ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023 Справа № 914/1877/23

За позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного Товариства Укрзалізниця, м.Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Смарт Фабрікс, м.Львів

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Засоби промислового захисту, м.Львів

про: про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №02-05/7/23 від 02.05.2023 та стягнення 978135,86 грн штрафу

Суддя У.І. Ділай

Секретар Ю.І.Кохановська

За участі представників:

Від позивача: Ю.А.Ковтонюк представник

Від відповідача-1: не з`явився

Від відповідача-1: не з`явився

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023, справу №914/1877/23 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою суду від 21.06.2023 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 13.07.2023.

Ухвалою від 13.07.2023 підготовче засідання відкладено на 12.09.2023.

Ухвалою від 12.09.2023 підготовче провадження закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 03.10.2023.

Ухвалою від 03.10.2023 розгляд справи відкладено на 26.10.2023.

Представник позивача в судовому засіданні 26.10.2023 підтримав позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

Відповідачі-1,2 в судове засідання 26.10.2023 явку повноважних представників не забезпечили, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Поштові конверти з ухвалами суду у цій справі направлені відповідачу-2 на адресу, яка зазначена Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернуті поштовим відділенням з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22).

Відповідач-2 протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

28.07.2021 між АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» та ТзОВ «Смарт Фабрікс» укладено договір поставки № ЦЗВ-14-01421-01, відповідно до п. 1.1 якого ТзОВ «Смарт Фабрікс» зобов`язався поставити та передати у власність, а позивач прийняти та оплатити продукцію.

Оплата за кожну партію поставленої продукції проводиться замовником протягом 45 банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою і поставлену партію продукції, обумовлену згідно з п. 5.2. при наявності документів, зазначених у п. 7.1. цього договору поставки (п. 6.1. Договору).

У листопаді 2022 року ТзОВ «Смарт Фабрікс» подало до Господарського суду м. Києва позов, згідно із яким просило стягнути з філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» коштів в сумі 158 401,42 грн, з яких 137 841,35 грн - основного боргу, 53,25 грн - 0,1% річних та 20 506,82 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 14.11.2022 у справі №910/8881/22 позов ТзОВ «Смарт Фабрікс» задоволено в повному обсязі, постановлено стягнути з філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» 137 841,35 грн - заборгованості, 53,25 грн - 0,1% річних, 20 506,82 грн - інфляційних втрат та 2481,00 грн - судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 у справі № 910/8881/22 апеляційну скаргу філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» залишено без задоволення. Визнано нечинним рішення суду першої інстанції в частині стягнення з філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» на користь ТзОВ «Смарт Фабрікс» суми заборгованості в розмірі 137 841,35 грн. Провадження у справі №910/8881/22 в частині заявлених позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 137 841,35 грн закрито. В іншій частині рішення залишено без змін. Поновлено дію рішення суду першої інстанції в частині стягнення 53,25 грн - 0,1% річних, 20 506,82 грн - інфляційних втрат та 2481,00 грн - судового збору.

З метою виконання судового рішення, відповідно до платіжної інструкції №243277 від 04.05.2023 позивач направив на поточний рахунок ТзОВ «Смарт Фабрікс», який зазначений в договорі, кошти в сумі 23041,07грн. Проте, зазначені кошти були повернені банком на поточний рахунок АТ «Укрзалізниця».

10.05.2023 ТзОВ «Смарт Фабрікс» на електронну пошту представника позивача надіслав повідомлення, в якому зазначалось про те, що відповідач-1 відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Засоби промислового захисту» (відповідач-2) право вимоги за судовим рішення Господарського суду м Києва від 14.11.2022 № 910/8881/22, постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 у справі № 910/8881/22 та Договором поставки від 28.07.2021 № ЦЗВ-02-01421-01.

11.05.2023 на адресу позивача від відповідача-1 надійшло повідомлення № 02-05/9/23 від 02.05.2023, яким проінформовано позивача про відступлення права вимоги ТОВ «Засоби промислового захисту» за судовим рішенням Господарського суду м.Києва від 14.11.2022 № 910/8881/22, постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 у справі №910/8881/22 та Договором поставки від 28.07.2021 № ЦЗВ-02-01421-01 в сумі 23 041,07 грн. До Повідомлення ТзОВ «Смарт Фабрікс» було додано Договір про відступлення права вимоги № 02-05/7/23 від 02.05.2023, укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2, та акт прийому-передачі документів.

Пунктом 1.1. договору про відступлення права вимоги визначено, що за цим договором ТзОВ «Смарт Фабрікс» передає (відступає) на користь ТОВ «Засоби промислового зв`язку», а останній набуває право вимоги до філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» щодо оплати боргу (грошового зобов`язання) у сумі 23 041,07 грн.

Сума заборгованості підтверджується рішенням Господарського суду м. иєва від 14.112022 у справі №910/8881/22, постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 у справі № 910/8881/22. Сторони констатують, що заборгованість виникла на підставі договору (п. 1.2. договору про відступлення права вимоги).

Пунктом 2.1. договору про відступлення права вимоги унормовано, що Первісний кредитор в момент укладення цього договору передав Новому кредитору документи, які засвідчують право вимоги, що відступається згідно з цим Договором, а саме:

-рішення Господарського суду м. Києва від 14.11.2022 у справі № 910/8881/22 (пп. 2.1.1. п. 2.1.);

-постанова Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 у справі № 910/8881/21 (пп. 2.1.1. п. 2.1.);

-Договір поставки.

Отже, Відповідач-1 та Відповідач-2, укладаючи Договір про відступлення права вимоги, прямо зазначили, що заборгованість в сумі 23 041,07 грн виникла на підставі Договору поставки.

У п. 2.2. договору про відступлення права вимоги закріплено, що підписанням цього договору позивач та відповідач-1 підтверджують та гарантують, шо між ними досягнуто згоди передати право вимоги, вказане в п.1.1. цього договору на користь ТзОВ «Засоби промислового захисту».

Позивач звернув увагу, що не надавав відповідачу-1 жодної попередньої згоди (як письмової, так і усної) на передання (відступлення) права вимоги згідно з рішенням Господарського суду м. Києва від 14.11.2022 у справі №910/8881/22, постанови Північного апеляційного господарською суду від 27.02.2023 у справі № 910/8881/22 та Договором поставки від 28.07.2021 № ЦЗВ-02-01421-01 в сумі 23 041,07 грн.

Разом з тим, позивач зазначив, що відповідно до п. 13.8. договору поставки права і обов`язки можуть бути передані (відступлені) кожною із сторін третім особам виключно за наявності попередньої письмової згоди іншої сторони на передачу (відступлення) прав та/або зобов`язань.

У разі порушення п. 13.8. договору поставки сторона, яка здійснила відступлення права вимоги без письмового погодження іншої сторони за договором сплачує останній штраф у розмірі 20 % від суми цього Договору. Угода про відступлення права вимоги укладена в порушення п. 13.8. за ініціативою зацікавленої сторони, визнається недійсною у порядку визначеному чинним законодавством (п. 10.5. договору поставки).

За твердженням позивача, порушення вимог п.13.8 договору поставки (стосовно ненадання позивачем попередньої письмової згоди) є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним.

Крім цього, позивач вважає, що укладаючи спірний правочин та не замінюючи кредитора у зобов`язанні, відповідач-1 та відповідач-2 замінили стягувача на стадії виконання судового рішення.

Пунктом 4.3. договору поставки передбачено (в редакції Додаткової угоди від 29.09.2021 № 1 до договору поставки), що сума договору поставки на момент його підписання складає - 4 075 566,05 грн, крім того ПДВ-20% - 815 113,21 грн, а всього - 4 890 679,26 грн.

Також, керуючись умовами п. 13.8. договору поставки, позивач нарахував відповідачу-1 штраф у сумі 978 135,86 грн.

Відповідач-1 заперечив проти позову з огляду на таке.

Згідно з п. 13.7. договору, строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2021. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим договором зобов`язань щодо поставки та оплати продукції в межах термінів, визначених умовами цього договору.

Статтею 631 ЦК України та ч. 7 ст. 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За міркуваннями відповідача-2, з урахуванням ст. 631 ЦК України та ч. 7 ст. 180 ГК України, п. 13.7. договору, станом на 14.12.2022 (день остаточної оплати), зобов`язань сторін, що виникли у сторін в рамках договору №ЦЗВ-02-01421-01 від 28.07.2021, припинилися фактичним їх виконанням, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 та ст. 509 ЦК України (товар поставлений в повному обсязі у суму 4890679,26 грн, товар оплачений в повному обсязі на загальну суму 4890679,26 грн). Відповідач-1 вважає, що позовна вимога про нарахування штрафу після фактичного припинення договору (14.12.2022), є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в цій частині.

Щодо визнання недійсним договір про відступлення права вимоги № 02-05/7/23 від 02.05.2023 ТзОВ «Смарт Фабрікс» зазначило, що заборгованість філії «Центр забезпечення виробництва», виникла на підставі рішення Господарського суду міста Києва №910/8881/22 від 14.11.2022 (в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду №910/8881/22 від 27.02.2023).

Як зазначає відповідач-1, з аналізу ст. 631 ЦК України та ч. 7 ст. 180 ГК України у їх сукупності, можна дійти висновку, що права та обов`язки сторін, в тому числі щодо нарахування штрафних санкцій, виникають тільки під час дії такого договору, як наслідок унеможливлення застосування умов договору до інших правовідносин, що виникли на підставі рішення суду у відповідності до ГПК України.

На думку ТзОВ «Смарт Фабрікс» оспорюваний позивачем договір укладений сторонами у відповідності до положень чинного законодавства, з дотриманням порядку передачі прав та обов`язків від первісного кредитора до нового кредитора, що виключає підстави для визнання цих договорів недійсними.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач-1 уклали договір поставки №ЦЗВ-02-01421-01 від 28.07.2021, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків. В період з 01.09.2021 по 28.12.2021, відповідачем було здійснено поставку товару на загальну суму 4 890 679,26грн з ПДВ. Станом на 17.08.2022 умови договору поставки щодо своєчасності та повноти оплати за товар позивач виконав частково.

17.08.2022 ТзОВ «Смарт Фабрікс» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» AT «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості.

14.11.2022 рішенням Господарського суду міста Києва №910/8881/22 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ТзОВ «Смарт Фабрікс» 137 841 грн 35 коп. - заборгованості, 53 грн 25 коп. - 0,1 % річних, 20506 грн 82 коп. - інфляційних втрат та 2 481 грн 00 коп. - судового збору.

Під час розгляду справи позивач оплатив відповідачу-1 основного боргу за спірним договором у розмірі 137841,35 грн.

27.02.2023 постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 у справі № 910/8881/22 апеляційну скаргу філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» залишено без задоволення. Визнано нечинним рішення суду першої інстанції в частині стягнення з філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» на користь ТзОВ «Смарт Фабрікс» суми заборгованості в розмірі 137 841,35 грн. Провадження у справі № 910/8881/22 в частині заявлених позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 137 841,35 грн закрито. В іншій частині рішення залишено без змін. Поновлено дію рішення суду першої інстанції в частині стягнення з філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» на користь ТзОВ «Смарт Фабрікс» 53,25 грн 0,1% річних, 20 506,82 грн інфляційних втрат та 2 481,00 грн судового збору.

02.05.2023 між ТзОВ «Засоби промислового захисту» та ТзОВ «Смарт Фабрікс» укладено договір про відступлення права вимоги №02-05/7/23 від 02.05.2023, відповідно до якого Первісний кредитор відступив право вимоги за судовим рішенням Господарського суду міста Києва №910/8881/22 від 14.11.2022, постанови Північного апеляційного господарського суду №910/8881/22 від 27.02.2023 на загальну суму 23041,07 грн (53,25 грн 0,1% річних, 20 506,82 грн інфляційних втрат та 2 481,00 грн судового збору).

Щодо підстав недійсності договору про відступлення права вимоги № 02-05/7/23 від 02.05.2023, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України врегульовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Наявність же судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

За обставинами цієї справи, відповідач-1 передав (відступив) відповідачу-2 право вимоги за рішенням суду, а не господарським зобов`язанням. Тобто рішенням Господарського суду м. Києва від 14.11.2022 у справі №910/8881/22 було стягнуто заборгованість за договором поставки № ЦЗВ-14-01421-01 від 28.07.2021, укладеним між позивачем та відповідачем-1.

Проте, як встановлено судом між відповідачами не було укладено договору щодо відступлення права вимоги за договором поставки № ЦЗВ-14-01421-01 від 28.07.2021.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16).

Заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 11.07.2018 у справі № 908/1490/17, яка є подібною до цієї, дійшов до висновку, що "при укладенні оспорюваного договору уступки права вимоги відповідачі у справі, не замінюючи кредитора у зобов`язанні з договору поставки в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19.08.2014 у справі №923/945/13. Таким чином, господарські суди, здійснивши аналіз змісту оскаржуваного договору, матеріалів та обставин справи, дійшли правомірного висновку про його невідповідність вимогам чинного законодавства, а відтак, і недійсність в силу частини 1 статті 203 ЦК України та частини 1 статті 207 Господарського кодексу України".

Крім того, за змістом спірного договору, відповідачем-1 було відступлено відповідачу-2 також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Сплата суми судового збору не є зобов`язанням у розумінні положень статті 509 ЦК України. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 08.08.2019 у справі № 911/1677/18, а також у постановах від 28.03.2018 у справі № 906/110/16, від 05.04.2018 у справі № 923/607/16 та від 27.03.2019 у справі № 910/386/17.

Підсумовуючи вищевикладене, договір про відступлення права вимоги № 02-05/7/23 від 02.05.2023 є незаконним, оскільки він не передбачає відступлення права вимоги до позивача за основним (господарським) зобов`язанням, а відступлення права вимоги за судовим рішенням є недопустимим. Окремо незаконним є відступлення права вимоги в частині сплаченого відповідачем-1 судового збору.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 978 135,86 грн штрафу в порядку п. 13.8. договору поставки суд зазначає таке.

Згідно з п. 13.7. договору, строк дії цього Договору встановлюється з моменту його підписання Сторонами до 31.12.2021. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим Договором зобов`язань щодо поставки та оплати Продукції в межах термінів, визначених умовами цього Договору.

У період з 01.09.2021 по 28.12.2021, постачальником було здійснено поставку товару на загальну суму 4 890 679,26грн з ПДВ. Станом на 17.08.2022 умови договору поставки щодо своєчасності та повноти оплати за товар, позивачем перед відповідачем-1 виконано частково.

14.11.2022 рішенням Господарського суду міста Києва №910/8881/22 позовні вимоги ТзОВ «Смарт Фабрікс» задоволено повністю.

Під час розгляду справи покупцем було здійснено оплату (платіжне доручення №185997 від 12.10.2022, платіжне доручення №260488 від 16.11.2022, платіжне доручення №324911 від 14.12.2022) основного боргу за спірним договором у розмірі 137841,35 грн.

Отже, основний борг за договором поставки № ЦЗВ-14-01421-01 від 28.07.2021 позивачем сплачений. Відповідачем безпідставно повернуто платіж позивача за рішенням суду, оскільки, договір визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його укладення.

Статтею 631 ЦК України та ч. 7 ст. 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Зважаючи на положення п. 13.7. договору (строк дії договору поставки), станом на 14.12.2022 (день остаточної оплати), зобов`язання сторін, що виникли у сторін в рамках договору №ЦЗВ-02-01421-01 від 28.07.2021, припинилися фактичним їх виконанням.

За вказаних обставин, позовна вимога про нарахування штрафу після фактичного припинення договору (14.12.2022) суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, покладається на відповідача-1, оскільки спір виник з його вини,.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 02.05.2023 № 02-05/7/23, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Засоби промислового захисту»;

3.У частині стягнення 978 135,86грн штрафу - відмовити.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» (79018, м. Львів, вул. Олени Степанівни, 45-А, ідентифікаційний код 39234237) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» AT «Укрзалізниця» (03049, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 11/15, ідентифікаційний код 40081347) 2684,00 грн судового збору.

5.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 06.11.2023.

Суддя Ділай У.І.