ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Справа № 902/235/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Мельник О.В.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Новосельська О.В.

за участю представників:

позивача: Рупс В.О. адвокат

відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" на рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2023 року у справі №902/235/23 в частині стягнення з відповідача 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних; 107 571,34 грн - 19% річних за користування коштами (головуючий суддя Тварковський А.А., м. Вінниця, повний текст складено 28.07.2023)

за позовом Приватного підприємства "Укрпалетсистем"

до Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський"

про стягнення 1 000 989,94 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Укрпалетсистем" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" про стягнення 1 000 989,94 грн. заборгованості, з яких: 404 403,52 грн - основного боргу; 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних; 107 571,34 грн - 19% річних за користування коштами.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.07.2023 року у справі №902/235/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" на користь Приватного підприємства "Укрпалетсистем" 404403,52 грн - основного боргу, 126259,58 грн - інфляційних втрат, 84924,74 грн - 30% річних, 96453,01 грн - пені та 13401,28 грн витрат зі сплати судового збору. У стягненні з відповідача 107571,34 грн - 19 % річних, 84924,74 грн - 30 % річних та 96453,01 грн - пені відмовити, у зв`язку із чим витрати на сплату судового збору в розмірі 1613,57 грн залишено за позивачем.

Не погоджуючись частково з ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Птахокомбінат "Бершадський" звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій просить суд рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2023 у справі №902/235/23 скасувати. Постановити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви Приватного підприємства «Укпалетсистем» до Приватного акціонерного товариства «Птахокомбінат «Бершадський» про стягнення 1 000 989,94 грн відмовити в частині стягнення пені, 30% річних, інфляційних збитків та 19% річних за користування чужими коштами. Стягнути з Приватного підприємства «Укпалетсистем» на користь Приватного акціонерного товариства «Птахокомбінат «Бершадський» суму сплаченого судового збору до суду апеляційної інстанції у розмірі 18 700,68 грн., а також суму сплачених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що будь-які підстави для стягнення всіх заявлених позивачем штрафних санкцій у даному випадку відсутні про що відповідачем неодноразово наголошувалось під час справи.

Відповідач звертає увагу на наступні обставини:

Відповідно до п. 5.2 Договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 290/03/21 від 16.03.2021 (далі - Договір), укладеного між сторонами, при здійсненні Сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, в разі прострочки Покупцем строків розрахунків, зазначених у додаткових угодах або специфікаціях, а також невиконання умов пункту 2.2.2.,2.2.4. даного Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості Товару за кожен день прострочення виконання зобов`язання, 30% річних від простроченої суми, а також відшкодовує інфляційні збитки.

Крім того, згідно до п. 5.3 цього ж Договору, при здійсненні Сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору Продавець має право стягнути з Покупця проценти за користування чужими коштами в розмірі 19% річних від неоплаченої суми товари.

Відповідач зазначає, що Розділу 5 Договору, можна встановити, що всі передбачені ним санкції могли б бути застосовані лише у разі попереднього узгодження між сторонами відстрочки платежу. Тобто, з аналізу вищевказаних положень договору вбачається, що сторонами при його укладенні було визначено чітке уточнення щодо того, що всі санкції (пеня, 30% річних, інфляційні збитки та 19% річних за користування коштами) застосовуються лише при здійсненні сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу.

Проте, між сторонами не здійснювались розрахунки на умовах відстрочки платежу.

Так, в позовній заяві позивачем вказувалось, що по усній домовленості відповідачу було надано відстрочку платежу в кількості 1 банківського дня, який минув ще 23.04.2021.

Проте відповідач повідомляє, що ніяких усних домовленостей саме про відстрочку платежу між сторонами Договору не затверджувалось.

Більш того, згідно п. 8.1 цього ж Договору, будь-які зміни та доповнення, а також додатки (заяви) до цього Договору є дійсними лише у тому разі, якщо вони здійснені у письмовій формі, в тому числі здійснені у формі обміну факсимільними повідомленнями, належним чином підписані уповноваженими представниками Сторін і з проставленням печаток Сторін, або надіслання на електронні адреси вказані в п. 8.3 Договору.

Згідно п. 8.3 Договору, усі зміни та додаткові угоди, не передбачені цим договором оформляються в письмовій формі і вважаються дійсними, якщо вони підписані уповноваженими представниками Сторін. Під час підписання змін, доповнень, додатків, актів і інших документів за даним договором Сторонами може бути використане факсимільне відтворення підпису уповноважених представників Сторін за допомогою засобів механічного копіювання.

Втім, сторони не затверджували умови відстрочки платежу в порядку визначеному п. 8.1 Договору, а тому застосування п.п. 5.2, 5.3 Договору в даному випадку не вбачається за можливе.

Позивачем до суду не надано жодного належного, допустимого доказу на підтвердження укладення між Сторонами домовленостей щодо відстрочки платежу.

У зв`язку з вищевказаним, всі вимоги щодо стягнення пені, 30% річних, інфляційних збитків та 19% річних за користування коштами не підлягають задоволенню.

Таким чином, відповідач вважає, що у задоволенні позовної заяви про стягнення 1 000 989,94 грн. слід відмовити в частині стягнення пені, 30% річних, інфляційних збитків та 19% річних за користування чужими коштами.

Крім того, відповідач вважає, що необхідно також враховувати, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання, за весь період прострочення, не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Разом з тим, відповідач звертає увагу на те, що з огляду на господарську діяльність апелянта, причини неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати і його ступінь вини, а також, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення оплати та не співмірність заявлених до стягнення сум із вартістю поставленого товару, дотримуючись принципу збалансованості інтересів апелянт вважає, що стягнення штрафних санкцій, 30% річних, та інфляційних нарахувань не може бути джерелом збагачення кредитора.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" на рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2023 року у справі №902/235/23 в частині стягнення з відповідача 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних; 107 571,34 грн - 19% річних за користування коштами та розгляд апеляційної скарги призначено на 01 листопада 2023 року.

В судовому засіданні 01.11.2023 року представник позивача заперечила доводи апеляційної скарги та надала відповідні пояснення. Просила суд апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2023 року у справі №902/235/23 в частині стягнення з відповідача 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних; 107 571,34 грн - 19% річних за користування коштами залишити без змін.

В судове засідання 01.11.2023 Приватне акціонерне товариство "Птахокомбінат "Бершадський" свого представника не направило, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлено належним чином, причини неявки представника суду не повідомило.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський".

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні 01.11.2023, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2023 року у справі №902/235/23 в частині стягнення з відповідача 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних; 107 571,34 грн - 19% річних за користування коштами залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 16.03.2021 між Приватним підприємством "Укрпалетсистем" (Продавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Птахокомбінат "Бершадський" укладено Договір купівлі-продажу нафтопродуктів №290/03/21 (далі-Договір), відповідно до п. 1.1. якого за цим Договором Продавець зобов`язаний передати у власність Покупцю нафтопродукти (надалі - "Товар"), а Покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар і оплатити його на умовах цього Договору (а.с.11-15).

Підпунктом 2.2.4. п. 2.2. Договору передбачено обов`язок Покупця своєчасно та в повному обсязі сплатити вартість Товару, а також витрати на його транспортування (у випадку здійснення доставки Товару Покупцю).

Відповідно до п. 4.3. Договору Покупець здійснює 100% попередню оплату Товару.

Згідно із п. 5.2. Договору при здійсненні Сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, в разі прострочки Покупцем строків розрахунків, зазначених у додаткових угодах або специфікаціях, а також невиконанні умов пункту 2.2.2., 2.2.4. даного Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості Товару за кожен день прострочення виконання зобов`язань за весь період прострочення, 30% річних з простроченої суми, а також відшкодовує інфляційні збитки.

При здійсненні Сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору Продавець має право стягнути з Покупця проценти за користування чужими коштами в розмірі 19 % річних від неоплаченої вартості Товару (п. 5.3. Договору).

Відповідно до п. 8.1. Договору будь-які зміни і доповнення, а також додатки (заяви) до цього Договору є дійсними лише у тому разі, якщо вони здійснені у письмовій формі, в тому числі здійснені у формі обміну факсимільним повідомленням (ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України), належним чином підписані уповноваженими представниками Сторін із проставленням печаток Сторін, або надіслані на електронні адреси вказані у п. 8.3.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2021 року, за умови повного розрахунку між Сторонами. Термін дії Договору автоматично продовжується на 1 (один) рік на тих же умовах, якщо жодна із Сторін не повідомить іншу Сторону про припинення Договору за 30 календарних днів до закінчення терміну дії Договору (пп. 9.1., 9.2. Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу нафтопродукти на загальну суму 452 403,52 грн, що підтверджується обопільно підписаними та скріпленими печатками сторін накладними на відпуск ПММ:

- №053-6145 від 22.04.2021 на суму 360155,52 грн (а.с. 16);

- №053-6179 від 22.04.2021 на суму 92248 грн (а.с. 17).

Відповідно до акту звірки розрахунків за Договором станом на 15.11.2021 відповідачем 15.09.2021 проведено оплату в розмірі 50000,00 грн. (а.с. 18).

Поряд з цим, позивач звертався до відповідача із претензією №1263 від 15.11.2021 про сплату заборгованості, яка відповідачем залишена без відповіді (а.с. 20-22).

Несплата відповідачем решти вартості поставленого товару стало підставою для звернення Приватного підприємства "Укрпалетсистем" із позовом до Господарського суду Вінницької області про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" 404 403,52 грн - основного боргу. Поряд з цим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних та 107 571,34 грн - 19% річних за користування коштами внаслідок прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Відповідно до ст. ст.525, 526 ЦК України, ч. 1 ст. 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи, факт поставки відповідачу товару за договором підтверджено належними первинними документами, а саме накладними на відпуск ПММ - №053-6145 від 22.04.2021 на суму 360155,52 грн (а.с. 16); №053-6179 від 22.04.2021 на суму 92248,00 грн (а.с. 17).

Оскільки поставка Товару відповідачу відбулася 22.04.2021 без попередньої оплати, відтак обов`язок відповідача оплатити вартість такого товару виник за фактом його отримання, відтак зобов`язання в силу вимог ст.692 ЦК України є простроченим з наступного дня після вказаної дати.

Відповідно до акту звірки розрахунків за Договором станом на 15.11.2021 відповідачем 15.09.2021 проведено оплату в розмірі 50000,00 грн. (а.с. 18), що не оспорюється відповідачем. При цьому, у вказаному акті звірки розрахунків сторони засвідчили наявність основного боргу відповідача перед позивачем в сумі 404 403, 52 грн (а.с. 18). Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вказаний розмір заборгованості відповідачем не оспорюється.

Доказів погашення основного боргу в сумі 404 403, 52 грн на дату ухвалення оскаржуваного рішення матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи те, що відповідач, всупереч умовам договору, не здійснив повної оплати поставленого позивачем товару, докази такої оплати в матеріалах справи відсутні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 404 403, 52 грн основного боргу у повному обсязі.

Поряд з цим, як вбачається з апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство "Птахокомбінат "Бершадський" просить суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2023 року у справі №902/235/23 скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити в частині стягнення з відповідача пені; 30% річних; інфляційних втрат та 19% річних за користування чужими коштами.

Таким чином, відповідач оскаржує рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2023 року у справі №902/235/23 лише в частині заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних; 107 571,34 грн - 19% річних за користування чужими коштами.

Отже, рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2023 року у справі №902/235/23 з урахуванням вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції переглядається лише в оскаржуваній частині.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в частині вимог позивача про стягнення з відповідача 192 906,02 грн - пені, 169 849,48 грн - 30% річних, 126 259,58 грн - інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.2.2.4 Договору, покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити вартість поставленого Товару.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем в порушення п.2.2.4 Договору не здійснено повної оплати поставленого позивачем товару в розмірі 404 403,52 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 548, ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Частинами 1,2,4 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 229, ч. 1 ст. 230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 та ч. 2 ст. 343 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Верховний суд в постанові від 10.09.2020 року у справі №916/1777/19 зазначив: «За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи №910/2031/16 та Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи № 916/804/17».

Поряд з цим, в постанові від 20.08.2021 у справі №910/13575/20 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, зазначила, що законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У справі, яка розглядається судом апеляційної інстанції встановлено, що у пункті 5.2. Договору сторони узгодили, що при здійсненні Сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, в разі прострочки Покупцем строків розрахунків, зазначених у додаткових угодах або специфікаціях, а також невиконанні умов пункту 2.2.2., 2.2.4. даного Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості Товару за кожен день прострочення виконання зобов`язань за весь період прострочення, 30% річних з простроченої суми, а також відшкодовує інфляційні збитки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що обмеження встановлене ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо нарахування штрафних санкцій (пені) в даному випадку не застосовується, оскільки можливість стягнення пені сторонами узгоджено у більший строк для нарахування пені, ніж вказано в ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме за весь період прострочення.

Таким чином, твердження відповідача в апеляційній скарзі про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення пені за період прострочення грошового зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, є помилковим і таким, що не узгоджується з висновками щодо застосування норм права (статті 231, частини шостої статті 232 Господарського кодексу України), викладених у наведених постановах Верховного Суду України та Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею.

Розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Пунктом 5.2. Договору сторони передбачили за невиконання умов пункту 2.2.2., 2.2.4. даного Договору Покупець сплачує Продавцю 30% річних з простроченої суми.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 30 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 30 % річних встановлених умовами договору є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, 30% річних, інфляційних збитків необхідно відмовити з підстав того, що всі передбачені розділом 5 договору санкції могли б бути застосовані лише у разі попереднього узгодження між сторонами відстрочки платежу, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки сторонами в п.5.2 договору купівлі-продажу нафтопродуктів №290/03/21 від 16.03.2021 передбачено стягнення пені, 30% річних, а також відшкодування інфляційних збитків не лише за умови відстрочки платежу, а також за невиконанні умови пункту 2.2.2., 2.2.4. даного Договору, тобто за невиконання своєчасної та в повному обсязі оплати вартості поставленого товару.

Здійснивши перевірку перерахунку судом першої інстанції пені, інфляційних втрат та 30% річних за період прострочення з 26.04.2021 по 08.02.2023, апеляційним господарським судом встановлено, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача 192 906,02 грн - пені, 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов в частині стягнення з відповідача 126 259,58 грн - інфляційних втрат є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо зменшення судом першої інстанції розміру пені та 30 % річних на 50 %, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №914/1517/18.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі №905/1409/21).

Разом з цим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України)

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №921/110/18.

Так судом першої інстанції при зменшенні розміру пені та 30 % річних на 50 % враховано:

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні розміру неустойки позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу та інфляційних втрат;

- встановлений у договорі збільшений розмір процентів річних є мірою цивільно-правової відповідальності, що є додатковим тягарем для боржника;

- відсутність підстав вважати, що порушення зобов`язання відповідачем потягло за собою значні збитки для позивача;

- очевидну неспівмірність у сукупності заявлених до стягнення сум пені і процентів річних, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Разом з тим, при зменшенні розміру відсотків річних, судом першої інстанції враховано висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 625 ЦК України, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, згідно з якими суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Таким чином, враховуючи норми статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України, беручи до уваги встановлені судом вище обставини, виходячи із загальних засад цивільного законодавства (справедливості, добросовісності, розумності), колегія суддів вважає справедливим, доцільним та актуальним, а також таким, що не порушує прав позивача, висновок суду першої інстанції про зменшення розміру пені та 30 % річних на 50 %.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що із заявлених позивачем 192 906,02 грн - пені та 169 849,48 грн - 30% річних стягненню з відповідача підлягають 84924,74 грн - 30% річних та 96453,01 грн - пені. У стягненні 84924,74 грн - 30% річних та 96453,01 грн пені, відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення 107 571,34 грн - 19% річних за користування чужими коштами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.3. Договору, сторони узгодили, що при здійсненні сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору Продавець має право стягнути з Покупця проценти за користування чужими коштами в розмірі 19 % річних від неоплаченої вартості Товару.

Відповідно до п. 8.1. Договору будь-які зміни і доповнення, а також додатки (заяви) до цього Договору є дійсними лише у тому разі, якщо вони здійснені у письмовій формі, в тому числі здійснені у формі обміну факсимільним повідомленням (ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України), належним чином підписані уповноваженими представниками Сторін із проставленням печаток Сторін, або надіслані на електронні адреси вказані у п. 8.3.

Поряд з цим, доказів погодження сторонами відповідно до п. 8.1. Договору відстрочення платежу матеріали справи не містять, внаслідок чого відсутні підстави для стягнення з відповідача 19% річних.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 107571,34 грн - 19 % річних.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені відповідачем в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2023 року у справі №902/235/23 в частині стягнення з відповідача 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних; 107 571,34 грн - 19% річних за користування коштами ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 18.07.2023 року у справі №902/235/23 в частині стягнення з відповідача 192 906,02 грн - пені; 126 259,58 грн - інфляційних втрат; 169 849,48 грн - 30% річних; 107 571,34 грн - 19% річних за користування коштами, без змін.

2. Справу №902/235/23 повернути Господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "06" листопада 2023 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.