ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"02" листопада 2023 р. м. Київ Справа № 911/3056/23

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Гребенюк Т.Д.

за участю секретаря судового засідання Оксенюк А.О.

розглянувши у підготовчому засіданні за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

за участі: боржника ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із заявою (вх.№1444 від 04.10.2023) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку, передбаченому Книгою 4 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Суду від 09.10.2023 заяву ОСОБА_1 (вх.№1444 від 04.10.2023) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху; запропоновано ОСОБА_1 в семиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки заяви шляхом надання суду всіх доказів (належним чином засвідчених в порядку, встановленому чинним законодавством), що підтверджують обставини, на яких ґрунтується заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та які є необхідними відповідно до ст.115, ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства: оформленого у відповідності до п.3 ч. 3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства конкретизованого списку кредиторів і боржників; доказів наявності заборгованості перед кредиторами, про яких зазначено в заяві (зокрема, договорів, укладених з: 1)ТОВ СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ договір позики від 18.08.2019 року, за яким наявна поточна заборгованість: 66661,28 грн.; Договір позики №: d77088c2-d886-431e-9541-bb323302e43e від 14.08.2019 року, за яким наявна поточна заборгованість: 152330,40 грн.;2) ТОВ УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ кредитний договір на інші споживчі цілі №1429005 від 18.08.2019 року, за яким наявна поточна заборгованість: 24312 грн.; 3) ТОВ ФК ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ договір факторингу № 004741550 від 12.08.2019 року, за яким наявна поточна заборгованість: 6075 грн.; 4) ТОВ ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» договір №2483773 від 26.07.2019 року, за яким наявна поточна заборгованість: 2922 грн.; 5) ТОВ ІНФІНАНС кредитний договір на інші споживчі цілі №/1 від 20.08.2019 року, за яким наявна поточна заборгованість: 28933,53 грн. 6) ТОВ МАНІФОЮ договір позики №41574 від 20.08.2019 року, за яким наявна поточна заборгованість: 1847,50 грн.; 7)ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС договір №: 638385018 від 20.08.2019 року за яким наявна поточна заборгованість 14532 грн. 8) ТОВ ФК ВЕРОНА договір №: 1429005 від 18.08.2019 року, за яким наявна поточна заборгованість: 36468 грн. 9) ТОВ ФК Є ГРОШІ КОМ кредитний договір на інші споживчі цілі №: EGROSHI313085 від 18.08.2019 року за яким наявна поточна заборгованість: 175778 грн. 10) ТОВ ФК ІНВЕСТРУМ договір позики №17628 від 11.08.2019 року за яким наявна поточна заборгованість: 12130 грн. 11) ТОВ ФК ІНВЕСТ ФІНАНС договір позики №56 від 12.08.2019 року за яким наявна поточна заборгованість: 6075 грн. 12) ТОВ МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА договір позики №df57fd20-ce17-4701-9dae-963164e684a8 від 04.08.2019 року за яким наявна поточна заборгованість: 25959,50 грн.; 13) ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ договір №: L1946775 від 26.07.2019 року, за яким наявна поточна заборгованість: 10980,60 грн. 14) ТОВ ФК ПІНГ-ПОНГ договір №: від 20.08.2019 року; відомостей про всі наявні рахунки/електронні гаманці боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках, електронних гаманцях; декларацій про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства (визначена наказом Міністерства юстиції України Про затвердження форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність № 2627/5 від 21.08.2019); копії укладеної заявником угоди з обраним ним арбітражним керуючим про виконання арбітражним керуючим повноважень у справі про банкрутство (неплатоспроможність) до її закриття з виплатою на умовах, визначених цією угодою, винагороди в розмірі, що не має перевищувати розмір, встановлений цим Кодексом.

Від заявника надійшла заява про усунення недоліків (вх.№3673/23 від 17.10.2023).

Ухвалою Суду від 19.10.2023 прийнято заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до розгляду; проведення підготовчого засідання суду призначено на 02 листопада 2023 року об 11:00 год.; викликано в судове засідання ОСОБА_1 .

Під час підготовчого засідання заявник підтримав подану заяву, просив відкрити провадження у справі про неплатоспроможність. Пояснив, що брав кредитні кошти для того, зокрема, щоб придбати телефон, погасити попередні кредити, наразі не працює, шукає роботу.

Перевіривши обставини, які визначені у заяві, та дослідивши додані до неї докази, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 113 Кодексу провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою. За змістом ч. 1 ст. 115 Кодексу провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Підстави для відкриття провадження у справі передбачені ч. 2 ст. 115 Кодексу, а саме, боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України Про виконавче провадження заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Водночас, системний аналіз ст. 113, ч.ч. 1, 2 ст. 116, ч. 1 ст. 119 Кодексу дає можливість дійти висновку, що наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у кожному конкретному випадку повинна визначатись з урахуванням поданої боржником заяви та доданих до неї доказів на підтвердження настання обставин, що підтверджують неплатоспроможність фізичної особи (на момент звернення до суду з відповідною заявою) або загрозу її неплатоспроможності (у визначений зобов`язанням строк або в майбутньому).

Способи та засоби доведення підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність визначені законодавцем шляхом наведення у ч. 3 ст. 116 Кодексу переліку документів, що мають додаватись до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та підтверджувати її зміст.

Отже, у підготовчому засіданні, суд перевіряє відповідність поданої заяви вимогам до її форми та змісту відповідно до ст. 116 Кодексу та з`ясовує на підставі поданих заявником доказів наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, визначених ч. 2 ст. 115 Кодексу (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №902/227/20, від 17.06.2021 у справі №926/2987-б/20, від 29.07.2021 у справі №909/1028/20, від 30.06.2022 у справі №914/100/20).

За наслідками підготовчого засідання господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність (частина третя статті 119 Кодексу України з процедур банкрутства).

За змістом ч. 4 ст. 119 КУзПБ України, господарський суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, якщо: 1) відсутні підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; 2) боржник виконав зобов`язання перед кредитором (кредиторами) у повному обсязі до підготовчого засідання суду; 3)боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю; 4) боржника визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, ОСОБА_1 , посилаючись на п.2, 4 ч.2 ст.115 КУзПБ, зазначає, що припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців та вказує про неможливість здійснення поточних платежів найближчим часом по будь-якому грошовому зобов`язанню у зв`язку з відсутністю коштів на погашення існуючої заборгованості, що зумовлено погіршенням фінансового стану з початком війни.

Щодо наявності підстав, визначених п.2 ч.2 статті 115 КУзПБ, Суд зазначає таке.

Так, боржник вказує про наявність заборгованості перед: АТ УНІВЕРСАЛ БАНК; ТОВ УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ; ТОВ СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ; ТОВ ФК ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ; ТОВ ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ»; ТОВ ІНФІНАНС; ТОВ МАНІФОЮ; ТОВ ГОУФІНГОУ; ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС; ТОВ КУ ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА; ТОВ ФК ВЕРОНА; ТОВ ФК Є ГРОШІ КОМ; ТОВ ФК ІНВЕСТРУМ; ТОВ ЛІНЕУРА УКРАЇНА; ТОВ МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА; ТОВ КАЧАЙ ГРОШІ; ТОВ ФІНФОРС; ТОВ ФК ДІНЕРО; ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ; ТОВ ФК ПІНГ-ПОНГ; ТОВ ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ; ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР;ТОВ КФ.ЮА (т. 1 а.с. 2-3).

На підтвердження наявності зобов`язань перед зазначеними фінансовими установами Ткаченко О.О. до матеріалів заяви приєднав електронні - запити, надіслані на електронну пошту до АТ УНІВЕРСАЛ БАНК; ТОВ УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ; ТОВ СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ; ТОВ ФК ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ; ТОВ ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ»; ТОВ ІНФІНАНС; ТОВ МАНІФОЮ; ТОВ ГОУФІНГОУ; ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС; ТОВ КУ ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА; ТОВ ФК ВЕРОНА; ТОВ ФК Є ГРОШІ КОМ; ТОВ ФК ІНВЕСТРУМ; ТОВ ЛІНЕУРА УКРАЇНА; ТОВ МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА; ТОВ КАЧАЙ ГРОШІ; ТОВ ФІНФОРС; ТОВ ФК ДІНЕРО; ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ; ТОВ ФК ПІНГ-ПОНГ; ТОВ ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ; ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР ;ТОВ КФ.ЮА (з доказами направлення) із проханням надати копію кредитного договору та інформацію про заборгованість станом на дату отримання запиту (а.с.79-114, т.1).

У зв`язку із неотриманням документів на електронні запити, заявник в заяві про усунення недоліків, посилаючись на неможливість надати всі докази у зв`язку з їх відсутністю у нього, просить Суд витребувати кредитні договори та довідки про заборгованості із зазначенням суми загальної заборгованості, нарахованих штрафних санкцій та суми простроченої заборгованості за кредитними договорами фінансових установ.

Розглянувши клопотання про витребування доказів, Суд зазначає про таке.

З огляду на положення ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства, за якими визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України, суд при здійсненні провадження у справах про неплатоспроможність зобов`язаний застосовувати положення Господарського процесуального кодексу України, якими визначений порядок подання доказів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими доказами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок з доказування певних обставин покладається на сторону, яка на них посилається (частина 1); докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3); суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4).

За змістом ст.116 КУзПБ, зокрема, п. 14 ч.2 цієї статті, обов`язок подання документів, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього кодексу для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, покладено на заявника.

Завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи є перевірка підтвердження належними та допустимими доказами обставин, що вказані боржником як ознаки його неплатоспроможності чи її загрози.

Водночас при ініціюванні справи про неплатоспроможність фізичної особи наявність заборгованості чи можливість невиконання грошових зобов`язань найближчим часом має підтверджуватися доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором/кредиторами. Такими доказами можуть бути, серед іншого, судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи) та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань, а у випадку загрози неплатоспроможності потенційну можливість такого невиконання.

Таким чином, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, а обов`язок з доказування певних обставин покладається на сторону, яка на них посилається.

За змістом положень ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи за принципом диспозитивності сторін, згідно з яким справи розглядаються судом в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність застосування даного принципу диспозитивності полягає у здійсненні судом розгляду справи не інакше як на підставі доказів, які подав заявник або доказів, які витребувано судом у випадках, що передбачені Господарського процесуального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що заявником не додано жодного договору, укладеного з фінансовими установами, перед якими, за словами заявника, у нього наявна заборгованість, та не надано інших доказів, які могли б свідчити про наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 115 КУзПБ.

Відповідно до ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Втім, заявником не обгрунтовано та не доведено неможливості надання означених доказів самостійно шляхом вжиття відповідних заходів (наприклад, шляхом особистого звернення до фінансових установ, чи звернення за допомогою поштового зв`язку (а не електронною поштою) або повторного запиту задля отримання вказаних договорів). Надані запити свідчать скоріше про намагання заявника формально виконати вимоги щодо надання вказаних доказів, а не про реальну неможливість їх отримання самостійно.

Суд, дослідивши та проаналізувавши клопотання про витребування доказів, дійшов висновку, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки обов`язок доведення пісдтав, визначених п. 2 ч. 2 ст. 115 КУзПБ покладається на заявника, і прохання витребування Судом всіх договірів на підтвердження наявності заборгованості свідчить про невиконання боржником свого обов`язку, передбаченого ст. 74 ГПК України та ст.116 КУзПБ.

Також на підтвердження наявності заборгованості перед вищезазначеними фінансовими установами Ткаченко О.О. надав роздруківку кредитної історії із сайту Українського бюро кредитних історій про фінансові зобов`язання (т. 1 а.с. 8-16). При цьому, вказана роздруківка не засвідчена жодним чином.

Суд наголошує, що з урахуванням положень частини третьої статті 13, статей 14, 74, 76, 77 ГПК України, розглядаючи заяву боржника у підготовчому засіданні, господарський суд з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність саме на підставі поданих боржником доказів.

За змістом ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч.4 ст.74 ГПК України).

Суд вважає за необхідне зазначити, що інформація, яка розміщена на веб-сайті є електронним доказом, а роздруківка такої інформації паперовою копією електронного доказу. Відповідно до частин першої, другої статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Згідно вимог частини третьої статті 96 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

За змістом статті 3 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" бюро кредитних історій - це юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію (надалі - бюро); ведення кредитної історії - це діяльність бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію; "кредитна історія" - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач бюро - це юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає та має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; кредитний звіт - це сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії; кредитний правочин - це правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

У статті 7 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" визначено перелік інформації, що містить кредитна історія, а саме, - це, серед іншого, наступна інформація про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії: відомості про кредитний правочин (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину), суму зобов`язання за укладеним кредитним правочином, вид валюти зобов`язання, строк і порядок виконання кредитного правочину, відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином, дату виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір та стадія погашення, відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо), відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання.

У статті 11 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" визначено підстави та порядок надання кредитного звіту, а саме: бюро надають інформацію з кредитних історій у формі кредитних звітів; кредитні звіти містять усю інформацію з кредитної історії, якщо інші обсяги інформації не передбачені Положенням бюро або договором (частина 1), бюро надають інформацію, яка складає кредитні історії, виключно користувачам та іншим бюро на підставах, передбачених цим Законом (частина 3), бюро надають кредитні звіти користувачам за їх запитами на паперовому або електронному носіях на умовах, передбачених цим Законом та договором (частина 4), кредитні звіти надаються користувачам без права передачі їх або інформації, що міститься в них, третім особам (частина 5).

Відповідно до статті 13 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" суб`єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що міститься у його кредитній історії, а саме: кредитним звітом та інформацією з реєстру запитів (частина 1); суб`єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що передбачена частиною першою цієї статті, шляхом звернення до бюро у порядку, визначеному Положенням про бюро (частина 2); бюро зобов`язане надати суб`єкту кредитної історії інформацію протягом двох робочих днів з дня отримання від нього відповідного запиту (частина 4).

Разом з тим, Суд виснує, що норми Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" не містять положень щодо порядку формування, форми та обов`язкових реквізитів кредитного звіту, наявність яких надавала б можливість ідентифікувати особу, яка відповідальна за його формування та відповідність даних самій кредитній історії.

За загальним правилом оформлення документації в частині підтвердження відповідності інформації, яку містить певний (конкретний) документ, відомостям, на підставі яких такий документ складений, відповідним належним підтвердженням є підписання документа відповідальною посадовою особою.

Проте, Судом встановлено, що роздруківка кредитної історії, яка надана боржником в підтвердження наявності договірних зобов`язань, не підписана ані письмово, ані електронним цифровим підписом відповідною посадовою особою Кредитного бюро, а тому не може вважатися доказом у справі, який би підтверджував наявність кредитних зобов`язань, як про те стверджує боржник.

З огляду на викладене, кредитна історія боржника, складена Українським бюро кредитних історій, не може бути належним та допустимим доказом наявності грошових вимог в силу статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідна правова позиція щодо роздруківки з сайту ТОВ Українське бюро кредитних історій щодо кредитної історії боржника як доказу у справі про неплатоспроможність фізичної особи викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.11.2022р. у справі № 909/937/21.

Отже, подання боржником при зверненні до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність лише витягу з Українського бюро кредитних історій, без додавання інших документів (які стали підставою виникнення грошового зобов`язання у розумінні статті 1 КУзПБ) для належного підтвердження розміру заборгованості цього боржника (в тому числі за основним зобов`язанням), підстав виникнення зобов`язань та строків їх виконання, є недостатнім для доведення відповідних обставин та, як наслідок, встановлення судом наявності підстав для відкриття провадження у такій справі.

Ненадання ОСОБА_1 доказів на підтвердження укладення кредитних правочинів з вказаними ним кредитними установами, суми зобов`язання за укладеними кредитними правочинами, валюти зобов`язання, строку і порядку виконання кредитного правочину, відомостей про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином, дату виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір та стадію погашення унеможливлює встановлення Судом наявності підстав, визначених п. 2 ч. 2 ст. 115 КУзПБ для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Таким чином, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі відповідно до п.2 ч.2 статті 115 КУзПБ у зв`язку з недоведеністю того, що боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців.

Щодо наявності підстав, визначених п.4 ч.2 статті 115 КУзПБ, Суд зазначає таке.

За змістом пояснювальної записки до проекту Кодексу України з процедур банкрутства, у проекті приділено важливу увагу можливим випадкам шахрайства та недобросовісного використання системи. Для цього у документі передбачено кілька тестів на добросовісність: на вході в систему, у самому процесі розгляду справи та щодо наслідків визнання особи банкрутом.

Добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав якими Кодекс України з процедур банкрутства зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Такими обставинами можуть бути, серед іншого ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю;посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів щодо отримання боргу в розумні строки. Близькі за змістом правові висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20, від 26.05.2022 у справі №903/806/20, від 22.09.2022 у справі № 916/2372/20.

Суд, здійснивши оцінку обставин, які, як зазначає боржник, стали причиною його платоспроможності через призму добросовісності боржника на вході до процедури неплатоспроможності, зазначає про таке.

Дослідивши Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік та станом на 01.09.2023 з урахуванням заяви про усунення недоліків), Судом встановлено, що заявником у відповідних рядках декларацій, а саме в рядках - « ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 » зазначено «Члени сім`ї інформації не надавали».

У заяві про усунення недоліків, заявником зазначено, що він позбавлений об`єктивної можливості звернутися до офіційних джерел задля заповнення декларацій, оскільки таких джерел, з яких заявник самостійно або за допомогою безпосереднього доступу адвоката (як-от із витягами із реєстрів нерухомості) міг би отримати відповідну інформацію немає, а з наявних джерел всюди надаються відмови, оскільки таку інформацію може отримати лише безпосередньо особа, якої вона стосується, так як ця інформація є інформацією з обмеженим доступом.

Коло членів сім`ї боржника в частині п`ятій статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства визначено у зв`язку із встановленням його обов`язку подати декларацію про майновий стан боржника за відповідною формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства, як додаток до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Подання декларації про майновий стан боржника полягає у необхідності підтвердження наявності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зазначених у частині другій статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ризики зазначення неповної інформації у декларації покладаються саме на боржника, позаяк спеціальним законом, яким є Кодекс України з процедур банкрутства, такої підстави ненадання інформації про майновий стан члена сім`ї не передбачено, натомість у частині п`ятій статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства імперативно визначено, що декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати.

Подання неповних відомостей викликає у Суду сумнів у добросовісності боржника та унеможливлює встановлення судом обставин, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Крiм того, у судовому засiданнi заявник зазначив, що планує влаштуватися на роботу, що буде пов`язана зі спортом, втім причин, з яких заявник вже тривалий час не працював і наразі не працює, не навів, доказів про намір працевлаштуватись (взяття на облік в центрі зайнятості, тощо) не надав.

Відповідно до частини другої статті 6 КУзПБ щодо боржника-фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.

Згідно зі статтею 1 КУзПБ реструктуризація боргів боржника це судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

Відповідно до вимог ч.5 ст.119 КУзПБ відкриття провадження у справі супроводжується одночасним введенням процедури реструктуризації боргів боржника та призначення керуючого реструктуризацією.

Частиною 4 статті 116 КУзПБ визначено, що разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник зобов`язаний подати пропозиції щодо реструктуризації боргів (проект плану реструктуризації боргів).

У силу ч. 1 ст. 124 КУзПБ план реструктуризації боргів боржника розробляється з метою відновлення платоспроможності боржника.

Отже, досягнення мети процедури реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи можливе лише за умови, коли боржник істинно бажає виконати взяті на себе грошові зобов`язання, але через певні майнові/фінансові причини не може їх виконати в повному обсязі належним чином.

З наведеного та аналізу положень статті 116 КУзПБ, що визначають обсяг та перелік документів та відомостей, які боржник - фізична особа зобов`язаний додати до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, суд вважає, що такий боржник повинен запропонувати обґрунтований та виконуваний (реальний) проект плану реструктуризації своїх зобов`язань, оскільки метою і завданням процедури реструктуризації боргів є забезпечення розгляду кредиторами розробленого боржником проекту плану реструктуризації боргів для відновлення його платоспроможності. Розроблення боржником такого документу є закономірними очікуваннями кредиторів фактичного погашення їх вимог в межах процедури.

Таким чином, при поданні до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, обов`язком боржника є складення реального (виконуваного) проекту плану реструктуризації, який після розгляду господарським судом грошових вимог та формування реєстру кредиторів розробляється, уточнюється та погоджується з кредиторами.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність доданий проект плану реструктуризації. Дослідивши наданий план реструктуризації (проект) від 03.10.2023, господарським судом встановлено наступні обставини: -в проекті плану реструктуризації зазначається загальна сума витрат боржника в місяць « 5184,00грн.», які складаються із: 1) необхідний прожитковий мінімум в місяць для боржника-2684,00 грн.; 2) виплата аліментів неповнолітній дитині відповідно до розписки від 11.09.2023 року -2500,00 грн. При тому, що загальна сума доходу боржника в місяць становить « 0».Також план містить розмір суми, яка щомісячно виділятиметься для погашення вимог кредитора - (мінус) 5184,00 грн.

Тобто, коштів на прожиття боржнику необхідно більше, ніж він отримує дохід, що викликає сумнів у правдивості відображення доходів боржником та у виконуваності (реальності) плану реструктуризації, запропонованого ОСОБА_1 .

Оцінивши у сукупності всі обставини на які посилається заявник, у Суду відсутні підстави для відкриття провадження у справі відповідно до п.4 ч.2 статті 115 КУзПБ.

Суд вважає за необхідне зазначити, що процедура відновлення платоспроможності фізичної особи спрямована врегулювати відносини щодо відновлення платоспроможності фізичних осіб, які опинилися в скрутній фінансовій ситуації та потребують допомоги з боку Держави. В ринковій економіці трапляються ситуації, коли особа опиняється у скрутному становищі не за її вини. Тимчасові фінансові труднощі у кожного громадянина можуть статися за втрати роботи, розлучення, необхідності забезпечення матеріальної допомоги дітям, втати родичів чи годувальників, і, нарешті, свого здоров`я. Система врегулювання проблем заборгованості громадян - фізичних осіб, не зайнятих у підприємництві, в усьому світі спрямована на забезпечення надання допомоги чесним, але невдалим боржникам шляхом передусім реструктуризації їх боргів, а в разі неможливості у майбутньому погасити борги, заслужити їх списання.

Враховуючи те, що у цьому випадку заявник не довів наявності зазначених ним підстав (п.2, 4 ч.2 статті 115 КУзПБ) для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.

Керуючись ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 115, 119 Кодексу України з процедур банкрутства, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку,передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Повний текст ухвали виготовлено 07.11.2023р.

Суддя Т.Д. Гребенюк