РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.10.2023Справа № 910/2991/22
за позовом Комунального підприємства "Тернопільводоканал"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення №191-р/тк від 23.12.2021

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Токарєва К.К.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Тернопільводоканал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення №191-р/тк від 23.12.2021 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023, у позові відмовлено.

Постановою Верховного суду від 11.07.2023 касаційну скаргу Комунального підприємства "Тернопільводоканал" задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 у справі №910/2991/22 скасовано; справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами проведення автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою суду від 04.08.2023 прийнято справу до розгляду та призначено підготовче засідання на 29.08.2023.

22.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення.

28.08.2023 на електронну пошту суду від позивача надійшли письмові пояснення.

Протокольною ухвалою суду від 29.08.2023 відкладено підготовче засідання на 27.09.2023.

Протокольною ухвалою суду від 27.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.10.2023.

У судовому засіданні 18.10.2023 суд заслухав вступні слова представників сторін; дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення представників сторін, як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог та заперечень проти позову.

У судовому засіданні 18.10.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №191-р/тк від 23.12.2021 у справі №924-ЗМС постановлено:

- визнати, що протягом 2019-2020 років та 5 місяців 2021 року КП "Тернорнопільводоканал" (підприємство) займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до систем централізованого водовідведення, в межах зони охоплення навколо каналізаційних очисних споруд КП "Тернопільводоканал" у радіусі 35 км.;

- визнати дії КП "Тернопільводоканал" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем протягом 2019-2020 років та 5 місяців 2021 року на ринку послуг з приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до систем централізованого водовідведення, що полягають у висуванні неправомірних вимог суб`єктам господарювання, які здійснюють вивезення рідких відходів, та встановленні відповідальності за їх невиконання, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, порушенням, передбаченим частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції";

- за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накласти на КП "Тернопільводоканал" штраф у розмірі 389 824 гривні;

- зобов`язати КП "Тернопільводоканал" у 2-місячний строк з дня одержання рішення припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 2 резолютивної частини рішення.

За результатами розгляду антимонопольної справи, Комітет дійшов висновку, що дії підприємства, яке протягом 2019-2020 років та 5 місяців 2021 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення, в межах зони охоплення навколо КП "Тернопільводоканал" у радіусі 35 км, які полягають у висуванні неправомірних вимог перевізникам та встановленні відповідальності за їх невиконання, що було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку, є зловживанням монопольним становищем відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення суперечить положенням чинного законодавства України, а саме Закону України "Про питну воду та питне водопостачання та водовідведення" і Правилам приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення. Крім того, позивач вказує на помилковість висновків відповідача в процесі визначення територіальних меж ринку та недоведення встановлення зловживання монопольним становищем за ознакою ціни.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2022, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023, у задоволенні позову відмовлено.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що судами попередніх інстанцій з`ясовано й відображено в оскаржуваних судових рішеннях, що: - Місцевими правилами (див. пункт 12 цієї постанови) передбачено, що перевізник (стічних вод спеціалізованим транспортом) зобов`язаний щомісячно надавати підприємству інформацію про якісний склад стічних вод, а за відсутності відповідного аналізу підприємство при нарахуванні плати за послуги застосовує відповідні коефіцієнти кратності; - також за договорами, зазначеними в пунктах 13, 14 цієї постанови, передбачено обов`язок перевізника здійснювати підприємству оплату за загальним обсягом скинутих перевізником стоків, коефіцієнтом кратності та відповідно до Місцевих правил. Навівши відповідні обставини, суди не надали жодної оцінки цим обставинам, пов`язаним з ними доказам та аргументам учасників справи. Між тим така оцінка була необхідною з точки зору з`ясування правомірності/неправомірності дій підприємства, з урахуванням, зокрема, й того, що правомірні дії, навіть якщо вони ущемлюють права споживачів, не свідчать про наявність порушення антимонопольно-конкурентного законодавства (відповідний правовий висновок наведено й у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 зі справи № 907/162/17).

Верховий Суд зазначив, що під час нового розгляду справи суду слід врахувати викладене, встановити обставини і дослідити докази, зазначені в цій постанові, надати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 316 ГПК України визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов`язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

Згідно з пунктом 2 статті 50 Закону порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до ч. 1 - 3 статті 13 Закону зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: 1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; 2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин; 3) обумовлення укладання угод прийняттям суб`єктом господарювання додаткових зобов`язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору; 4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб`єктам господарювання, покупцям, продавцям; 5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання; 6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин; 7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб`єктів господарювання.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону, суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (ч. 2 ст. 12 Закону).

Обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.

Водночас за змістом приписів ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

В оскаржуваному рішенні Комітетом при встановлені монопольного (домінуючого) становища Комунального підприємства "Тернопільводоканал" на ринку надання послуг з приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення, в межах зони охоплення навколо підприємства з радіусом 35 км за період 2019 року, 2020 року та 5 місяців 2021 року, встановлено наступне.

Як вказано в пункті 2 рішення АМК, серед видів діяльності підприємства є забір, очищення та постачання води, каналізація, відведення й очищення стічних вод.

Суб`єктом господарювання, який є об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є КП "Тернопільводоканал", який надає послуги приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення.

Об`єктом аналізу є послуга приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення.

Товаром, щодо якого визначається монопольне (домінуюче) становище КП "Тернопільводоканал" є послуга приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення, надається КП "Тернопільводоканал" на платній основі.

Учасниками ринку послуг є: надавачі (виконавці) послуг - суб`єкти господарювання, які надають послуги з централізованого водовідведення, в тому числі послуги приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення; замовники послуг (перевізники) - суб`єкти господарювання, які здійснюють вивезення стічних вод спеціалізованим (асенізаційним) транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення (перевізники).

Товарними межами ринку є послуги приймання та очищення стічних вд, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, яку не приєднані до системи централізованого водовідведення.

Територіальними межами ринку визначено зону охоплення навколо каналізаційних очисних споруд КП "Тернопільводоканал" у радіусі 35 км.

При цьому, згідно з пунктом 6.1 розділу VI Методики територіальні межі ринку певного товару визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів є неможливим або недоцільним.

Комітетом було отримано інформацію від перевізників щодо максимальної відстані перевезення перевізниками стічних вод - відстань від об`єкта відбору стічних вод до місця розташування каналізаційних очисних споруд позивача, радіус кола навколо яких становить 35 км. На вказаній площі навколо каналізаційних очисних споруд підприємства розташовано ще 3 каналізаційні очисні споруди: КП Великобірківської селищної ради "Добробут" КП Микулинецької селищної ради "Дружба", МКП "Збараж".

Відповідно до листа від 14.05.2021 КП Великобірківської селищної ради "Добробут" з 10.07.2020 не надає послуги приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення. Відповідно до листа від 24.06.2021 КП Микулинецької селищної ради "Дружба" протягом 2019-2020 років та 5 місяців 2021 року не надавало платних послуг з приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення.

Пропускна спроможність каналізаційних очисних споруд МКП "Збараж" (500 м.куб. на добу) та КП "Добробут" (200 м.куб. на добу) є незначною, порівняно з пропускною спроможністю каналізаційних очисних споруд позивача (106400 м.куб. на добу).

Викладені обставини підтверджують правомірність визначення Комітетом територіальних меж ринку, на якому здійснює діяльність підприємства, зоною охоплення навколо каналізаційних очисних споруд позивача у радіусі 35 км, тому доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Часовими межами ринку визначено проміжки часу, протягом якого залишалась незмінною структура ринку, співвідношення попиту та пропозиції на ньому - часові межі 2019-2020 років та 5 місяців 2021 року.

Комітетом встановлено, що частка підприємства на ринку послуг з приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціальним транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення, в зоні охоплення навколо каналізаційних очисних споруд КП "Тернопільводоканал" з радіусом 35 км за період 2019 року, 2020 року та 5 місяців 2021 року становила відповідно 94 відсотки, 85 відсотків та 83,5 відсотка.

Бар`єром вступу на ринок визначено: адміністративні обмеження, пов`язані з необхідністю одержання дозвільних документів (тримання ліцензії); економічні обмеження, пов`язані з необхідністю залучення значних коштів для вступу нових суб`єктів господарювання (придбання необхідного обладнання, транспорту, утримання персоналу відповідної кваліфікації, тощо); наявність матеріально-технічної та виробничої бази, кадрів, технологій, тощо.

Умови споживання таких послуг визначені зокрема Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 та Правилами приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства України від 01.12.2017 №316.

Відповідно до п. 8 розділу І Правил приймання, умови сплати за очищення стічних вод, які вивозяться асенізаційним транспортом від споживачів визначаються місцевими правилами приймання.

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.02.2019 року №211 було затверджено Місцеві правила приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення міста Тернополя в редакції до 01.07.2020.

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 17.06.2020 року №442 було внесено зміни до місцевих правил у редакції з 01.07.2020.

Положеннями Місцевих правил встановлено порядок приймання стічних вод асенізаційним транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення.

Відповідно до п. 74 Місцевих правил приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення міста Тернополя, які затверджені Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.02.2019 року №211, оплата проводиться відповідно до умов договору.

Даними правилами встановлено, що перевізник зобов`язаний щомісячно надавати інформацію про якісний склад стічних вод, а за відсутності зазначеного аналізу виробник при нарахуванні плати за послуги застосовує коефіцієнт кратності Кк=5 до 01.07.2020, а з 01.07.2020 року - Кк=3.

Протягом 2019 року підприємство надавало відповідні послуги на підставі договорів про надання послуг з очищення стічних вод, а протягом 2020 року та 5 місяців 2021 року підприємство надавало відповідні послуги на підставі договорів про надання послуг з водовідведення.

Згідно з пунктом 1.1 вказаних договорів: підприємство бере на себе зобов`язання приймати від перевізника стічні води, які скидаються спеціалізованим автотранспортом, та проводити їх очищення; перевізник зобов`язується своєчасно здійснювати оплату за надані послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання.

Відповідно до пункту 2.1 договору про надання послуг з очищення стічних вод (укладався протягом 2019 року) перевізник зобов`язується проводити за надані йому послуги оплату, яка нараховується підприємством за загальним обсягом скинутих перевізником стоків, коефіцієнтом кратності 5 та нормативом плати, який встановлюється уповноваженим органом місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2.1 договору про надання послуг з водовідведення (укладався протягом 2020 року та 5 місяців 2021 року) перевізник зобов`язується проводити за надані йому послуги оплату, яка нараховується підприємством за загальним обсягом скинутих перевізником стоків, коефіцієнтом кратності відповідно до Місцевих правил та тарифом на послуги з централізованого водовідведення, який встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Розділом ІІ "Порядок проведення розрахунків" договорів визначено, що розрахунок, за надані в поточному місяці послуги, перевізник проводить на підставі рахунків КП "Тернопільводоканал", які підлягають оплаті протягом 5 днів з моменту їх отримання у Водоканалі, однак у будь-якому випадку, остаточний розрахунок за послуги, надані в поточному періоді, має бути проведений перевізником не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Таким чином, при нарахуванні перевізникам плати за послуги приймання та очищення стічних вод КП "Тернопільводоканал" застосовує коефіцієнт незалежно від виконання/невиконання ними вимог щодо надання інформації про якісний склад стічних вод, визначених пунктами 73, 74 Місцевих правил ( у редакції до 01.07.2020) чи пунктом 74 Місцевих правил (із змінами).

Так, Комітетом встановлено, що керуючись Місцевими правилами, підприємство висуває перевізникам вимоги щодо надання інформації про якісний склад стічних вод; такі вимоги передбачені лише Місцевими правилами, які розроблені КП "Тернопільводоканал".

Разом з тим, позивач зазначає, що чинним законодавством України визначена необхідність встановлення у місцевих правилах, які є обов`язковими до виконання вимог щодо якості і режиму скидання стічних вод суб`єктами господарювання, тому висновку Комітету є помилковими.

Статтею 13-1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання та водовідведення" (яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у населених пунктах, популяційний еквівалент яких становить 2 тисячі і більше, впровадження централізованого водовідведення є обов`язковим. Якщо будівництво та впровадження системи централізованого водовідведення матиме негативний вплив на навколишнє природне середовище або пов`язане з надмірними витратами, повинні використовуватися індивідуальні або інші відповідні системи, які забезпечують такий самий рівень захисту навколишнього природного середовища, відповідно до нормативів, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Скидання стічних вод у водні об`єкти допускається лише за умови дотримання нормативів гранично допустимих концентрацій та нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин. Місцеві правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення населеного пункту встановлюють вимоги щодо приймання стічних вод населеного пункту. Місцеві правила розробляються на підставі та з урахуванням вимог правил приймання стічних вод та порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. У разі якщо відповідний орган місцевого самоврядування не прийняв рішення про затвердження місцевих правил, застосовуються правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ фізичних і юридичних осіб до затверджених місцевих правил. Місцеві правила включають: основні вимоги щодо приймання стічних вод населеного пункту підприємствами централізованого водовідведення; популяційний еквівалент населеного пункту; основні вимоги щодо скидання стічних вод до систем централізованого водовідведення суб`єктами господарювання; вимоги щодо якості і режиму скидання стічних вод; визначення механізму контролю за скиданням стічних вод; розмір плати, що справляється із суб`єктів господарювання за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення та за порушення вимог щодо якості і режиму скидання стічних вод; визначення механізму компенсації власнику мереж, споруд, устаткування системи централізованого водовідведення відповідного населеного пункту витрат на відновлення таких мереж, споруд, устаткування, зумовлених їх пошкодженням чи руйнуванням внаслідок порушення вимог щодо скидання стічних вод; інші вимоги, передбачені законом. Місцеві правила не можуть передбачати обов`язок фізичних чи юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також надавати повноваження органам державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам, підприємствам, установам, організаціям, утвореним такими органами, щодо видачі дозвільних документів.

Положеннями чинного законодавства України не передбачено прямого обов`язку суб`єктів господарювання, які здійснюються вивезення рідких відходів від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення, щодо визначення якісного складу стоків. Аналогічні відомості містяться у листі Міністерства розвитку громад та територій України №7/9.1.2/21123-19 від 28.12.2019.

З огляду на зазначене, суд погоджується із доводами Комітету щодо безпідставності включення до Місцевих правил положення про зобов`язання перевізника надавати щомісячно інформацію про якісний склад стічних вод та встановлювати відповідальність за їх невиконання.

Крім іншого, суд критично оцінює доводи позивача щодо посилання на п. 1 розділу VI Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, які затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства№316 від 01.12.2017, щодо обов`язку споживачів надавати відповідну інформацію, оскільки вказана норма стосується споживачів, які приєднані до централізованого водовідведення, тоді як у даному спорі мова йде приймання стічних вод асенізаційним транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення.

Комітетом встановлено, що при нарахуванні перевізникам плати за відповідні послуги підприємство застосовує коефіцієнт незалежно від того, чи надає перевізник інформацію про якісний склад стічних вод. За невиконання перевізниками вимог щодо надання інформації про якісний склад стічних вод підприємство застосовувало при розрахунку плати за послуги коефіцієнт Кк=5 з 01.01.2019 по 30.06.2020 та коефіцієнт Кк=3 з 01.07.2020, що призвело до збільшення вартості послуги.

За інформацією КП "Тернопільводоканал" при розрахунку перевізникам плати за послуги застосовувався коефіцієнт кратності, оскільки перевізники не надавали інформацію про якісний склад стоків, згідно з вимогами Місцевих правил.

При розгляді справи Комітетом проаналізованого умови надання послуги МКП "Збараж" та КП Великобірківської селищної ради "Добробут" та встановлено, що коефіцієнт кратності означеними підприємствами не застосовувався.

Комітетом встановлено, що застосування підприємством коефіцієнтів Кк=5 та Кк=3 збільшувало вартість 1 м.куб. стоків, що мало наслідком збільшення фактичної вартості стоків, порівняно з вартістю встановленою іншими надавачами аналогічних послуг. Окрім того, підприємство висувало та продовжує висувати перевізникам безпідставні вимоги щодо надання інформації про якісний склад стічних вод, при цьому, жоден із споживачів послуги (перевізників) потягом часових меж не надав інформації про якісний склад стоків, що перевозилися ними.

Займаючи монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення, в межах зони охоплення навколо КП "Тернопільводоканал" у радіусі 35 км, підприємство встановлювало для споживачів умови надання послуг, висуваючи неправомірні вимоги.

Комітетом встановлено, що перевізники зобов`язані укладати із підприємством договори про надання послуг з очищення стічних, у зв`язку із чим перебувають у залежності від надавача послуг. При цьому, договором передбачено, що при нарахування плати за послуги враховується коефіцієнт, який застосовується незалежно від виконання/невиконання вимог щодо надання відомосте про якісний склад стічних вод.

За умов існування значної конкуренції на ринку споживачі мали б можливість обирати економічно вигідніші договірні відносини із надавачами послуг, а дії підприємства щодо висування перевізникам безпідставних вимог були би неможливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Враховуючи вищевикладене, дії позивача, які полягають у застосуванні коефіцієнтів при розрахунку плати за послуги, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з приймання та очищення стічних вод, що вивозяться спеціалізованим транспортом від споживачів, які не приєднані до системи централізованого водовідведення, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 ст. 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Комітетом встановлено, що дохід позивача за 2021 рік становить 247 623 000 грн.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що Комітетом правильно визначено суму штрафу, яку визначено із дотриманням встановлених граничних розмірів.

Окрім того, суд зазначає, що у Законі України "Про захист економічної конкуренції" відсутні норми, які б надавали право суду змінити розмір штрафу та/або пені чи звільняти від їх сплати. Вказане питання не відноситься до компетенції суду.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи відповідачем та повноту їх встановлення в оскаржуваному рішенні, суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано вимоги Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду справ, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5, у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини сторін.

Враховуючи викладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242, 316 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Тернопільводоканал" до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення №191-р/тк від 23.12.2021.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 01.11.2023.

Суддя Н.І. Зеленіна