ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/21002/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючої - Вронської Г.О., суддів - Баранця О.М., Кондратової І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Балли Л.М.,

представників учасників справи:

від позивача - Шутова О.О.,

від відповідача - Тодосієнка В.М.,

від третьої особи на стороні позивача-1: Шутова О.О,

від третьої особи на стороні позивача-2: Гузієнка Я.М.,

від третьої особи на стороні відповідача-1: Меньшикової О.Я.,

від третьої особи на стороні відповідача-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України

на постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Гаврилюк О.М., судді -Ткаченко Б.О., Шапран В.В.)

від 01.06.2023

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Державної іпотечної установи,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

2. Національний банк України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. Кабінет Міністрів України,

2. Міністерство економіки України,

про зобов`язання вчинити дії,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (надалі - Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної іпотечної установи (надалі - Відповідач), у якому просить зобов`язати Відповідача в особі комісії з реорганізації включити до передавального акта від Відповідача до Приватного акціонерного товариства "Українська фінансова житлова компанія" (надалі - Товариство) кредиторські вимоги Позивача від 04 листопада 2021 року та відомості про наявну заборгованість Відповідача перед Позивачем за облігаціями:

- серії "АЗ", ІSIN UA у кількості 4 565 штук номінальною вартістю 456 500 000 грн, термін погашення - 12 грудня 2018 року;

- серії "В3", ІSIN UА у кількості 536 штук номінальною вартістю 53 600 000 грн, термін погашення - 18 листопада 2020 року;

- серії "С3", ІSIN UA у кількості 2 700 штук номінальною вартістю 270 000 000 грн, термін погашення - 15 грудня 2020 року,

на загальну суму 829 011 240,22 грн, у тому числі щодо заборгованості зі сплати номінальної вартості облігацій у сумі 780 100 000 грн та заборгованості з виплати відсоткового доходу за облігаціями в сумі 48 911 240,22 грн.

2. Позовні вимоги мотивовано тим, що ігнорування Відповідачем заявлених кредиторських вимог Позивача, відсутність рішення комісії з реорганізації Відповідача про включення до передавального акта відомостей про розмір та характер заборгованості Відповідача перед Позивачем порушує права та законні інтереси останнього, створює реальні та суттєві перешкоди для погашення вказаної заборгованості правонаступником Відповідача - Товариством.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі № 910/21002/21 позов задоволено частково.

4. Зобов`язано Відповідача в особі комісії з реорганізації включити до передавального акта від Відповідача до Товариства кредиторські вимоги Позивача від 04 листопада 2021 року до Відповідача за облігаціями:

- серії "А3", ISIN UA у кількості 4 565 штук номінальною вартістю 456 500 000 грн, термін погашення - 12 грудня 2018 року;

- серії "В3", ISIN UA у кількості 536 штук номінальною вартістю 53 600 000 грн, термін погашення - 18 листопада 2020 року;

- серії "С3", ISIN UA у кількості 2 700 штук номінальною вартістю 270 000 000 грн, термін погашення - 15 грудня 2020 року,

на загальну суму 829 011 240,22 грн, в тому числі щодо заборгованості зі сплати номінальної вартості облігацій у сумі 780 100 000 грн та заборгованості з виплати відсоткового доходу за облігаціями у сумі 48 911 240,22 грн. У іншій частині позову відмовлено.

5. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обраний Позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання Відповідача в особі комісії з реорганізації включити до передавального акта кредиторські вимоги, викладені у вимозі Позивача від 04.11.2021, є ефективним способом захисту прав Позивача як особи, яка вважає себе кредитором у відповідних зобов`язаннях, оскільки надасть визначеність у питанні, з якого саме моменту права та обов`язки за таким зобов`язанням переходять до іншої юридичної особи.

Отже, позовні вимоги у частині зобов`язання Відповідача в особі комісії з реорганізації включити до передавального акта від Відповідача до Товариства кредиторські вимоги Позивача від 04 листопада 2021 року до Відповідача за облігаціями: серії "А3", ISIN UA у кількості 4 565 штук номінальною вартістю 456 500 000 грн, термін погашення - 12 грудня 2018 року; серії "В3", ISIN UA у кількості 536 штук номінальною вартістю 53 600 000 грн, термін погашення - 18 листопада 2020 року; серії "С3", ISIN UA у кількості 2 700 штук номінальною вартістю 270 000 000 грн, термін погашення - 15 грудня 2020 року, на загальну суму 829 011 240,22 грн, у тому числі щодо заборгованості зі сплати номінальної вартості облігацій у сумі 780 100 000 грн та заборгованості з виплати відсоткового доходу за облігаціями в сумі 48 911 240,22 грн, підлягають задоволенню.

6. Разом із тим вимоги Позивача у частині зобов`язання Відповідача в особі комісії з реорганізації включити до передавального акта саме "відомості про наявну заборгованість" за облігаціями задоволенню не підлягають, оскільки фактично такі вимоги зводяться до визнання комісією з реорганізації факту Відповідача існування заборгованості, проте, як встановлено судом, такі зобов`язання наразі є спірними.

7. Постановою Північного апеляційного господарського від 01.06.2023 апеляційну скаргу Відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі № 910/21002/21 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

8. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні встановив та зазначив наступне:

- підставою позову визначено невиконання Відповідачем покладеного на нього приписами частини шостої статті 105 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) обов`язку з розгляду поданої Позивачем кредиторської вимоги у визначені строки;

- за наслідками реорганізації Відповідача шляхом його приєднання до іншої особи - Товариства - до останнього переходять усі права та обов`язки Відповідача, тобто відбувається універсальне правонаступництво;

- у вказаному випадку невключення кредиторських вимог Позивача у передавальний акт не змінює та не припиняє права Позивача вимагати виконання судових рішень та зобов`язань за договорами, а отже обраний Позивачем спосіб захисту майнових прав не є ефективним у розумінні статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ефективним способом захисту в цьому разі є звернення Позивача із заявою про заміну сторони правонаступником (щодо вимог Позивача, стосовно яких ухвалено судові рішення) та звернення з позовом до суду в установленому законом порядку (щодо зобов`язань, за якими рішення не ухвалювалися);

- Позивач визначив єдиною підставою для звернення до суду з позовом його порушене право на отримання рішення щодо розгляду кредиторської вимоги Позивача у процесі ліквідації Відповідача у строки, встановлені частиною шостою статті 105 ЦК України (30 календарних днів);

- вимоги щодо форми та змісту рішення щодо заявленої вимоги кредитора законом не встановлені. Закон також не встановлює безумовного обов`язку комісії Відповідача визнати кредиторські вимоги Позивача. Тільки після проведення відповідно до законодавства інвентаризації та оцінки нерухомого майна Відповідача є можливим підписання та затвердження передавального акта. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили здійснення заходів із завершення процедури припинення, складення та затвердження передавального акта комісії з реорганізації Відповідача. Позивач не позбавлений права вимоги погашення боргу ні до, ні після затвердження передавального акта, незалежно від його змісту;

- при реорганізації немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків;

- заявлені Позивачем підстави позову жодним чином не обґрунтовують обраний спосіб захисту його цивільного права, а предмет позову (визнання кредиторських вимог) не обґрунтовується жодними обставинами матеріально-правового характеру в цій справі. Разом із тим, оскільки припинення Відповідача здійснюється шляхом приєднання до Товариства, цивільні права Позивача як кредитора Відповідача захищені в силу приписів статті 52 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та частини другої статті 107 ЦК України, що зумовлює відсутність порушеного права (потребу визнання такого права) Позивача за наслідками припинення Відповідача;

- рішення суду першої інстанції про включення кредиторських вимог Позивача до передавального акта між Відповідачем і Товариством жодним чином не змінює права Позивача як кредитора Відповідача та з огляду на передчасність задоволення цієї вимоги (до дати підписання передавального акта) створює для Відповідача обов`язок виконання судового рішення в порушення приписів статті 107 ЦК України та Порядку здійснення заходів, пов`язаних із приєднанням Державної іпотечної установи до приватного акціонерного товариства "Українська фінансова житлова компанія" від 08.09.2021 № 945 (надалі - Порядок № 945);

- як убачається з ухвали Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 у справі № 910/19573/21, 29 листопада 2021 року Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Кабінету Міністрів України як гаранта за Державною гарантією від 26.12.2013 № 15010-03/128, виданою ним на користь Позивача, заборгованості з оплати: номінальної вартості облігацій серії "А3", ISIN UA у кількості 4565 штук, емітентом яких є Відповідач, у сумі 456 500 000 грн; номінальної вартості облігацій серії "В3", ISIN UA у кількості 536 штук, емітентом яких є Відповідач, у сумі 53 600 000 грн; номінальної вартості облігацій серії "С3", ISIN UA у кількості 2700 штук, емітентом яких є Відповідач, у сумі 270 000 000 грн;

- 02 лютого 2023 року Господарський суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 910/20302/21 про задоволення повністю позову Позивача до Відповідача за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національного банку України, третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства, третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства економіки України.

З Відповідача на користь Позивача стягнуто: відсотковий дохід за облігаціями серії "А3" по 10-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 19 135 475,70 грн; три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "А3" по 10-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 1 693 882,79 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "А3" по 10-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 3 726 286,50 грн; відсотковий дохід за облігаціями серії "В3" по 13-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 2 539 026,64 грн; три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "В3" по 13-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 108 407,83 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "В3" по 13-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 296 063,93 грн; відсотковий дохід за облігаціями серії "В3" по 14-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 2 078 650,88 грн; три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "В3" по 14-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 63 364,54 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "В3" по 14-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 196 799,80 грн; відсотковий дохід за облігаціями серії "С3" по 13-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 12 789 873,00 грн; три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "С3" по 13-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 546 084,21 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "С3" по 13-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 1 491 366,81 грн; відсотковий дохід за облігаціями серії "С3" по 14-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 12 368 214,00 грн; три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "С3" по 14-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 349 654,11 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "С3" по 14-му відсотковому (купонному) періоду в розмірі 1 050 215,79 грн; три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "А3" у розмірі 40 897 397,26 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "А3" у розмірі 88 797 721,63 грн; три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "В3" у розмірі 1 691 186,52 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "В3" у розмірі 5 074 670,98 грн; три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "С3" у розмірі 7 921 495,00 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за облігаціями серії "С3" у розмірі 22 926 370,95 грн; 794 500 грн витрат зі сплати судового збору.

9. За висновком суду апеляційної інстанції, саме звернення до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення 225 742 209,68 грн Позивачем як кредитором Відповідача є ефективним способом судового захисту.

Короткий зміст вимог касаційних скарг. Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги, та стислий виклад позиції інших учасників справи

10. 05 липня 2023 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Скаржник-1) - подано до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 у справі № 910/21002/21 з проханням скасувати вказану постанову, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі № 910/21002/21 - залишити без змін.

11. Підставами касаційного оскарження Скаржник-1 визначив пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України - неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права (статті 236 ГПК України):

- щодо пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України - суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 924/478/16, від 18.03.2021 у справі № 917/462/20, від 20.11.2018 у справі № 925/1143/17, від 24.11.2020 у справі № 904/2471/19;

- щодо пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України - відсутній висновок Верховного Суду з питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме положень частини шостої статті 105 та частини другої статті 107 ЦК України у системному взаємозв`язку зі статтями 15, 16 ЦК України;

12. 12 липня 2023 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національним баном України (надалі - Скаржник-2) - подано до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 у справі № 910/21002/21 з проханням скасувати вказану постанову, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі № 910/21002/21 - залишити без змін.

13. Підставами касаційного оскарження Скаржник-2 визначив пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України - неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права:

- щодо пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України - суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 925/1143/17, від 18.03.2021 у справі № 917/462/20, від 14.03.2018 у справі № 910/11058/17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 904/2471/19, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19;

- щодо пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України - відсутній висновок Верховного Суду з питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме поєднання та узгодження між собою статті 16 ЦК України та частини шостої статті 105 ЦК України, що визначають способи захисту порушеного права у розрізі спеціальної норми, яка стосується виконання обов`язків у межах реалізації рішення про припинення юридичної особи.

14. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу Скаржника-1, в якому просить залишити її без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 у справі № 910/21002/21 - без змін.

15. Відповідач також подав клопотання про закриття касаційного провадження у справі № 910/21002/21 з підстав неподібності правовідносин у справах, на які посилаються Скаржники, та нерелевантності наведених ними висновків Верховного Суду; з підстав наявності Висновку Верховного Суду, про відсутність якого зазначають Скаржники.

16. Скаржник-2 подав заперечення на клопотання Відповідача про закриття касаційного провадження у справі № 910/21002/21 з проханням відмовити у задоволенні клопотання, оскільки Відповідачем не спростовані підстави касаційного оскарження.

17. Відповідач подав до Суду додаткові пояснення щодо заперечень Скаржника-2 на клопотання Відповідача про закриття касаційного провадження у справі № 910/21002/21.

18. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Кабінетом Міністрів України - подано відзив на касаційні скарги з проханням залишити їх без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 у справі № 910/21002/21 - без змін.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

19. У 2013 році Правлінням Відповідача було прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій серій "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3".

20. Позивач був власником облігацій, емітентом яких є Відповідач, у тому числі:

- серії "А3", ISIN UA у кількості 4565 штук номінальною вартістю 456 500 000 грн, термін погашення - 12 грудня 2018 року;

- серії "В3", ISIN UA у кількості 536 штук номінальною вартістю 53 600 000 грн, термін погашення - 18 листопада 2020 року;

- серії "С3", ISIN UA у кількості 2700 штук номінальною вартістю 270 000 000 грн, термін погашення - 15 грудня 2020 року.

21. 05 жовтня 2021 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відомості про припинення Відповідача шляхом реорганізації. Головою комісії з реорганізації призначено Притулу Є.М., про що зроблено відповідний запис, а також встановлено строк для заявлення кредиторами своїх вимог до 12 грудня 2021 року.

22. Листом від 04.11.2021 вих. № 1437 Позивач в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Позивача Матвієнка А.А. звернувся до голови комісії з реорганізації Відповідача із заявою з кредиторськими вимогами до Відповідача на загальну суму 829 011 240,22 грн за облігаціями:

- серії "А3", ISIN UA у кількості 4565 штук номінальною вартістю 456 500 000 грн, термін погашення - 12 грудня 2018 року;

- серії "В3", ISIN UA у кількості 536 штук номінальною вартістю 53 600 000 грн, термін погашення - 18 листопада 2020 року;

- серії "С3", ISIN UA у кількості 2700 штук номінальною вартістю 270 000 000 грн, термін погашення - 15 грудня 2020 року,

в тому числі щодо заборгованості зі сплати номінальної вартості облігацій у сумі 780 100 000 грн та заборгованості з виплати відсоткового доходу за облігаціями у сумі 48 911 240,22 грн.

23. Вказана вимога отримана комісією з реорганізації Відповідача 10 листопада 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 330 та не заперечується Відповідачем.

24. Як зазначає Відповідач, у листі від 13.01.2022 № 288/12/1 Позивача повідомлено про те, що його кредиторська вимога від 04.11.2021 перебуває на розгляді комісії з реорганізації Відповідача.

25. Позивач послався на те, що усупереч частині шостій статті 105 ЦК України станом на дату пред`явлення позову відповідь від комісії з реорганізації Відповідача щодо результатів розгляду кредиторських вимог Позивача не надходила. У зв`язку з цим, посилаючись на статтю 105 ЦК України та положення Порядку № 945, Позивач вказує на наявність підстав для зобов`язання Відповідача в особі комісії з реорганізації включити до передавального акта від Відповідача до Товариства кредиторські вимоги Позивача від 04 листопада 2021 року та відомості про наявну заборгованість Відповідача перед Позивачем за облігаціями: серії "АЗ", ІSIN UA у кількості 4565 штук номінальною вартістю 456 500 000 грн, термін погашення - 12 грудня 2018 року; серії "В3", ІSIN UА у кількості 536 штук номінальною вартістю 53 600 000 грн, термін погашення - 18 листопада 2020 року; серії "С3", ІSIN UA у кількості 2700 штук номінальною вартістю 270 000 000 грн, термін погашення - 15 грудня 2020 року, на загальну суму 829 011 240,22 грн, у тому числі щодо заборгованості зі сплати номінальної вартості облігацій у сумі 780 100 000 грн та заборгованості з виплати відсоткового доходу за облігаціями у сумі 48 911 240,22 грн.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

26. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевірив у межах доводів та вимог касаційних скарг, з урахуванням викладеного у відзиві, поясненнях третіх осіб та інших поданих процесуальних документах, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов наступних висновків.

27. Спір у цій справі виник з підстав невключення кредиторських вимог Позивача до передавального акта від Відповідача до Товариства.

28. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру (надалі - ЄДР) запису про її припинення.

29. Ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов`язків до інших осіб.

30. Іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення (статті 104-109 ЦК України). У розумінні зазначених норм закону приєднання - це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального (а не ліквідаційного) акта орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, виключає юридичну особу, яка припинила діяльність, з державного реєстру. Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов`язки припиненої юридичної особи, несе відповідальність за її зобов`язаннями в повному обсязі (стаття 107 ЦК України).

31. Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в ЄДР, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в ЄДР, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.

32. Статтями 104, 107 ЦК України не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією, до правонаступника.

33. У постанові від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий момент не може пов`язуватися з внесенням запису до ЄДР про припинення реорганізованої юридичної особи. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливості порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями. При цьому Велика Палати Верховного Суду в зазначеній постанові визнала помилковим висновок попередніх судових інстанцій про те, що правонаступництво не відбулося за відсутності в ЄДР запису про припинення юридичної особи, яка реорганізовувалася.

34. За змістом статті 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

35. Згідно зі статтею 107 ЦК України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

36. Верховний Суд неодноразово зазначав про існування універсального та сингулярного правонаступництва (постанови Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 925/436/22, від 12.08.2021 у справі № 910/4288/20).

37. При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво, за якого все майно особи, як сукупність прав та обов`язків, що їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників. При цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності.

Аналогічний висновок наведений у пунктах 37, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, пункті 53 постанови Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 917/436/21.

38. Як вже було зазначено, відповідно до частин другої, третьої статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

39. Втім, при реорганізації юридичної особи у формі приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, а також у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 909/916/16, від 20.01.2022 у справі № 922/347/21, від 06.12.2022 у справі № 917/436/21).

40. У постанові від 29.09.2020 у справі № 908/2337/19 Верховний Суд зазначив, що унаслідок приєднання правонаступником завжди буде одна особа, будь-який розподіл прав та обов`язків при таких випадках реорганізації неможливий.

Системний аналіз норм статей 106, 107 ЦК України, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" дає підстави стверджувати, що передавальний акт призначений для забезпечення обліку прав та обов`язків, які передаються при реорганізації, і його затвердження як юридичний факт не має самостійного значення для виникнення універсального правонаступництва.

Невключення кредиторських вимог у передавальний акт не змінює та не припиняє права позивача вимагати виконання судових рішень та зобов`язань за договорами, а отже обраний позивачем спосіб захисту майнових прав не є ефективним у розумінні статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ефективним способом захисту в цьому випадку є звернення позивача із заявою про заміну сторони правонаступником (щодо вимог позивача, стосовно яких ухвалено судові рішення) та звернення з позовом до суду в установленому законом порядку (щодо зобов`язань, за якими рішення не ухвалювалися).

41. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Унаслідок злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.

42. У цій справі Верховний Суд зауважує, що за наслідками реорганізації Відповідача шляхом його приєднання до іншої юридичної особи - Товариства - останнє в результаті універсального правонаступництва переймає усі права та обов`язки Відповідача. Зважаючи на відсутність повної визначеності у складі майна, правонаступник спрямовує свою волю не на набуття окремих прав або обов`язків, а на набуття усієї їх сукупності. У результаті він вступає навіть у такі правовідносини, про існування яких навіть міг не знати.

Відсутність у передавальному акті певного майна чи зобов`язань не свідчить про те, що Товариство не стає правонаступником за ними, оскільки Товариство як єдиний правонаступник приймає усе майно та усі зобов`язання Відповідача, який припиняється шляхом приєднання.

Зворотне могло б призвести до виключення, втрати певної частини майна юридичної особи, яка припиняється, та/або припинення майнових вимог кредиторів, що є неприпустимим.

43. З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції, дійшов правильного висновку, що невключення кредиторських вимог Позивача у передавальний акт не змінює та не припиняє його права вимагати виконання судових рішень та зобов`язань за договорами, а отже обраний Позивачем спосіб захисту майнових прав не є ефективним у розумінні статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ефективним способом захисту в цьому випадку є звернення Позивача із заявою про заміну сторони правонаступником (щодо вимог Позивача, стосовно яких ухвалено судові рішення) та звернення з позовом до суду в установленому законом порядку (щодо зобов`язань, за якими рішення не ухвалювалися).

44. За таких обставин саме звернення Позивача до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення 225 742 209,68 грн є ефективним способом судового захисту.

45. Натомість судове рішення про включення кредиторських вимог Позивача до передавального акта жодним чином не призведе до відновлення порушеного права Позивача як кредитора Відповідача та може створити потребу повторного звернення за судовим захистом.

46. З цих підстав Суд відхиляє висновок суду першої інстанції про те, що включення вимог кредитора до передавального акта боржника в процедурі його припинення встановлено законом (частина третя статті 112 ЦК України), що унеможливлює висновок про неефективність обраного способу захисту.

47. Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

48. Таким чином, під ефективним засобом (способом) захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

49. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність потреби звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18).

50. У постанові Верховного Суду від 13.01.2022 у справі № 921/591/20 зазначається, що в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

51. У цій справі суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про зобов`язання Відповідача в особі комісії з реорганізації включити до передавального акта від Відповідача до Товариства вимоги Позивача від 04 листопада 2021 року та відомості про наявну заборгованість Відповідача перед Товариством за облігаціями.

52. Верховний Суд погоджується із тим, що заявлені Позивачем підстави позову (його порушене право на отримання рішення щодо розгляду кредиторської вимоги в процесі ліквідації Відповідача) не обґрунтовує обраний спосіб захисту його цивільного права.

53. Суд відхиляє посилання Скаржників на висновки, викладені у:

- постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 917/462/20, оскільки спір стосувався виконання зобов`язань з відшкодування суми виплаченого забезпечення та вартості соціальних послуг, наданих безробітній особі (правовідносини не є подібними). Крім того, у наведеній постанові відсутні висновки про застосування норм права, на які посилається Скаржник, у контексті поставлених ним питань;

- постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 910/11058/17, оскільки предметом позову було включення заборгованості до заключного передавального акта існуючих перед позивачем зобов`язань згідно з рішенням місцевого господарського суду. Спірні правовідносини виникли на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.06.2014 № 200, а отже не є подібними. Прикметно, що постанова Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 910/11058/17 ухвалена до формування Великою Палатою Верховного Суду висновків у пунктах 37, 38 постанови від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17. Варто наголосити, що висновки Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів касаційного суду;

- постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 925/1143/17, позаяк доводи Верховного Суду не суперечать висновкам, зробленим ним у інших постановах щодо переходу прав та обов`язків у порядку універсального правонаступництва, наслідків невключення вимог кредитора до передавального акта (що не позбавляє його права вимоги до боржника чи його правонаступника);

- інших постановах Верховного Суду, на які посилаються Скаржники.

54. Суд звертає увагу, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

55. У цій справі суд апеляційної інстанції, спираючись на встановлені фактичні обставини, правильно застосував частину шосту статті 105 та частину другу статті 107 ЦК України у системному взаємозв`язку зі статтями 15, 16 ЦК України.

56. Верховний Суд робить висновок, що позовна вимога про включення вимог кредитора у передавальний акт не є ефективним способом захисту, оскільки передавальний акт не має самостійного значення для виникнення універсального правонаступництва. Відсутність певних кредиторських вимог у передавальному акті не впливає на обсяг зобов`язань правонаступника боржника перед кредитором. Ефективним способом захисту за таких обставин є звернення кредитора із заявою про заміну сторони правонаступником (щодо вимог кредитора, стосовно яких ухвалено судові рішення) та звернення з позовом до суду в установленому законом порядку (щодо зобов`язань, за якими судові рішення не ухвалювалися).

57. Щодо аргументів Скаржника-2 про незалучення Товариства до розгляду цієї справи, Суд зазначає наступне.

58. Відповідно до частини першої статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

59. За змістом статті 51 ГПК України якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви додаються докази направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи, обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

60. Суд зауважує, що матеріали справи не містять: 1) доказів інформування Скаржниками Товариства про відкриття провадження у справі; 2) заяв Скаржників про залучення Товариства до участі у справі як третьої особи.

61. Разом із тим право на вступ у справу третіх осіб, передбачене статтею 50 ГПК України, насамперед залежить від волевиявлення самого суб`єкта. Судом встановлено, що Товариство своїм правом на вступ у справу № 910/21002/21 не скористалося та не набуло в ній відповідний процесуальний статус.

62. Водночас ухвалою від 16.02.2022 суд першої інстанції за заявою Відповідача залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Кабінет Міністрів України; 2) Міністерство економіки України. Відповідач, зокрема, зазначив, що ці органи державної влади регулюють питання щодо утворення і порядку роботи комісії з реорганізації Відповідача, визначають та погоджують витрати Відповідача, є органами управління Відповідача і Товариства.

63. За таких обставин Суд не вбачає порушень прав, інтересів та (або) обов`язків Товариства у зв`язку з його незалученням до участі у цій справі.

64. Інші доводи Скаржників, які викладені у касаційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення.

65. Суд погоджується з аргументами Відповідача, наведеними у відзиві на касаційну скаргу, та доводами інших учасників справи у тому обсязі, в якому вони узгоджуються з викладеним у цій постанові.

66. У справі "Салов проти України" (пункт 89 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005, заява № 65518/01) наголошується, що згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод рішення судів повинні містити достатні мотиви, на яких вони ґрунтуються, для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, заява № 49684/99). Разом із тим статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (пункт 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994, заява серія A № 303-A).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

67. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

68. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у касаційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що судове рішення ухвалено із додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Судові витрати

69. Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 у справі № 910/21002/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

І. Кондратова