ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"01" листопада 2023 р. м. Рівне Справа № 918/594/23
Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О., за участі судового засідання Ярощук О.П., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, допуск негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за 1 місяць
у судове засідання учасники справи не з`явилися
Згідно з ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
16 червня 2023 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес", у якому позивач просить суд поновити його на посаді директора відповідача, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.07.2022 до дня поновлення на роботі, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за 1 місяць.
Ухвалою від 19.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/594/23. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.
Рішенням від 19.10.2023 позов задоволено. Ухвалено поновити ОСОБА_1 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес". Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.07.2022 до дня поновлення на роботі, але не більше ніж за рік, із розрахунку 313 грн 95 коп. за кожний робочий день - у розмірі 81 940 грн 95 коп. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" та стягнення заробітної плати за 1 місяць. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" в дохід Державного бюджету України 5 368 грн 00 коп. судового збору. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

23 жовтня 2023 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від представника ОСОБА_1 надійшла заява про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат, у якій адвокат Гаврильчик Михайло Адамович про сить про стягнення витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі № 918/594/23 у розмірі 20 000 грн 00 коп.

23 жовтня 2023 року відділом канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області складено акт про те, що при відкритті конверта, не виявилось вказаних у додатку документів, а саме: відсутня копія акта від 20.10.2023.

Ухвалою від 27.10.2023 призначено до розгляду у судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі № 918/594/23. Розгляд заяви призначено на 01.11.2023. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Антарес" надати свої пояснення щодо поданої заяви про стягнення витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у термін до початку судового засідання.

30 жовтня 2023 року через підсистему "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" надійшли заперечення на заяву представника позивача про стягнення витрат по оплаті професійної правничої допомоги у справі.

01 листопада 2023 року судом встановлено, що позивач та його представник, представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про час дату і місце проведення даного засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про направлення ухвали від 27.10.2023 на їх офіційні електронні адреси.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 244 ГПК України).

Враховуючи те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду заяви представника позивача про стягнення витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі без участі ОСОБА_1 , його представника та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес".

У відповідності до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Господарський суд Рівненської області 19.10.2023 ухвалив судове рішення у даній справі, згідно з яким позовні вимоги задовольнив повністю.

Як вбачається із відмітки відділення поштового зв`язку на конверті, поштове відправлення за трек-номером 873, а саме: заява представника позивача про стягнення витрат понесених по оплаті професійної правничої допомоги у справі із доказами понесення таких витрат, направлена на поштову адресу Господарського суду Рівненської області 20.10.2023, тобто в межах процесуального строку, встановленого законом.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Господарський суд, розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, прийшов до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

За змістом частин 1, 3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.162 ГПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Отже, у положеннях ГПК України закріплено вимогу до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (ст. 124 ГПК). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою позовної заяви, оскільки з огляду на положення ч.ч. 5-7 ст. 129 ГПК попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд зазначає, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує дотримання принципу змагальності, сприяє обізнаності іншої сторони про приблизну суму судових витрат, яка може бути покладена на неї за результатами розгляду справи, надає можливість іншій стороні підготуватися до спростування чи доведення неспівмірності судових витрат, остаточний розмір яких, проте, може визначатись та доводитись в процесі розгляду справи та не відповідати розміру, вказаному у попередньому розрахунку.

Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, яка складається із витрат на оплату професійної правової (правничої) допомоги у розмірі 20 000 грн 00 коп.

У п. 2 прохальної частини позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ст. 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-3 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 3 ст.126 ГПК визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи викладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Така правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі № 918/594/23 від позивача надійшли наступні докази:

- ордер серії ВК № 1089620 від 14.06.2023, виданий адвокатським бюро "Михайла Гаврильчика" (34600, Рівненська обл., Рівненський р-н, м. Березне, вул. Андріївська, буд. 61, оф. 11) на підставі договору про надання правової допомоги № 12 від 14.06.2023, на надання правової (правничої) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Гаврильчиком у Господарському суді Рівненської області

- договір № 12 про надання правничої допомоги від 14.06.2023, укладений між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатським бюро "Михайла Гаврильчика" (далі - адвокатське бюро) в особі Гаврильчика Михайла Адамовича - засновника адвокатського бюро;

- рахунок № 7 від 20.10.2023, виданий адвокатським бюро "Михайла Гаврильчика" клієнту ОСОБА_1 на суму 20 000 грн 00 коп. за юридичні послуги (правову допомогу) на підставі договору про надання правової допомоги № 12 від 14.06.2023.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" у запереченнях на заяву представника позивача про стягнення витрат по оплаті професійної правничої допомоги у справі просить відмовити в задоволенні заяви позивача від 20.10.2023 про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат.

У даних запереченнях представник відповідача вказує, що відповідно до п. 2.1.1 договору №12 від 14.06.2023 про надання правничої допомоги (копія якого додано позивачем до заяви про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат) Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги: надавати юридичну допомогу та представляти інтереси клієнта в Північно-західному апеляційному господарському суді у справі №918/142/23 за апеляційною скаргою ТОВ "АНТАРЕС" на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.05.2023, що включає повний супровід справи в Північно- Західному апеляційному господарському суді. Пунктом 2.6 даного договору також передбачено представництво виключно в Північно-Західному апеляційному господарському суді. Тобто, предметом вказаного договору є надання правової допомоги по іншій справі, відтак вищевказаний договір не являється належним доказом понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката по справі №918/594/23, що відповідно до ст. 126 ГПК України є окремою достатньою підставою для відмови в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

У запереченнях представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" також вказав, що витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн. є значно завищеними та не співмірними з обсягом та якістю наданих адвокатом послуг по даній справі, оскільки:

- обсяг підготовлених адвокатом документів є незначним, адвокатом не вчинено усіх необхідних дій для повного належного супроводу даної справи. Позовна заява містила дві вимоги: про поновлення на роботі; про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, адвокат не вчинив жодних дій для збору доказів на підтвердження та обґрунтування розміру другої позовної вимоги (щодо розміру середнього заробітку позивача, кількості відпрацьованих днів за останні два дня до звільнення). Такі докази були витребувані та долучені до матеріалів справи виключно з ініціативи суду. Крім того, висновок суду, який ліг в основу рішення суду про задоволення позову (висновок щодо продовження строків звернення до суду внаслідок карантину згідно п.1 прикінцевих положень КзпП), сформований судом самостійно і даний висновок (аргумент) жодного разу не висловлювався адвокатом позивача ні усно, ні письмово в процесі судового розгляду. Це також вказує на реальний обсяг послуг, наданих адвокатом по даній справі;

- поведінка позивача (а фактично його представника) призвела до затягування розгляду справи. Як вже зазначалось вище, адвокат позивача не вчинив жодних дій для збору доказів на підтвердження та обґрунтування розміру другої позовної вимоги (щодо розміру середнього заробітку позивача, кількості відпрацьованих днів за останні два дня до звільнення). В зв`язку із цим, суд вже на стадії дослідження доказів був вимушений залишити позовну заяву без руху, давши позивачу строк на подання даних доказів, тільки після цього позивач подав клопотання про витребування доказів (хоча таке клопотання позивач мав змогу і повинен був подати разом із позовною заявою), яке в подальшому було задоволено судом та виконано відповідачем. Все це призвело до затягування розгляду справи більш ніж на місяць;

- вартість правової допомоги (20 000 грн.), становить майже чверть від задоволеної судом ціни позову (майнової вимоги), що також вказує на неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу.

Дослідивши надані суду позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що аргументи відповідача, викладені у запереченнях підтверджуються в частині того, що дійсно із договору № 12 про надання правничої допомоги № 12 від 14.06.2023 , а саме із п. 2.1.1. Договору вбачається, що Адвокатське бюро на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги: надавати юридичну допомогу та представляти інтереси клієнта в Північно-західному апеляційному господарському суді у справі №918/142/23 за апеляційною скаргою ТОВ "АНТАРЕС" на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.05.2023, що включає повний супровід справи в Північно-Західному апеляційному господарському суді.

Пунктом 2.6 даного договору також передбачено представництво виключно в Північно-Західному апеляційному господарському суді.

Тобто, предметом вказаного договору є надання правової допомоги по іншій справі, відтак вищевказаний договір не є належним та допустимим доказом понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката по справі №918/594/23.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У зв`язку із тим, що позивачем не надано суду договір про надання правової допомоги у справі № 918/594/23, у суду відсутня можливість встановити у якій формі клієнт та адвокат дійшли між собою згоди на формування адвокатського гонорару у заявленому до стягнення розмірі 20 000 грн 00 коп. - чи у фіксованій формі чи у формі погодинної оплати.

Окрім того, позивачем всупереч вимогам ст. 126 ГПК України не надано суду акт приймання-передачі виконаних робіт та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі № 918/594/23.

23 жовтня 2023 року відділом канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області складено акт про те, що при відкритті конверта у якому надійшла до суду заява представника ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі не виявилось вказаних у додатку документів, а саме: відсутня копія акта від 20.10.2023.

Про те, що серед додатків до заяви представника ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі відсутній акт судом окремо зазначено в ухвалі від 27.10.2023, якою означена заява призначена до розгляду у судовому засіданні.

Відтак позивач мав можливість надати суду акт приймання-передачі виконаних робіт до початку судового засідання 01.11.2023 по розгляду заяви про стягнення витрат по оплаті професійної правничої допомоги, однак не скористався таким правом.

Таким чином матеріалами справи не підтверджено ані обсяг, ані розмір наданої правничої правової допомоги позивачу у справі № 918/594/23.

Господарський суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Ла-вентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

Суд приймає до уваги, ті обставини, що розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження. Під час розгляду справи відбулося 4 судових засідання: 13.07.2023, 29.08.2023, 12.09.2023 та 19.10.2023.

Представник позивача разом зі своїм клієнтом брали участь у трьох судових засіданнях 13.07.2023, 12.09.2023 та 19.10.2023.

При цьому належних та допустимих доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у справі ані під час її розгляду, ані після ухвалення рішення від позивача не надходило.

Відтак підстави для стягнення із відповідача 20 000 грн 00 коп. відсутні.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 р. у справі №823/2638/18 та від 09.07.2019 р. у справі №923/726/18).

У зв`язку із тим, що позивачем не надано ані договору про надання правової допомоги у справі № 918/594/23, ані акту приймання-передачі виконаних робіт, ані детального опису робіт (наданих послуг), у суду відсутня можливість встановити чи погоджено клієнтом суму 20 000 грн 00 коп. на адвокатські послуги без зауважень.

Рахунок № 7 від 20.10.2023 не є первинним документом, на підставі якого можна було б встановити реальність на обсяг наданої правової правничої допомоги, щоб оцінити її на критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20.

З урахуванням викладеного у сукупності, надавши оцінку усім доказам наданим позивачем на підтвердження витрат з урахуванням усіх аспектів, судом встановлено, що сума витрат заявлена позивачем до стягнення з відповідача у розмірі 20 000 грн 00 коп. не підтверджена належними та допустимими доказами.

Зважаючи на викладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі на суму 20 000 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 202, 222, 221, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі № 918/594/23 - відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повне додаткове рішення складено та підписано суддею "06" листопада 2023 року.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич