, однак з урахуванням особливостей таких відносин.

За змістом ст. ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Грошове зобов`язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Якщо зобов`язання виражене в банківському металі, то відповідне правовідношення не є грошовим зобов`язанням, і до нього не застосовуються норми про відповідальність за порушення такого зобов`язання.

Грошові зобов`язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов`язання, можуть виникати з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України і ст. 174 ГК України.

Отже, у зв`язку з укладанням між Державною іпотечною установою та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу цінних паперів між його сторонами (позивачем та відповідачем) виникли грошові зобов`язання на підставі правовідносин позики. Тому до таких правовідносин, які склались між сторонами спору, повинні застосовуватись загальні правила позики, зокрема, які визначені у параграфі 1 Глави 71 ЦК України, з урахуванням особливостей відносин, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/10553/18.

У своєму позові Державна іпотечна установа, як на підставу припинення зобов`язань, посилається на положення ст. 607 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Фактично, твердження позивача про припинення зобов`язання на підставі ст. 607 ЦК України зводяться до неможливості виконання Державною іпотечною установою вимоги про погашення номінальної вартості облігацій серії «С3» через відсутність необхідних коштів.

Відсутність необхідних коштів позивач пов`язує із запровадженням в АТ «Дельта Банк» процедури ліквідації, внаслідок якої позивач позбавлений можливості розпоряджатися коштами на рахунку у вказаному банку, а інші джерела фінансування у Державної іпотечної установа відсутні.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або на відсутність вини (ст. ст. 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України).

Також відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а саме у справі "Кечко проти України" (заява N 63134/00) від 8 листопада 2005 року державні установи не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26).

У справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" відсутність у державної установи необхідних коштів, не є виправданням для невиконання грошового зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі п. 4.8 Проспекту емісії у Державної іпотечної установи виникло зобов`язання з виплати відсоткового доходу за облігаціями серії «С3» за 14-й (останній) відсотковий період.

Державна іпотечна установа вважає, що неможливість виконання нею зобов`язань перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати відсотків за облігаціями серії «С3» за 14-й відсотковий період зумовлена тим, що у зв`язку з перебуванням відповідача в процедурі ліквідації позивач був позбавлений права розпоряджатися грошовими коштами, які обліковувались на відкритому в ПАТ «Дельта Банк» банківському рахунку, а у відповідача відсутні необхідні активи для виконання зобов`язань перед позивачем як кредитором сьомої черги.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що такі обставини не свідчать про неможливість виконання позивачем зобов`язань щодо сплати відсотків за облігаціями серії «С3» за 14-й відсотковий період та не є в розумінні ст. 607 ЦК України підставою для припинення зобов`язання неможливістю його виконання.

Надаючи оцінку доводам позивача, що викладені в апеляційній скарзі про те, що Державна іпотечна установа втратила гарантоване відповідачем право розпоряджатись сумою вартості облігацій серії «СЗ» через обставини, що не залежали від відповідача та позивача, з огляду на рішення повноважних державних органів (постанова правління НБУ № 150 від 02.03.2015 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» та №664 від 02.10.2015 «Про відкликання банківської ліцензії»), що в розумінні п. 6.3 договору банківського рахунку є обставиною непереборної сили, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо

Не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

Згідно з частиною 3 статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Проте, позивачем не було надано доказів настання форс-мажорних обставин, зокрема, сертифікату Торгово-промислової палати, а тому такі доводи позивача правомірно не було взято судом першої інстанцій до уваги.

Твердження позивача про відсутність на теперішній час у банку коштів для виконання зобов`язань перед третьою чергою погашення, що у свою чергу є доказом неможливості виконання зобов`язання банку перед позивачем (кредитором сьомої черги), колегія суддів оцінює критично та вважає, що такі твердження передчасними припущення позивача, оскільки процедура ліквідації відповідача триває, а АТ «Дельта Банк» не є ліквідованим в розумінні ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якою ліквідаційна процедура банку вважається завершеною з моменту затвердження ліквідаційного балансу, а банк ліквідованим - з моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім цього, після початку процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» задоволення вимог його кредиторів здійснюється в порядку з дотриманням принципу черговості, передбаченої ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд зауважує, що прийняття правлінням НБУ постанови від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" та у подальшому постанови правління НБУ від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта банк" не є законодавчою забороною щодо повернення грошових коштів кредиторові неплатоспроможного банку на вимогу такого кредитора та не може свідчити про неможливість виконання зобов`язання в розумінні статті 607 Цивільного кодексу України, оскільки процедура повернення кредиторові неплатоспроможного банку коштів чітко регламентована спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а початок ліквідації банку не є підставою для припинення зобов`язань.

Суд зазначає, що процедура ліквідації відповідача триває, в цій процедурі здійснюються заходи щодо збереження активів банку, стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку, відчуження майна (активів) банку, а кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) спрямовуються на погашення кредиторів банку у визначеній спеціальним законом черговості. Тому доводи скаржника, що сьома черга кредиторів банку не буде задоволена, на даний час є передчасними.

Крім того, посилання на неможливість виконання відповідачем зобов`язань перед позивачем як кредитором сьомої черги здійснено виключно в обґрунтування відсутності коштів у позивача для виконання його зобов`язань за договором купівлі-продажу цінних паперів № ДД-759/2014 від 09.09.2014.

Однак, як вже зазначалось, відсутність у Державної іпотечної установи необхідних коштів з огляду на запровадження в АТ «Дельта Банк» процедури ліквідації, внаслідок якої позивач позбавлений можливості розпоряджатися коштами на рахунку у вказаному банку, не є в розумінні статті 607 Цивільного кодексу України підставою для припинення зобов`язань позивача за договором купівлі-продажу цінних паперів №ДД-759/2014 від 09.09.2014.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання позивача на неможливість виконання його зобов`язань у зв`язку з втратою можливості розпоряджатися грошовими коштами, які знаходилися на рахунку, відкритому в ПАТ «Дельта Банк», оскільки зобов`язання є грошовим та може бути виконане за рахунок інших коштів позивача.

Колегія суддів враховує, що кошти, отримані Державною іпотечною установою від розміщення облігацій серії «С3», надходили на рахунок, відкритий позивачем у ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору банківського рахунка №26/995-070 від 27.02.2013.

Водночас, колегія суддів окремо відзначає, що ані Проспект емісії, ані договори купівлі-продажу цінних паперів №ДД-759/2014 від 09.09.2014, ані договір банківського рахунка, укладені між позивачем і відповідачем, не встановлюють будь-яку залежність виплати відсоткового доходу за облігаціями від можливості розпорядження конкретними коштами, що були розміщені в ПАТ «Дельта Банк» на конкретному рахунку.

Також, колегія суддів бере до уваги і те, що Проспект емісії облігацій, зокрема п. 4.8, передбачає можливість використання для виплат відсоткового доходу й інших рахунків позивача, відкритих у Розрахунковому центрі Центрального депозитарію ПАТ «НДУ» або в ПАТ «Укргазбанк» (поточний рахунок емітента для депонування відповідних сум у разі відсутності в реєстрі власників облігацій даних щодо грошового рахунка такого власника або якщо реквізити є помилковими).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає, що підстави для визнання припиненим зобов`язання Державної іпотечної установи перед ПАТ «Дельта Банк» щодо виплати відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями серії «С3» відсутні, а відтак погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Отже, вищевказані доводи апеляційної скарги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції до спірних правовідносин вірно застосовано зазначену в оскаржуваному судовому рішенні норму матеріального права. Як свідчить зміст апеляційної скарги, скаржник посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції статті 607 Цивільного кодексу України, не зазначає в чому саме судом першої інстанції, на його думку, невірно застосовано цю норму.

Таким чином, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції з`ясовано істотні обставини із застосуванням передбачених статтею 86 ГПК України критеріїв дослідження доказів щодо оцінки кожного такого доказу окремо і їх сукупності в цілому та забезпечено дотримання стандартів доказування, визначених процесуальним законом. Дотримання вимог статті 86 ГПК України свідчить про прийняття законного і обґрунтованого судового рішення у справі відповідно до вимог статті 236 ГПК України, а незгода позивача з таким рішенням суду за результатом розгляду справи не свідчить про прийняття судового рішення з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 у справі №910/18747/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 у справі №910/18747/21 слід залишити без змін.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 у справі №910/18747/21 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 у справі №910/18747/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Державну іпотечну установу.

4. Матеріали справи №910/18747/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.11.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

О.М. Гаврилюк