СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Харків Справа № 922/2813/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Гребенюк Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газове обладнання України (вх. №1946Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 31.08.2023 року у справі №922/2813/23, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Калініченко Н.В.), повний текст якого складено 31.08.2023 року

за позовом Акціонерного товариства Укртрансгаз, місто Київ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю Газове обладнання України, місто Харків,
простягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 31.08.2023 року у справі № 922/2813/23 позов Акціонерного товариства Укртрансгаз задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Газове обладнання України на користь Акціонерного товариства Укртрансгаз пеню у розмірі 34 744,50 грн., штраф у розмірі 33 090,00 грн., що нараховані відповідно до умов п. 7.4. договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 06 жовтня 2022 року, а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 2 684,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю Газове обладнання України з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 31.08.2023 року у справі та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Ані з аналізу положень договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № , а ні зі змісту наданого позивачем Акту №133а приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю від 20.04.2023 року не вбачається, що такий Акт є двостороннім і підписується сторонами.

Датою поставки є саме дата видаткової накладної та товарно-транспортної накладної 30.03.2023 року, що підтверджує протиправність нарахування штрафних санкцій з 30.03.2023 року до 20.04.2023 року, незаконність рішення суду першої інстанції в цій частині і наявність підстав для його скасування.

Враховуючи лист про форс-мажорні обставини від 26.12.2022 року №53 від ТОВ Техарм-М; той факт , що місцем розташування ТОВ Газове обладнання України є місто Харків, яке постійно знаходиться під обстрілами з боку Російської Федерації, у зоні близької до бойових дій, у зв`язку з чим виникають перебої з постачанням металу, затримка постачання комплектуючих із-за кордону, що унеможливлює постачання товару у вказані в договорі строки, а також з метою дотримання процедури здійснення повідомлення про початок дії обставин непереборної сили, визначеної договором та підтвердження їх необхідними доказами, відповідачем було надано позивачеві Сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою від 28.12.2022 року №2600-22-2044 для засвідчення форс-мажорних обставин в якості додатка до листа №29/12 від 29 грудня 2022 року; датою кінцевого строку поставки товару є 14.03.2023 року; Торгово-промисловою палатою засвідчено у наданому сертифікаті, що військова агресія Російської Федерації проти України, введення воєнного стану в Україні, ведення бойових (воєнних) дій, постійні ворожі атаки (обстріли), у результаті чого було пошкоджено енергетичну систему України, періодичні відімкнення електроенергії та часті сигнали повітряної тривоги у Харківській області стали перешкодою для належного здійснення виробничих процесів та є обставинами непереборної сили, які унеможливили виконання договору в зазначені терміни.

У справі № 908/2/20, що перебувала в провадженні господарського суду Дніпропетровської області, судами перших двох інстанцій було встановлено, що товар на загальну суму 2 243 000,04 грн. був поставлений ТОВ ТК Спецзапчасть на адресу АТ Укртрансгаз у повному обсязі 14.08.2019 року відповідно до товарно-транспортної накладної № 1408-2 від 14.08.2019 року, а тому господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що прострочка з поставки відбулась з 31.05.2019 року по 14.08.2019 року.

Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 року у справі №910/19702/17 та від 29.01.2020 року у справі №916/922/19.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2023 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Указами Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2023 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газове обладнання України на рішення господарського суду Харківської області від 31.08.2023 року у справі №922/2813/23 залишено без руху; останнє зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

02.10.2023 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№11926), з доказами сплати судового збору, яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.10.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Газове обладнання України на рішення господарського суду Харківської області від 31.08.2023 року у справі №922/2813/23; призначено розгляд справи №922/2813/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Газове обладнання України на рішення господарського суду Харківської області від 31.08.2023 року у справі у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду . Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2813/23.

23.10.2023 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 12919), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, в обґрунтування якого вказує на те, що умовами пунктів 5.8 та 5.13 договору сторони визначили та погодили, що датою поставки товарів постачальником по договору є саме дата акту приймання товарів за кількістю та якістю; згідно п.4.2.3, п.4.2 договору, покупець зобов`язаний оплатити постачальнику вартість переданих товарів, з урахуванням суми авансового платежу, у разі його здійснення не раніше 7 та не пізніше 15 календарних днів з дати поставки, визначеної за правилами п.5.8 договору; отже оплата товару здійснюється позивачем в разі прийняття товару за правилами п.5.8 договору, тобто, відповідно до п.5.13 договору.

30.10.2023 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/2813/23 (вх.№ 13238).

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

06.10.2022 року між АТ Укртрансгаз (позивач, покупець за договором) та ТОВ Газове обладнання України (відповідач, постачальник за договором) укладено договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № .

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується у визначений договором строк передати у власність покупця Арматура трубопровідна: крани, вентелі, клапани та подібні пристрої (Крани кульові) (далі - товари), зазначені у специфікації, яка наведена в додатку 1 до договору (далі - специфікація), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до п. 5.1. договору постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації.

У п. 5.7. договору сторони погодили, що приймання покупцем товарів за видатковою накладною не є підтвердженням належного виконання постачальником його обов`язку з поставки товарів за договором та відсутність у покупця претензій до постачальника щодо якості та комплектності товарів.

Відповідно до п. 5.8. договору, датою поставки товарів за договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до пункту п. 5.13. договору та одночасна передача постачальником покупцю в повному обсязі наведених нижче наступних документів: 5.8.1. видаткової накладної; 5.8.2. оригіналу рахунку-фактури, тощо.

За змістом п. 5.13. договору приймання товарів за кількістю та якістю здійснюється за умови надання документів, вказаних у пункті 5.8. договору. Постачальник здійснює передачу товарів покупцю на умовах договору на підставі Акту приймання товарів за кількістю та якістю.

Відповідно до специфікації до договору, строк поставки (зазначається кількість календарних днів з дати укладення договору) 90 (дев`яносто).

Сторонами не заперечується той факт, що кінцевий строк поставки був до 04 січня 2023 року (6 аркуш відзиву на позовну заяву); відповідач в цілому погоджується, що відповідно до умов договору строк поставки 90 днів, тобто до 04.01.2023 року.

30.03.2023 року було підписано з обох сторін видаткову накладну № 5 на суму 330 900,00 грн.

20.04.2023 року було підписано акт приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю № 133а.

Позивач вважає, що датою поставки є 20 квітня 2023 року, тобто факт складення Акту приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю № 133а; відповідач вважає, що датою поставки є 30.03. 2023 року, тобто дата підписання видаткової накладної.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача штрафні санкції за договором про закупівлю товарів № від 06.10.2022 року у загальному розмірі 67 834,50 грн., з них: 34 744,50 грн. пеня, 33 090,00 грн. штраф.

31.08.2023 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

За змістом ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 173 ГК України, зі змістом якої кореспондуються і приписи ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, 06.10.2022 року між АТ Укртрансгаз (позивач, покупець за договором) та ТОВ Газове обладнання України (відповідач, постачальник за договором) укладено договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № , відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у визначений договором строк передати у власність покупця Арматура трубопровідна: крани, вентелі, клапани та подібні пристрої (Крани кульові) (далі - товари), зазначені у специфікації, яка наведена в додатку 1 до договору (далі - специфікація), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі товари.

У п. 5.7. договору сторони погодили, що приймання покупцем товарів за видатковою накладною не є підтвердженням належного виконання постачальником його обов`язку з поставки товарів за договором та відсутність у покупця претензій до постачальника щодо якості та комплектності товарів.

Відповідно до п. 5.8. договору, датою поставки товарів за договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до пункту п. 5.13. договору та одночасна передача постачальником покупцю в повному обсязі наведених нижче наступних документів: 5.8.1. видаткової накладної; 5.8.2. оригіналу рахунку-фактури, тощо.

За змістом п. 5.13. договору приймання товарів за кількістю та якістю здійснюється за умови надання документів, вказаних у пункті 5.8. договору. Постачальник здійснює передачу товарів покупцю на умовах договору на підставі Акту приймання товарів за кількістю та якістю.

Тобто, сторонами в договорі було погоджено, що датою поставки є сукупність двох умов: прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до пункту п. 5.13. договору; передача постачальником покупцю в повному обсязі наведених нижче наступних документів: 5.8.1. видаткової накладної; 5.8.2. оригіналу рахунку-фактури, тощо.

Разом з тим, приймання товару по кількості та якості, відповідно до п. 5.13 договору, відбувається на підставі Акту приймання товарів за кількістю та якістю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що у сукупному аналізі положень умов договору, датою поставки товарів є дата, що зазначена в Акті приймання товарів за кількістю та якістю, тобто 20 квітня 2023 року.

Аргументи апелянта на те, що датою поставки є саме дата видаткової накладної та товарно-транспортної накладної 30.03.2023 року, що, на його думку підтверджує протиправність нарахування штрафних санкцій з 30.03.2023 року до 20.04.2023 року, незаконність рішення суду першої інстанції в цій частині і наявність підстав для його скасування, не приймаються.

Сторонами в договорі було погоджено, що датою поставки є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до пункту п. 5.13. договору та передача постачальником покупцю в повному обсязі наведених нижче наступних документів: 5.8.1. видаткової накладної; 5.8.2. оригіналу рахунку-фактури, тощо.

Також, не приймаються аргументи апелянта на те, що враховуючи лист про форс-мажорні обставини від 26.12.2022 року №53 від ТОВ Техарм-М; той факт , що місцем розташування ТОВ Газове обладнання України є місто Харків, яке постійно знаходиться під обстрілами з боку Російської Федерації, у зоні близької до бойових дій, у зв`язку з чим виникають перебої з постачанням металу, затримка постачання комплектуючих із-за кордону, що унеможливлює постачання товару у вказані в договорі строки, а також з метою дотримання процедури здійснення повідомлення про початок дії обставин непереборної сили, визначеної договором та підтвердження їх необхідними доказами, відповідачем було надано позивачеві сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою від 28.12.2022 року №2600-22-2044 для засвідчення форс-мажорних обставин в якості додатка до листа №29/12 від 29 грудня 2022 року; датою кінцевого строку поставки товару є 14.03.2023 року; Торгово-промисловою палатою засвідчено у наданому Сертифікаті, що військова агресія Російської Федерації проти України, введення воєнного стану в Україні, ведення бойових (воєнних) дій, постійні ворожі атаки (обстріли), у результаті чого було пошкоджено енергетичну систему України, періодичні відімкнення електроенергії та часті сигнали повітряної тривоги у Харківській області стали перешкодою для належного здійснення виробничих процесів та на думку апелянта є обставинами непереборної сили, які унеможливили виконання договору в зазначені терміни.

Так, настання форс-мажорних обставин тягне за собою певні наслідки, що передбачені договором та законом.

У відповідності до п. 8.5. договору у разі коли строк дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) продовжується більше ніж на 20 (двадцять) календарних днів, покупець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Тобто, умовами укладеного між сторонами договору та чинного законодавства не передбачено, що у разі настання форс-мажорних обставин здійснюється відстрочення виконання зобов`язання. Про такі наслідки має бути чітко міститися застереження в договорі. Натомість, наявність форс-мажорних обставин, відповідно до закону, вказує про звільнення від відповідальності за порушення виконання зобов`язання.

У п. 8.3. договору сторони узгодили, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються компетентним органом, зокрема документ (сертифікат) Торгово-промислової палати України.

На підтвердження наявності форс-мажорних обставин, відповідач надав сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 2600-22-2044 від 28.12.2022 року у якому, зокрема зазначено: Івано-Франківська Торгово-промислова палата … цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, введення воєнного стану в України, ведення бойових (воєнних) дій, …, що стало перешкодою для належного здійснення виробничих процесів ТОВАРИСТВУ З ОМБЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ГАЗОВА ОБЛАДНАННЯ УКРАЇНИ.

В обґрунтування видачі сертифікату покладено, окрім іншого, договір постачання № 01/10 від 03.10.2022 року, укладений між ТОВ Газове обладнання України та ТОВ Техарм-М, про поставку Кранів кульових, лист ТОВ Техарм-М № 53 від 26.12.2022 року, адресований ТОВ Газове обладнання України, щодо форс-мажорних обставин та неможливості своєчасного виконання замовлення на постачання товарів.

До господарського суду першої інстанції було надано вказаний лист, з якого слідує, що ТОВ Техарм-М є контрагентом відповідача, поставка товару від якого залежить виконання самим відповідачем зобов`язання перед позивачем.

Листом № 53 від 26.12.2022 року контрагентом відповідача, ТОВ Техарм-М, повідомлено самого відповідача про те, що має місце затримка у виготовленні замовленого відповідачем товару, яка виникла внаслідок обставини непереборної сили, масованих атак з боку Російської Федерації на енергосистему України, що призвело до відключення електричної енергії, а також до введення графіків відключень електричної енергії. Через це постійно переривається виробничий процес виготовлення товару, та виникають простої у виробництві.

26.12.2022 року відповідач повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, а саме військову агресію Російської Федерації проти України, а також отримання листа № 53 від 26.12.2022 року від ТОВ Техарм-М та за змістом цього листа, надав позивачу проект додаткової угоди про відтермінування строку поставки товару на 50 (п`ятдесят) днів.

В матеріалах справи відсутня додаткова угода, підписана з обох сторін, щодо відтермінування поставки товару.

Місцевий господарський суд обгрунтовано вказав на те, що хоча у сертифікаті ТПП № 2600-22-2044 від 28.12.2022 року зазначено лише про настання форс-мажорної обставини військової агресії, однак, як слідує із наданих до суду документів, в тому числі на підставі яких було видано сертифікат, зокрема, листа ТОВ Техарм-М № 53 від 26.12.2022 року, - прострочення виконання зобов`язання відповідача перед позивачем має місце у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання контрагентом відповідача ТОВ Техарм-М.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів.

Місцевий господарський суд обгрунтовано зазначив на те, що хоча відповідачем і надано сертифікат ТПП № 2600-22-2044 від 28.12.2022 року на виконання умов договору, однак прострочення виконання зобов`язання відповідача перед позивачем сталося внаслідок несвоєчасного виконання контрагентом відповідача своїх зобов`язань, що підтверджується і самим відповідачем у листі № 26/12 від 26 грудня 2022 року.

Разом з тим, несвоєчасне виконання контрагентом відповідача своїх зобов`язань не відноситься, відповідно до закону, до форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили).

Щодо посилання відповідача як на форс-мажорну обставину - введення воєнного стану та військову агресію, то договір є укладеним у жовтні 2022 року, тобто вже після введення воєнного стану.

Відповідно до п. 12.4. договору сторонами, підписуючи договір, підтверджено, що введення воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в України, не може бути підставою для відмови сторонами від виконання взятих на себе зобов`язань за договором.

А отже, укладаючи договір, сторони чітко розуміли, що в країні діє воєнний стан та здійснюються постійні обстріли з боку ворожих військ.

Таким чином, відповідачем не доведено наявність форс-мажорних обставин у правовідносинах між позивачем та відповідачем за договором.

У сфері господарювання згідно ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст.193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1 та 3 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч.1 ст.216 ГК України).

Відповідно до п. 7.4. договору за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товарів понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 відсотків вартості товарів, поставку яких прострочено.

Місцевим господарським судом вірно враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі №910/18557/20, де, зокрема, вказано на те, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості…), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Колегія суддів, перевіривши за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, враховуючи, що прострочення має місце більше ніж на 30 днів, вважає, що місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що розрахунок є арифметично вірним та правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 34 744,50 грн. пені та 33 090,00 грн. штрафу.

Посилання апелянта на справу № 908/2/20, що перебувала в провадженні господарського суду Дніпропетровської області, в якій, як вказує апелянт, судами перших двох інстанцій було встановлено, що товар на загальну суму 2 243 000,04 грн. був поставлений ТОВ ТК Спецзапчасть на адресу АТ Укртрансгаз у повному обсязі 14.08.2019 року відповідно до товарно-транспортної накладної № 1408-2 від 14.08.2019 року, а тому господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що прострочка з поставки відбулась з 31.05.2019 року по 14.08.2019 року, не є слушними, з огляду на те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 236 ГПК України).

Так само, є недоречними посилання апелянта на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду 20.12.2018 року у справі №910/19702/17 та від 29.01.2020 року у справі №916/922/19, де, зокрема, вказано на те, що відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними, з огляду на таке.

Так, предметом позову у справі №910/19702/17 є стягнення грошового зобов`язання за договором поставки; у справі №916/922/19 позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі №913/567/19 (913/403/20), де, між іншим, вказано на таке.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 27.03.2020 року у справі № 910/4450/19 зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 року №910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 року № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018 року № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі № 923/682/16. При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Суд звертається до правової позиції, щодо послідовно та неодноразово викладалась Великою Палатою Верховного Суду в питанні визначення подібності правовідносин у судових рішеннях: п. 60 постанови від 23.06.2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), п. 6.30 постанови від 19.05.2020 року у справі № 910/719/19, постанова від 16.01.2019 року у справі № 757/31606/15-ц, постанова від 12.12.2018 року у справі № 2-3007/11, пункт 5.5 від 19.06.2018 року у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови від 16.05.2018 року у справі № 910/5394/15-г.

Таким чином, правовідносини у справах, на які посилається апелянт та обставини вказаних справ №910/19702/17, №916/922/19, не є подібними до правовідносин у справі №922/2813/23, оскільки предмети та підстави позовів у цих справах, відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газове обладнання України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 31.08.2023 року у справі №922/2813/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя Н.В. Гребенюк