ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Черкаси справа № 925/1577/20(925/291/23)

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Боровика С.С. з помічником (за дорученням судді) Пастуховою О.С., за участю:

ліквідатор ТОВ «Колос 14»: не з`явився,

від ПП «Іріда» та ОСОБА_1: не з`явився,

від ТОВ «Олімп»: не з`явився,

ПВ Плесюк О.С.: не з`явився,

від ПП "Автоком центр": не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Колос 14" в особі арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни

до приватного підприємства "Автоком центр"

та приватного підприємства "Іріда"

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп", приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича,

на стороні відповідачів: ОСОБА_1 ,

про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів,

ВСТАНОВИВ:

До подання позовної заяви до суду надійшла заява від ТОВ «КОЛОС 14» про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки марки MITSUBISHI, модель PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , заборони ПП «ІРІДА» здійснювати будь-які дії з транспортним засобом марки марки MITSUBISHI, модель PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , зокрема: відчужувати транспортний засіб в будь-який спосіб, змінювати власника транспортного засобу, передавати транспортний засіб в заставу, оренду третім особам, передавати транспортний засіб до статутного капіталу будь-яких юридичних осіб, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із зміною власника транспортного засобу.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.03.2023 у справі №925/1577/20(925/284/23) заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено та вжито відповідні заходи забезпечення позову.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС 14» в особі арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни до суду надійшла позовна заява про визнання недійсними договору комісії № 7720 від 17.10.2020, договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7720 від 17.10.2020 та застосування наслідків недійсності правочинів.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.03.2023 прийнято позовну заяву ТОВ «КОЛОС 14» до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання по справі призначене на 12.04.2023.

30.03.2023 до суду надійшов відзив ПП «ІРІДА» на позовну заяву.

06.04.2023 до суду надійшли письмові пояснення ТОВ «ОЛІМП» на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.05.2023.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.05.2023 відкладено розгляд справи на 11.07.2023 у зв`язку із поданням ПП «ІРІДА» клопотання про відкладення судового засідання.

10.07.2023 від представника ПП «ІРІДА» надійшло клопотання, в якому зазначив, що у зв`язку із перебуванням у відрядженні у м. Києві з метою участі в судовому засіданні не має можливості з`явитись до суду для участі у розгляді даної справи, а тому просить суд відкласти розгляд справи до завершення перегляду в апеляційному порядку ухвали Господарського суду Черкаської області від 07.06.2023 по справі № 925/1577/20.

10.07.2023 від представника ПП «ІРІДА» надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, відповідно до якого просив залишити подану ТОВ «КОЛОС 14» позовну заяву без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки на момент подання позовної заяви у ліквідатора ТОВ «КОЛОС 14» закінчився строк дії повноважень ліквідатора, встановлений постановою Господарського суду Черкаської області від 01.12.2021 по справі № 925/1577/20, а тому вона не мала відповідних повноважень на подання позовної заяви від імені боржника-банкрута.

Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 11.07.2023 відмовлено у задоволенні клопотань ПП «ІРІДА», призначено справу до розгляду на 19.09.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПП «ІРІДА» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.07.2023.

Ухвалою Верховного Суду від 19.09.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПП «ІРІДА» на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2023.

Судове засідання, призначене на 19.09.2023, не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Боровика С.С. на лікарняному, у зв`язку із чим ухвалою Господарського суду Черкаської області від 22.09.2023 призначено справу до розгляду на 10.10.2023.

09.10.2023 від представника ПП «ІРІДА» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

09.10.2023 від представника ТОВ «ОЛІМП» надійшов лист, в якому просить суд позов задовольнити в повному обсязі, справу розглянути за його відсутності.

10.10.2023 від арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни надійшло клопотання, в якому просить суд терміново розглянути справу, оскільки процесуальний строк для її розгляду завершився, а представник відповідача зловживає своїми процесуальними правами, а також розглянути справу без її участі.

ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР» відзив на позовну заяву не надав.

Зважаючи на встановлену у ч.2 ст.195 Господарського процесуального кодексу України обмеженість строку розгляду справи по суті, 10.10.2023 у судове засідання учасники справи не з`явились, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступне.

Позиція позивача - ТОВ «КОЛОС 14» в особі арбітражного керуючого Носань Н.С., з урахуванням позовної заяви та пояснень, наданих у судових засіданнях, зводиться до наступної:

що оспорювані договір комісії та договір купівлі-продажу було укладено в період існування в ТОВ «КОЛОС 14» непогашеної заборгованості перед ТОВ «ОЛІМП» у розмірі 5264589,98 грн., яка підтверджена судовими рішеннями, що свідчить про виведення транспортного засобу зі складу майнових активів товариства для ухилення від звернення стягнення на нього;

що відсутні будь-які докази, які надають можливість стверджувати, що укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу являється оплатним, оскільки станом на дату укладення договору, всупереч його положенням про те, що оплата за транспортний засіб здійснюється в момент підписання договору, будь-яких коштів на рахунок ТОВ «КОЛОС 14» не надходило;

що у ОСОБА_1 були відсутні повноваження на укладення оспорюваних правочинів в силу того, що торгівля автомобільними засобами не являється звичайною господарською діяльністю ТОВ «КОЛОС 14», та не є виправданою з економічної точки зору, а тому загальними зборами товариства мало бути прийнято рішення про надання згоди на укладення даних правочинів;

що наявне в матеріалах справи протокол-рішення Зборів Учасників ТОВ «КОЛОС 14» без номера та без дати, яким уповноважено генерального директора ТОВ «КОЛОС 14» - ОСОБА_3 провести всі необхідні дії щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та вчинення всіх необхідних процесуальних дій для продажу спірного транспортного засобу не містить будь-яких посилань на оспорювані договори, що у свою чергу не дає можливості ідентифікувати це рішення як таке, що стосується продажу спірного транспортного засобу та не може вважатись згодою в розумінні положень п. 8.3.16 Статуту ТОВ «КОЛОС 14»;

що відсутність дат на протоколі-рішенні ТОВ «КОЛОС 14» та довіреності наданій ОСОБА_1 від ТОВ «КОЛОС 14» не дають можливості встановити момент їх складення, а тому свідчать про відсутність повноважень у ОСОБА_1 на вчинення відповідних дій щодо перереєстрації та продажу транспортного засобу від імені ТОВ «КОЛОС 14»;

що оспорювані правочини являються фраудаторними, оскільки вчинені в момент існування перед ТОВ «ОЛІМП» непогашеної кредиторської заборгованості, а договір купівлі-продажу складений із заінтересованою особою в розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства - ПП «ІРІДА», керівником якої на момент укладення Договору являвся ОСОБА_1 , засновник ТОВ «КОЛОС 14» станом на сьогодні і на дату укладення договору;

що вартість продажу транспортного засобу являється очевидно заниженою, що свідчить про наявність підстав для визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Позиція відповідача - ПП «ІРІДА», висловлена представником в судових засіданнях, у відзиві на позовну заяву зводиться до наступної:

що оспорюваний договір купівлі-продажу являється оплатним, що підтверджується як платіжним дорученням, що міститься в матеріалах справи, так і випискою з рахунку ТОВ «КОЛОС 14» в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», а тому підстав вважати, що ПП «ІРІДА» свій обов`язок по оплаті транспортного засобу не виконало - немає;

що будь-яких підстав вважати, що загальними зборами учасників ТОВ «КОЛОС 14» не надано згоди ОСОБА_1 на укладення Договору купівлі-продажу немає, оскільки в матеріалах справи міститься протокол-рішення Зборів Учасників ТОВ «КОЛОС 14» від 16.10.2020, відповідно до якого надано повноваження ОСОБА_2 , керівнику товариства, щодо продажу транспортного засобу;

що керівник ТОВ «КОЛОС 14», в силу положень п. 9.1. та п. 9.2.1. статуту ТОВ «КОЛОС 14» мав повноваження для укладення правочинів, загальна вартість яких не перевищує еквівалент 500000,00 доларів США;

що відчуження транспортного засобу ТОВ «КОЛОС 14» здійснено задля погашення кредиторської заборгованості перед АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» у розмірі 10000000,00 грн., яка існувала станом на дату укладення Договору купівлі-продажу;

що позивач діє виключно в інтересах ТОВ «ОЛІМП»;

що визнання недійсним Договору купівлі-продажу, в силу положень ст. 216 ЦК України матиме наслідком обов`язок боржника повернути ПП «ІРІДА» грошові кошти, отримані за продаж транспортного засобу, що призведе до збільшення суми кредиторських вимог і не матиме наслідком погашення всіх кредиторських вимог, а тому заявлені позовні вимоги не відповідають інтересам ТОВ «КОЛОС 14»;

що ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає визнання недійсними виключно безоплатних правочинів.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21.12.2020 по справі

№ 925/1577/20 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛОС 14», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відповідно до ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, введено процедуру розпорядження майном товариства строком на 170 календарних днів, призначено розпорядником майна ТОВ «КОЛОС 14» арбітражного керуючого Назаренка Сергія Анатолійовича.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 01.12.2021 визнано ТОВ «КОЛОС 14» банкрутом, розпочато ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражну керуючу Носань Наталію Сергіївну.

На даний час провадження у справі № 925/1577/20 перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Ліквідатор ТОВ «КОЛОС 14» арбітражний керуючий Носань Н.С., на виконання повноважень ліквідатора, відповідно до вимог ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, звернулась до Господарського суду Черкаської області в межах справи про банкрутство боржника із позовною заявою про визнання недійсними укладених боржником правочинів - договору комісії № 7720 від 17.10.2020 та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7720 від 17.10.2020, застосування наслідків недійсності цих правочинів.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

На підставі отриманих від розпорядника майна боржника документів ліквідатором було встановлено наступні обставини в ході здійснення ліквідаційної процедури.

30.12.2020 розпорядником майна на адресу Головного сервісного центру МВС України направлено запит № 02-02/166 від 24.12.2020 про надання інформації, згідно якого просив надати інформацію про транспортні засоби, які були зареєстровані за ТОВ «КОЛОС 14» за період з 01.01.2017 по дату надання відповіді та досі за ним зареєстровані.

Листом Головного сервісного центру МВС України від 13.01.2021 № 31/2395 повідомлено перелік транспортних засобів, які були зареєстровані, або зареєстровані на сьогодні, за ТОВ «КОЛОС 14» у період з 01.01.2017 по теперішній час:

1) КАМАЗ 55102, д.н.з. НОМЕР_4 , рік виготовлення 1987, V двигуна 1085, VIN НОМЕР_5 , дата реєстрації 15.06.2010;

2) ЛЕВ 1430-283430, д.н.з. НОМЕР_6 , рік виготовлення 2012, VIN НОМЕР_7 , дата реєстрації 11.06.2013;

3) MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD, д.н.з. НОМЕР_8 , рік виготовлення 2013, V двигуна 2477, VIN НОМЕР_1 , дата реєстрації 25.10.2013, дата зняття з обліку 17.10.2020;

4) RENAULT DUSTER, д.н.з. НОМЕР_9 , рік виготовлення 2016, V двигуна 1461, VIN номер НОМЕР_10 , дата реєстрації 07.10.2016, дата зняття з обліку 17.10.2020;

5) SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_11 , рік виготовлення 2018, V двигуна 1998, VIN номер НОМЕР_12 , дата реєстрації 27.10.2018, дата зняття з обліку 17.10.2020;

6) RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_13 , рік виготовлення 2019, V двигуна 1461, VIN номер НОМЕР_14 , дата реєстрації 17.09.2019, дата зняття з обліку 17.10.2020.

22.01.2021 на адресу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області направлено запит № 02-02/54 про надання інформації, згідно якого розпорядник майна просив надати належним чином завірені копії документів, поданих ТОВ «КОЛОС 14» до сервісного центру для зняття наступних транспортних засобів 17.10.2020 з обліку та копії договорів купівлі-продажу:

1) MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD, д.н.з. НОМЕР_8 , рік виготовлення 2013, V двигуна 2477, VIN НОМЕР_1 , дата реєстрації 25.10.2013, дата зняття з обліку 17.10.2020;

2) RENAULT DUSTER, д.н.з. НОМЕР_9 , рік виготовлення 2016, V двигуна 1461, VIN номер НОМЕР_10 , дата реєстрації 07.10.2016, дата зняття з обліку 17.10.2020;

3) SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_11 , рік виготовлення 2018, V двигуна 1998, VIN номер НОМЕР_12 , дата реєстрації 27.10.2018, дата зняття з обліку 17.10.2020;

4) RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_13 , рік виготовлення 2019, V двигуна 1461, VIN номер НОМЕР_14 , дата реєстрації 17.09.2019, дата зняття з обліку 17.10.2020.

08.02.2021 на електронну адресу розпорядника майна ТОВ «КОЛОС 14» надійшов лист РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області від 08.02.2021 № 31/23-196, у якому повідомлено про те, що запитувані транспортні засоби, які раніше належали ТОВ «КОЛОС 14» перереєстровані на нових власників за договорами купівлі-продажу, підготовленими ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР».

23.01.2021 розпорядником майна направлено на адресу ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР» запит про надання інформації від 22.01.2021 № 02-02/55, згідно якого просив надати належним чином завірені копії договорів купівлі-продажу, укладених за участі ТОВ «КОЛОС 14» 17.10.2020, на підставі яких товариством були продані автомобілі MITSUBISHI2.5 TD, д.н.з. НОМЕР_15 ; RENAULT, д.н.з. НОМЕР_16 ; SUBARU, д.н.з. НОМЕР_17 ; RENAULT, д.н.з. НОМЕР_18 , а також всіх документів, поданих ТОВ «КОЛОС 14» для укладення цих договорів.

Через відсутність відповіді на запит, розпорядником майна подано до господарскього суду клопотання про витребування вищевказаних копій договорів, та всіх документів, поданих ТОВ «КОЛОС 14» для укладення цих договорів.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18.02.2021 по справі

№ 925/1577/20 витребувано у ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР» належним чином завірені копії договорів купівлі-продажу, згідно яких ТОВ «КОЛОС 14» продано на користь третіх осіб транспортні засоби, що належали боржнику.

Листом ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР» від 15.03.2021 надано розпоряднику майна копії договорів комісії та договорів купівлі-продажу, зокрема договір комісії № 7720 від 17.10.2020 та договір купівлі-продажу № 7720 від 17.10.2020.

17.10.2020 між ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР» та ТОВ «КОЛОС 14» укладено договір комісії № 7720 від 17.10.2020 (надалі - «Договір комісії»), відповідно до якого Комісіонер (ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР») зобов`язується за дорученням Комітента (ТОВ «КОЛОС 14») за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/ або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 Податкового кодексу України): марки MITSUBISHI модель PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_1 , зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 25.10.2013 за ціною не нижче узгодженої Сторонами, а саме 6000,00 грн.

Відповідно до п. 1.2. Договору комісії належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим Договором вважатиметься вчинення Комісіонером правочину (укладання договору купівлі-продажу із покупцем) щодо продажу ТЗ в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п. 1.3. Договору комісії, за виконання Комісіонером його безпосередніх обов`язків за цим Договором Комітент зобов`язується сплатити Комісіонеру комісійну плату у розмірі 100,00 грн. в строк до 3 робочих днів.

17.10.2020 між ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР», яке діяло в інтересах ТОВ «КОЛОС 14» на підставі договору комісії № 7720 від 17.10.2020, та ПП «ІРІДА» укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7720 від 17.10.2020 (надалі - «Договір купівлі-продажу»), за яким ТОВ «КОЛОС 14» продало, а ПП «ІРІДА» придбало транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_1 .

Пунктом 2.1. Договору купівлі-продажу передбачено, що передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору купівлі-продажу, Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного Договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору.

Згідно п. 3.1. Договору купівлі-продажу за домовленістю Сторін ціна транспортного засобу складає 6000,00 грн.

17.10.2020 між ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР», ТОВ «КОЛОС 14» та ПП «ІРІДА» укладено додаткову угоду до договору комісії № 7720 від 17.10.2020 та договору купівлі-продажу № 7720 від 17.10.2020 (надалі - «Додаткова угода»).

Відповідно до п. 1. Додаткової угоди Сторони домовились додати до договору купівлі-продажу № 7720 від 17.10.2020 п. 3.2., та викласти його в наступній редакції: «Розрахунок за транспортний засіб зазначений в даному договорі проводиться безпосередньо між комітентом (власником) транспортного засобу та покупцем».

Пунктом 2 Додаткової угоди, Сторони домовились додати до договору комісїі №7720 від 17.10.2020 п. 1.8., та викласти його в наступній редакції: «Розрахунок за транспортний засіб зазначений в даному договорі проводиться безпосередньо між комітентом (власником) транспортного засобу та покупцем».

Згідно п. 3 Додаткової угоди, Сторони домовились виключити п. 2.1.4. із договору комісії № 7720 від 17.10.2020.

Таким чином, безпосередній розрахунок за транспортний засіб, відповідно до умов Договору купівлі-продажу, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою, проводився між ТОВ «КОЛОС 14» та ПП «ІРІДА».

Протоколом-рішенням Зборів Учасників ТОВ «КОЛОС 14» без номера та без дати учасниками ТОВ «КОЛОС 14» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прийнято рішення уповноважити Генерального директора ТОВ «КОЛОС 14» ОСОБА_2 провести всі необхідні дії щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та всі подальші процесуальні дії щодо продажу спірного транспортного засобу.

Довіреністю ТОВ «КОЛОС 14» без номера та без дати Генеральним директором ТОВ «КОЛОС 14» уповноважено ОСОБА_1 бути представником ТОВ «КОЛОС 14» у державних установах (в тому числі в податкових інспекціях, управлінні статистики, військових комісаріатах, державній інспекції сільського господарства та інш.) з усіма правами, які надані Повіреному чинним законодавством України, у тому числі проводити всі необхідні дії щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та всі подальші процесуальні дії щодо продажу спірного транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD.

Наказом ТОВ «КОЛОС 14» без номера та без дати Генеральним директором ТОВ «КОЛОС 14» доручено ОСОБА_1 провести всі необхідні дії щодо зняття з реєстрації, постановки на облік та всі подальші процесуальні дії щодо продажу спірного транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD.

17.10.2020, відповідно до листа ГСЦ МВС України від 13.01.2021 № 31/2395, вищевказаний транспортний засіб було знято з обліку за ТОВ «КОЛОС 14».

Станом на сьогодні власником транспортного засобу являється ПП «ІРІДА», будь-яких документів в матеріалах справи, які б вказували протилежне - немає.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Як передбачено ч. 1-3, 6 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1-6 ст. 203 ЦК України, встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У своєму позові позивач посилається на те, що транспортний засіб не було оплачено ПП «ІРІДА» відповідно до умов п. 2.1. Договору купівлі-продажу в момент підписання договору, а зараховані на рахунок ТОВ «КОЛОС 14» грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. 23.09.2020 не мають відношення до даного правочину, оскільки на момент їх перерахування будь-яких правовідносин щодо продажу транспортного засобу між сторонами - не існувало.

Разом із тим, відповідачем-2 разом із відзивом подано до матеріалів справи рахунок на оплату № 23 від 23.09.2020 та платіжне доручення № 1096 від 23.09.2020, відповідно до яких вбачається, що ПП «ІРІДА» було перераховано на користь ТОВ «КОЛОС 14» грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. в рахунок попередньої оплати за транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD, VIN НОМЕР_1 , тобто за той же транспортний засіб, що став предметом Договору купівлі-продажу.

Судом враховано, що оплата здійснена ПП «ІРІДА» до укладення правочину, предметом якого являється спірний транспортний засіб, але разом із тим, факт наявності коштів на рахунку ТОВ «КОЛОС 14», що в тому числі підтверджує позивач, не може свідчити про неоплатність правочину, адже кошти в розмірі, передбаченому Договором купівлі-продажу надійшли на рахунок ТОВ «КОЛОС 14».

Змістова структура положення п. 2.1. Договору купівлі-продажу не дає можливості однозначно встановити, що оплата за транспортний засіб повинна здійснюватися саме в момент підписання Договору, а може трактуватись також таким чином, що саме передача транспортного засобу здійснюється в момент підписання Договору, за умови повної оплати вартості майна, а не оплата за товар проводиться в момент підписання Договору.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача про те, що Договір купівлі-продажу являється неоплатним.

Не зважаючи на це, судом прийнято до уваги те, що на момент проведення попередньої оплати, будь-яких правовідносин щодо продажу транспортного засобу між ТОВ «КОЛОС 14» та ПП «ІРІДА» - не існувало.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору комісії комісіонер за цим Договором бере на себе наступні обов`язки: вивчати ринок з метою пошуку покупця, який бажає придбати ТЗ на умовах, визначених в цьому Договорі.

Зі змісту зобов`язань комісіонера за Договором комісії вбачається, що ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР» взяло на себе зобов`язання щодо пошуку покупця, який бажає придбати транспортний засіб, тобто особа покупця не може бути відома сторонам договору комісії до того моменту, доки комісіонер не проведе пошук та знайде такого покупця.

Попередня оплата, здійснена ПП «ІРІДА» майже за місяць до укладення Договору комісії, свідчить про те, що як ТОВ «КОЛОС 14» так і ПП «ІРІДА» вже на момент переказу коштів мали намір щодо укладення договору купівлі-продажу між собою, предметом якого являтиметься спірний транспортний засіб.

Сторонами не було надано до матеріалів справи будь-яких документальних доказів того, що між ТОВ «КОЛОС 14» та ПП «ІРІДА» існували офіційні перемовини щодо купівлі-продажу належного ТОВ «КОЛОС 14» транспортного засобу, накшталт попереднього договору, договору (протоколу) про наміри, письмові листи, адресовані один одному тощо.

Виходячи із вищевказаного, питання оплати за транспортний засіб суд розглядає через призму не наявності чи відсутності оплати в цілому, а наявності ознак недобросовісності в діях ТОВ «КОЛОС 14» та ПП «ІРІДА» щодо виведення зі складу майнових активів ТОВ «КОЛОС 14» спірного транспортного засобу.

Позивачем звернуто увагу в позові на те, що на момент укладення оспорюваних Договору комісії та Договору купівлі-продажу, у ТОВ «КОЛОС 14» була наявна кредиторська заборгованість перед ТОВ «ОЛІМП» у розмірі 5264589,98 грн., що підтверджена рішеннями Господарського суду Черкаської області від 10.09.2020 по справі № 925/651/20 про стягнення з ТОВ «КОЛОС 14» на користь ТОВ «ОЛІМП» 2458550,00 грн., та від 21.09.2020 по справі № 925/692/20 про стягнення з ТОВ «КОЛОС 14» на користь ТОВ «ОЛІМП» 2806039,98 грн.

При цьому, дані рішення господарського суду до суду апеляційної інстанції не оскаржувались та набрали законної сили 30.09.2020 та 12.10.2020, тобто станом на дату вчинення оспорюваних правочинів - рішення суду про стягнення коштів з ТОВ «КОЛОС 14» на користь ТОВ «ОЛІМП» у загальному розмірі 5264589,98 грн. набрали законної сили.

Таким чином, на момент здійснення попередньої оплати за транспортний засіб з боку ПП «ІРІДА», ТОВ «КОЛОС 14» мало визнану господарським судом заборгованість перед одним із кредиторів товариства - ТОВ «ОЛІМП», який в подальшому став ініціюючим кредитором в справі про банкрутство боржника, кредиторські вимоги якого складали 5264589,98 грн., а на момент укладення Договору комісії та Договору купівлі-продажу вищевказані судові рішення набрали законної сили, що являється підставою для видачі наказу про їх примусове виконання задля подальшого звернення до відповідного органу державної виконавчої служби або приватного виконавця в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Суд вважає, що попередня оплата, здійснена за транспортний засіб, до виникнення правовідносин купівлі-продажу цього транспортного засобу, за відсутності будь-якого зовнішнього прояву бажання продавця продати цей товар на момент здійснення попередньої оплати, накшталт публікації оголошення про продаж транспортного засобу в мережі Інтернет, та наявністю простроченої кредиторської заборгованості у значному розмірі, яка являється предметом судового розгляду, або яка вже підтверджена відповідним судовим рішенням, свідчить про прояв недобросовісної поведінки з боку продавця та майбутнього покупця, адже має ознаки діяльності, спрямованої на виведення майнових активів із володіння продавця та передачі їх покупцю.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду по справі № 905/2030/19 (905/2445/19), викладеній у постанові від 24.11.2021, Верховним Судом було визначено поняття «фраудаторний правочин», та охарактеризовано критерії фраудаторності правочину.

Фраудаторний правочин - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі);

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 27.01.2022 по справі № 904/5693/20 (904/4523/21).

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі

№ 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено наступний висновок, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом».

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Наведені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 та від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02.02.2021 по справі № 910/12809/16, особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.11.2021 по справі № 910/8482/18 (910/4866/21), будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання такого договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

В постанові Верховного Суду від 02.06.2021 по справі № 904/7905/16 суд вказав, що укладення боржником правочинів поза межами «підозрілого періоду», визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом за умови доведеності відповідних обставин заявником.

У постанові Верховного Суду від 11.11.2021 по справі № 910/8482/18 (910/4866/21) суд вказав на те, що формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

- особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

- враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Розглядаючи дані правочини на предмет їх фраудаторності, слід також взяти до уваги доводи позивача стосовно особи підписанта від імені ТОВ «КОЛОС 14» в Договорі комісії та Договорі купівлі-продажу.

Від імені ТОВ «КОЛОС 14» Договір комісії підписував ОСОБА_1 , а від імені ПП «ІРІДА» Договір купівлі-продажу підписував також ОСОБА_1 .

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.01.2021 № 72, який наданий до матеріалів справи позивачем, підтверджується, що станом на 18.01.2021 керівником ПП «ІРІДА» являвся ОСОБА_1 .

Наразі керівником ПП «ІРІДА» являється ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 залишився представником підприємства, який має право діяти від його імені без довіреності.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ «КОЛОС 14», наданих позивачем, представником ТОВ «КОЛОС 14», який має право здійснювати дії, укладати правочини від імені товариства, та засновником товариства, являється ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства розтлумачено, яка особа являється такою, що є заінтересованою стосовно боржника.

Заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими.

Таким чином, ОСОБА_1 , як особа, що входить до складу органів управління ТОВ «КОЛОС 14» являється в розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства заінтересованою особою стосовно боржника.

Згідно наявних в матеріалах справи документів, вбачається, що ОСОБА_1 брав участь в прийнятті рішення про надання згоди на продаж транспортного засобу як учасник ТОВ «КОЛОС 14», йому ж було передоручено наказом Генерального директора ТОВ «КОЛОС 14» ОСОБА_2 здійснення всіх необхідних дій щодо продажу транспортного засобу, та довірено на підставі довіреності ТОВ «КОЛОС 14» здійснення всіх необхідних дій для продажу транспортного засобу, його перереєстрації, та одночасно із цим, він являвся керівником покупця транспортного засобу, тобто здійснював безпосередню управлінську діяльність як керівник ПП «ІРІДА».

Виходячи із цього, ОСОБА_1 мав управлінський вплив як на ТОВ «КОЛОС 14», так і на ПП «ІРІДА» в частині відчуження належного ТОВ «КОЛОС 14» майна на користь заінтересованої особи стосовно товариства, тому його дії являються такими, що порушують положення п. 6 ч. 1 ст 3 ЦК України та ч.ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України, тобто являються недобросовісними та такими, що вчинені на шкоду кредиту, стосовно якого в матеріалах справи наявні докази існування у ТОВ «КОЛОС 14» простроченої кредиторської заборгованості, яка підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Щодо наявності повноважень у ОСОБА_1 на вчинення дій від імені ТОВ «КОЛОС 14», в тому числі укладення оспорюваних правочинів:

Проаналізувавши доводи як позивача, так і відповідача суд їх відхиляє та зазначає, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 вказаний як особа, що має право вчиняти дії від імені ТОВ «КОЛОС 14» без довіреності, в тому числі укладати правочини.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься Протокол-Рішення Зборів Учасників ТОВ «КОЛОС 14», яким учасники товариства погодили продаж спірного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.03.2018 по справі № 910/8794/16, при оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що ні положеннями статуту ТОВ «КОЛОС 14», ні чинним законодавством не визначені вимоги щодо форми схвалення правочину, а тому надання повноважень Генеральному директору ТОВ «КОЛОС 14» на вчинення дій щодо продажу транспортного засобу, навіть за відсутності дати такого рішення достатньою мірою свідчать про схвалення продажу цього транспортного засобу вищим органом управління.

Разом із тим, критерій виправданості правочину із економічної точки зору носить виключно суб`єктивний оціночний характер, тому в кожному конкретному випадку виправданість вчинення правочину оцінюється безпосередньо органами управління товариства.

У свою чергу, відповідач-2 помилково стверджує, що оспорювані договори були укладені керівником ТОВ «КОЛОС 14» ОСОБА_2 , що не відповідає фактичним обставинам справи, тому судом ці доводи до уваги не приймаються.

Суд зауважує, що погодження правочину загальними зборами ТОВ «КОЛОС 14» не свідчить про легітимізацію дій щодо відчуження належного товариству майна в розрізі добросовісності такої дії, та не свідчить про відсутність ознак фраудаторності даних правочинів, тому хоча наявні в матеріалах справи докази не вказують на відсутність повноважень в ОСОБА_1 на їх вчинення, суд оцінює його дії критично, як такі, що суперечать основоположному принципу добросовісності, та спрямовані на завдання шкоди кредитору ТОВ «КОЛОС 14», строк виконання зобов`язань перед яким у боржника настав.

У зв`язку із вищевказаним, суд відхиляє доводи як позивача, так і відповідача-2.

Щодо доводів відповідача-2 про продаж транспортного засобу в рахунок погашення заборгованості перед АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»/

Суд відхиляє доводи відповідача-2 про те, що продаж транспортного засобу необхідний для погашення заборгованості перед АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», оскільки будь-яких передумов, відповідно до наявних в матеріалах справи документів, які б свідчили про нагальну необхідність продажу майна ТОВ «КОЛОС 14» для погашення заборгованості перед банком - не було.

Відповідно до наданого відповідачем-2 до матеріалів справи Договору про зміну № 8 від 13.03.2020 до Договору про надання банківських послуг № 215/2897853 від 09.02.2017, вбачається, що п. 14.1., що викладений Договором про зміну в новій редакції, передбачено, що дата припинення чинності ліміту Банківської послуги встановлена до 31.03.2021 включно.

Зі змісту ліміту Банківської послуги, зазначеного в Договорі про зміну № 8, вбачається, що умовами Договору про надання банківських послуг № 215/2897853 від 09.02.2017, з урахуванням змін, внесених до Договору про зміну № 8, передбачалось поступове зменшення розміру ліміту Банківської послуги, та 01.04.2021 вона складала 0,00 грн., тобто саме цю дату слід вважати моментом завершення надання банківських послуг.

Тому доводи відповідача в частині того, що майно ТОВ «КОЛОС 14», в тому числі спірний транспортний засіб, було використане для погашення заборгованості перед АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» суперечать положенням Договору про надання банківських послуг № 215/2897853 від 09.02.2017, з урахуванням змін, внесених до Договору про зміну № 8, якими передбачались надання банківських послуг товариству щонайменше до 31.03.2021, тобто нагальної необхідності відчужувати належне товариству майно - не було.

Окрім цього, позивачем до позову додано інформацію з офіційного веб-сайту Міністерства економіки України щодо розрахунку вартості транспортного засобу для цілей оподаткування операцій з продажу або обміну об`єктів рухомого майна (п. 173.1 ст. 173 ПК України) (https://www.me.gov.ua/Vehicles/CalculatePrice?lang=uk-UA), яка обраховується відповідно до пункту 173.1 статті 173 Податкового кодексу України з урахуванням вимог Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №403 від 10 квітня 2013 року зі змінами.

Згідно вищевказаного розрахунку, середньоринкова вартість MITSUBISHI PAJERO 2.5 TD, 2013 року випуску, становить 474390,00 грн.

Разом із тим, продаж транспортного засобу здійснений за 6000,00 грн.

Суд оцінює доводи відповідача про необхідність погашення боргу перед АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» критично, оскільки продаж транспортного засобу за ціною в розмірі 6000,00 грн., яка очевидно являється заниженою по відношенню до реальної вартості даного транспортного засобу, в жодному випадку не вирішила б питання погашення заборгованості перед АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та явно суперечить інтересам ТОВ «КОЛОС 14».

Окрім цього, суд бере до уваги те, що кошти, отримані від продажу транспортного засобу, не спрямовувались на погашення заборгованості перед ТОВ «ОЛІМП», що підтверджується виписками з рахунків ТОВ «КОЛОС 14», які додавались позивачем до позовної заяви, за період після отримання коштів від відповідача та укладення Договору комісії і Договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі

№ 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Беручи до уваги зазначені вище правові позиції Верховного Суду, встановлені обставини справи, можна дійти наступного висновку:

- спірні договір комісії № 7720 від 17.10.2020 та договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7720 від 17.10.2020 укладений у підозрілий період (протягом трьох років до порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «КОЛОС 14»);

- договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7720 від 17.10.2020, укладений між пов`язаними особами, оскільки покупцем за Договором купівлі-продажу являлось ПП «ІРІДА», керівником якої на момент укладення договору являвся ОСОБА_1 - засновник ТОВ «КОЛОС 14»;

- відповідачем-2 було перераховано кошти на рахунок позивача за транспортний засіб 23.09.2020, тобто майже за місяць до укладення Договору комісії, за яким ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР» зобов`язане було знайти покупця транспортного засобу ТОВ «КОЛОС 14», що свідчить про попередній умисел ТОВ «КОЛОС 14» та ПП «ІРІДА» на продаж транспортного засобу;

- що на момент укладення Договору комісії та Договору купівлі-продажу у ТОВ «КОЛОС 14» існувала непогашена кредиторська заборгованість перед ТОВ «ОЛІМП» у загальному розмірі 5264589,98 грн., яка підтверджена рішеннями Господарського суду Черкаської області від 10.09.2020 по справі № 925/651/20 та від 21.09.2020 по справі № 925/692/20, що набрали законної сили, у зв`язку із чим вчинення правочинів, предметом яких являється відчуження майна ТОВ «КОЛОС 14» завдає шкоду кредитору, перед яким у боржника наявна заборгованість;

- що вартість продажу транспортного засобу являється заниженою, відносно середньоринкової вартості аналогічних транспортних засобів.

Суд звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011.

Таким чином, виходячи із встановлених вище обставин справи, вбачається, що договір комісії № 7720 від 17.10.2020 та договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7720 від 17.10.2020 являються такими, що порушують положення п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, ч. 3 ст. 13 ЦК України, отже являються фраудаторними, та підлягають визнанню недійсними як такі, що направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

При цьому суд розглядає Договір комісії та Договір купівлі-продажу як невід`ємно пов`язані, оскільки вони обидва мають кінцевою метою відчуження майна боржника, але Договір комісії являє собою передоручення укладення правочину щодо продажу від ТОВ «КОЛОС 14» на користь ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР», а Договір купівлі-продажу слугує правовою підставою для передачі майна із володіння ТОВ «КОЛОС 14» на користь відповідача-2, тому вони обидва підпадають під критерії фраудаторних правочинів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення, тому визнає недійсними договір комісії № 7720 від 17.10.2020 та договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7720 від 17.10.2020.

У зв`язку із цим суд застосовує наслідки недійсності правочинів шляхом зобов`язаня ПП «ІРІДА» повернути ТОВ «КОЛОС 14» транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

Відповідно до положень ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 16, 58 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро.

В свою чергу п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного закону визначає, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 48052,00 грн.

За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем до матеріалів справи подано документи, що підтверджують витрати ТОВ «КОЛОС 14» на професійну правничу допомогу: Договір про надання правової допомоги № 13-12-2021 від 13.12.2021, Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 2 від 22.02.2023 за Договором про надання правової допомоги

№ 13-12-2021 від 13.12.2021, Додаткова угода № 15/02/2023-1 від 15.02.2023 до Договору про надання правової допомоги № 13-12-2021 від 13.12.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 статті 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат до 24000,00 грн.

Відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій ПП «ІРІДА», а відтак, відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України, суд покладає на ПП «ІРІДА» 24000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 8052,00 грн. судового збору.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати недійсним договір комісії № 7720 від 17.10.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛОС 14» (, вул. Завгороднього, буд. 2А, с. Лубенці, Кам`янський район, Черкаська область, 20820) та Приватним підприємством «АВТОКОМ ЦЕНТР» (, бул. Шевченка, буд. 145, оф. 234, м. Черкаси, 18000).

3.Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7720 від 17.10.2020, укладений між Приватним підприємством «АВТОКОМ ЦЕНТР» (, бул. Шевченка, буд. 145, оф. 234, м. Черкаси, 18000) та Приватним підприємством «ІРІДА» (, бул. Шевченка, буд. 200, м. Черкаси, 18000).

4.Зобов`язати Приватне підприємство «ІРІДА» (, бул. Шевченка, буд. 200, м. Черкаси, 18000) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛОС 14» (, вул. Завгороднього, буд. 2А, с. Лубенці, Кам`янський район, Черкаська область, 20820) транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель PAJERO 2.5 TD універсал-В, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

5.Стягнути з Приватного підприємства «ІРІДА» (, бул. Шевченка, буд. 200, м. Черкаси, 18000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС 14» (, вул. Завгороднього, буд. 2А, с. Лубенці, Кам`янський район, Черкаська область, 20820) 8052,00 грн. витрат зі сплати судового збору та 24000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати накази.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 31.10.2023.

Суддя С.С. Боровик