РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.10.2023Справа № 910/9685/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток"

до Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк"

третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп"

про визнання поруки припиненою,

За участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Маркова В.Є. (у порядку самопредставництва);

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (далі - відповідач) про визнання припиненою поруки позивача за договором від 04.11.2021 року № МБ-MPL-П-15650/1.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що 04.11.2021 року між відповідачем (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп" (лізингоодержувач) підписано договір фінансового лізингу від 04.11.2021 року № МБ-MPL-ФЛ-15651 (далі - Договір лізингу), зобов`язання лізингоодержувача за яким були забезпечені укладеним між сторонами договором поруки від 04.11.2021 року № МБ-MPL-П-15651/1 (далі - Договір поруки). На виконання положень Договору лізингу відповідач застрахував об`єкт лізингу за відповідним договором, який діяв на території України, виключаючи, зокрема, її тимчасово окуповану територію. Разом із тим, у період ведення з 04.03.2022 року по 23.04.2022 року активних бойових дій, територія міста Маріуполь Донецької області (адреса базування об`єкта лізингу), де здійснював господарську діяльність лізингоодержувач, потрапила під тимчасову окупацію, а невстановлені особи завдали механічних пошкоджень транспортному засобу "Вольво", реєстраційний номер НОМЕР_1 (об`єкту лізингу), тобто настав страховий випадок у вигляді вандалізму в умовах воєнного стану. Отже, з моменту окупації місця базування предмета лізингу - міста Маріуполя, укладений лізингодавцем договір страхування, на переконання позивача, втратив чинність та свою дію, у той час як іншого договору страхування об`єкта лізингу в умовах воєнного стану Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" укладено не було. Зважаючи на викладене, а також враховуючи те, що за відсутності страхування предмета лізингу для позивача поза межами його волі, без його згоди та з незалежних від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" причин значно збільшився обсяг відповідальності за Договором поруки (внаслідок бездіяльності відповідача та неможливості останнім задовольнити свої фінансові вимоги за рахунок страхових виплат), позивач просив суд визнати припиненою поруку Товариства з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" за Договором поруки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.06.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" строк та спосіб усунення її недоліків.

04.07.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

06.07.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача від 06.07.2023 року № КНО-61.1.3.2/175 проти відкриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" про визнання поруки припиненою.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.07.2023 року відкрито провадження у справі № 910/9685/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.08.2023 року. Крім того, цією ухвалою суд до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучив лізингоодержувача за Договором лізингу - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп".

28.07.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" від 26.07.2023 року № КНО-61.1.3.2/206 на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що рішенням господарського суду Донецької області від 24.07.2023 року в справі № 905/133/23 задоволено вимоги Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 1351524,19 грн., що виникла на підставі Договору лізингу. З огляду на викладене, лізингодавець вказував, що після звернення кредитора (відповідача) з позовом про стягнення коштів (у справі № 905/133/23), поручитель (позивач) не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою), що свідчить про наявність підстав для відмови у позові в рамках справи № 910/9685/23.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд продовжити йому процесуальний строк на подання доказу - повного тексту рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2023 року в справі № 905/133/23.

08.08.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача від 08.08.2023 року № КНО-61.1.3.2/216 про забезпечення участі представника Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" у підготовчому засіданні, призначеному на 16.08.2023 року, а також у подальших судових засіданнях у режимі відеоконференції. Ухвалою від 15.08.2023 року господарський суд міста Києва частково задовольнив вищенаведену заяву відповідача.

До початку призначеного підготовчого засідання 16.08.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 15.08.2023 року на відзив на позовну заяву, в якій останній вказав про відсутність судового рішення, що набрало законної сили, про стягнення з поручителя заборгованості за Договором поруки, оскільки рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2023 року в справі № 905/133/23 наразі законної сили не набрало. Крім того, відмова в позові внаслідок неефективності обраного позивачем способу захисту обмежує законодавчо встановлений принцип цивільного права, за яким право на обрання певного способу захисту порушеного права належить позивачу і обмежується лише у випадках, прямо передбачених законом.

Також, до початку цього підготовчого засідання на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 15.08.2023 року про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У підготовчому засіданні 16.08.2023 року суд визнав поважними причини неподання відповідачем повного тексту рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2023 року в справі № 905/133/23 та встановив відповідачу додатковий строк для подання цього документа - до 11.09.2023 року. Крім того, суд встановив відповідачу процесуальний строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 12.09.2023 року, продовжив строк проведення підготовчого провадження у справі № 910/9685/23 на 30 днів, а також відклав підготовче засідання на 13.09.2023 року.

07.09.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача від 06.09.2023 року № КНО-61.1.3.2/238 про забезпечення участі представника Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" у підготовчому засіданні, призначеному на 13.09.2023 року, а також у подальших судових засіданнях у режимі відеоконференції. Ухвалою від 11.09.2023 року господарський суд міста Києва частково задовольнив вищенаведену заяву відповідача.

11.09.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача від 08.09.2023 року № КНО-61.1.3.2/244 на відповідь на відзив на позовну заяву.

Крім того, 11.09.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 08.09.2023 року № КНО-61.1.3.2/254, в якому останній просив суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням господарського суду Донецької області від 24.07.2023 року в справі № 905/133/23 за позовом Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 1351524,19 грн. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп" до Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про розірвання Договору лізингу. В обґрунтування означеного клопотання Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" посилалося на те, що наявність підстав щодо відповідальності поручителя (Товариства з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток") вже досліджувалася господарським судом Донецької області в рамках справи № 905/133/23. Слід зазначити, що до цього клопотання відповідачем долучено копію рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2023 року в справі № 905/133/23.

До початку призначеного підготовчого засідання 13.09.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 13.09.2023 року, в якому останній просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату. Разом із тим, у наведеному клопотанні Товариство з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" вказало, що у разі відмови у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи, позивач просить здійснювати розгляд справи за його відсутності та не заперечує проти закриття підготовчого провадження і призначення справи № 910/9685/23 до судового розгляду по суті.

У підготовчому засіданні 13.09.2023 року суд відмовив у задоволенні клопотання позивача від 13.09.2023 року про відкладення підготовчого засідання, а також постановив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача від 08.09.2023 року № КНО-61.1.3.2/254 з огляду на недоведеність ним належними і допустимими доказами неможливості розгляду по суті спору в справі № 910/9685/23 до вирішення справи № 905/133/23.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/9685/23 до судового розгляду по суті на 11.10.2023 року.

До початку призначеного судового засідання 11.10.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 10.10.2023 року про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У судовому засіданні 11.10.2023 року оголошувалася перерва до 25.10.2023 року.

16.10.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача від 13.10.2023 року № КНО-61.1.3.2/280 про забезпечення участі представника Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" у судовому засіданні, призначеному на 25.10.2023 року, а також у подальших судових засіданнях у режимі відеоконференції. Ухвалою від 23.10.2023 року господарський суд міста Києва частково задовольнив вищенаведену заяву відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.10.2023 року проти задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 26.07.2023 року № КНО-61.1.3.2/206 та запереченнях від 08.09.2023 року № КНО-61.1.3.2/244.

Позивач та третя особа про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання 25.10.2023 року не забезпечили.

У судовому засіданні 25.10.2023 року проголошену вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.11.2021 року між Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (далі - Банк, лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп" (далі - Клієнт, лізингоодержувач) було укладено Договір лізингу, за умовами якого лізингодавець набуває у свою власність і передає лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах Договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача за умови повного та належного виконання всіх зобов`язань за Договором, у тому числі зі сплати лізингових та інших платежів, а також неустойки (штрафу, пені), переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або законодавством України).

Означений правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений відбитками печаток цих суб`єктів господарювання.

За умовами пункту 1.4 Договору лізингу предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії даного Договору.

Пунктами 11, 12, 15 Розділу "Преамбула та окремі умови" Договору лізингу передбачено, що предметом лізингу є автобетономішалка Volvo у кількості 1 одиниця, марка, модель та рік випуску якої зазначені в Додатку "Специфікація" до цього Договору.

Строк лізингу - 36 місяців дати підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу в лізинг.

Адреса базування/знаходження в міжексплуатаційний період - Україна, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нікопольський, будинок 71. Не може бути визначено місцем базування (знаходження в міжексплуатаційний період) місце на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Пунктом 23 Розділу "Преамбула та окремі умови" Договору лізингу "Інші умови" встановлено, що до додаткових супутніх послуг, обов`язкових для отримання в лізинг предмета лізингу, відноситься послуга зі страхування предмета лізингу. Розмір витрат на послуги зі страхування предмета лізингу визначається згідно тарифів страхових компаній в залежності від виду предмета лізингу та набору страхових ризиків.

Відповідно до пункту 3.2 статті 3 Загальних умов Договору лізингу передача предмета лізингу лізингоодержувачу у володіння та користування відбувається не раніше дати фактичного отримання лізингодавцем у продавця предмета лізингу (з оформленням шляхом підписання акту приймання-передачі предмета лізингу від продавця до лізингодавця) та лише після настання зазначених умов, зокрема, укладення та набрання чинності договорами страхування предмета лізингу (та обов`язкового страхування цивільної відповідальності - у випадках, передбачених законодавством України).

Згідно з пунктом 3.4 статті 3 Загальних умов Договору лізингу приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту приймання-передачі предмета лізингу в лізинг. Підписання лізингоодержувачем Акту підтверджує в тому числі належну якість, комплектність, справність предмета лізингу і відповідність предмета лізингу вимогам лізингоодержувача та умовам Договору. З моменту підписання сторонами такого акту до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням предметом лізингу (в тому числі ризики, пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування предметом лізингу). З моменту підписання Акту лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує у повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну внаслідок експлуатації предмета лізингу.

Судом встановлено, що за Актом приймання-передачі предмету лізингу в лізинг за Договором лізингу від 15.11.2021 року № 1, складеним у місті Вінниця, Банк передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп" прийняло в користування (фінансовий лізинг) спеціальний вантажний бетонорозмішувач Volvo FM 11.460 у кількості 1 одиниця, номер кузова (шасі, рами, заводський): НОМЕР_2 , 2011 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , колір білий, свідоцтво про реєстрацію Серія НОМЕР_3 від 12.11.2021, виданий ТСЦ 0541.

З матеріалів справи вбачається, що 12.11.2021 року між Банком та Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" укладено договір СТД № 3524409 добровільного страхування техніки спеціального призначення, яка є предметом лізингу (далі - Договір страхування), предметом якого є майновий інтерес страхувальника (Банку), що не суперечить закону і пов`язаний з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованою технікою спеціального призначення (автобетонозмішувач Volvo FM 11.460, номер кузова (шасі): НОМЕР_2 , 2011 року випуску).

Відповідно до пункту 1.3 Договору страхування єдиним вигодонабувачем за цим договором є Банк.

Згідно з пунктом 2.1.1 Договору страхування техніка спеціального призначення вважається застрахованою, зокрема, під час зберігання (консервації) за адресою, що є місцем дії цього договору: Україна, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нікопольський, будинок 71.

За умовами пункту 2.1.3 Договору страхування цей договір діє на території України, виключаючи, зокрема, тимчасово окуповану територію України; територію населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та територій населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Перелік таких населених пунктів визначається на дату настання події, яка може бути визнана страховим випадком, відповідно до законодавства України.

У пункті 2.2.1 Договору страхування його сторони погодили перелік подій, в результаті яких відбулося пошкодження або знищення застрахованих об`єктів (страхові випадки), а також розмір відповідної франшизи.

Строк дії договору страхування - з 00-00 год. 15.11.2021 року по 14.11.2022 року (пункт 2.7 Договору страхування).

Вандалізмом за умовами пункту 2.8.6 Договору страхування вважається пошкодження або знищення застрахованого об`єкта в результаті злочинних дій третіх осіб (виключаючи співробітників страхувальника, вигодонабувача або інших виконавців застрахованих робіт).

Згідно з пунктом 2.9 Договору страхування в усіх випадках не є страховими випадками, зокрема, військові дії всякого роду, громадянська війна, напад збройних сил та/або спеціальних формувань (підрозділів) будь-якої держави, а також безпосередня загроза такого нападу, незалежно від того, була оголошена війна чи ні; дії військових сил України та/або інших спеціально призначених для цього формувань та підрозділів, спрямовані на протистояння.

Пунктами 6.4, 6.5 Договору страхування передбачено, що дія останнього припиняється та Договір втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі: закінчення строку дії Договору; виконання страховиком зобов`язань перед страхувальником у повному обсязі; несплати страхувальником страхової премії у встановлені строки, при цьому письмова вимога страховиком не направляється; ліквідації страховика у порядку, встановленому законодавством України; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Цей договір може бути припинений з ініціативи однієї зі сторін. Про намір достроково припинити дію цього договору сторони зобов`язані сповіщати одна одну не менше, ніж за 30 (тридцять) календарних днів до запланованої дати дострокового припинення дії договору.

Разом із тим, за змістом пункту 22 Розділу "Преамбула та окремі умови" Договору лізингу "Особливі умови" в забезпечення належного виконання зобов`язань лізингоодержувача за цим договором фінансового лізингу, лізингоодержувач укладає/забезпечує укладення, зокрема, Договору поруки з Товариством з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" (ідентифікаційний код: 42274817).

Судом встановлено, що 04.11.2021 року між Банком (кредитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" (далі - Товариством) (поручитель) укладено Договір поруки, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за Договором лізингу.

Відповідно до пункту 1.2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником (третьою особою) в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату відшкодування (компенсації) вартості предмета лізингу, винагороди кредитора (лізингодавця), комісій, неустойки, витрат кредитора, тощо.

Згідно з пунктом 1.3 Договору поруки, у разі порушення боржником зобов`язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Пунктом 3.1 Договору поруки встановлено, що у разі порушення зобов`язання боржником кредитор направляє поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання. Кредитор не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт невиконання зобов`язання боржником. Вимога кредитора буде достатньою для поручителя підставою виконати зобов`язання на суму, вказану в такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до кредитора про надання додаткової інформації чи документів.

Порука за цим договором припиняється, якщо протягом трьох років з дня настання строку повного відшкодування кредитору вартості предмета лізингу та сплати винагороди лізингодавцю (кредитору), встановленого пунктом 2.1.1 цього договору, кредитор не пред`явить до поручителя вимоги або позову, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (пункт 6.1 Договору поруки).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство посилалося на те, що у період ведення з 04.03.2022 року по 23.04.2022 року активних бойових дій, територія міста Маріуполь Донецької області (адреса базування об`єкта лізингу), де здійснював господарську діяльність лізингоодержувач, потрапила під тимчасову окупацію, а невстановлені особи завдали механічних пошкоджень транспортному засобу "Вольво", реєстраційний номер НОМЕР_1 (об`єкту лізингу), тобто настав страховий випадок у вигляді вандалізму в умовах воєнного стану. Отже, з моменту окупації місця базування предмета лізингу - міста Маріуполя, укладений лізингодавцем договір страхування, на переконання позивача, втратив чинність та свою дію, у той час як іншого договору страхування об`єкта лізингу в умовах воєнного стану Банком укладено не було. Зважаючи на викладене, а також враховуючи те, що за відсутності страхування предмета лізингу для позивача поза межами його волі, без його згоди та з незалежних від Товариства причин значно збільшився обсяг відповідальності за Договором поруки (внаслідок бездіяльності відповідача та неможливості останнім задовольнити свої фінансові вимоги за рахунок страхових виплат), позивач просив суд визнати припиненою поруку Товариства за Договором поруки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений між Банком та третьою особою договір від 04.11.2021 року № МБ-MPL-ФЛ-15651 за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу, який є належною підставою для виникнення у його контрагентів кореспондуючих прав і обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно з частиною 1 статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Разом із тим, судом встановлено, що в забезпечення виконання третьою особою своїх зобов`язань за Договором лізингу, між сторонами у справі був укладений Договір поруки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частиною 2 статті 553 Цивільного кодексу України порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

За приписами частини 1 статті 554 Цивільного кодексу України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Статтею 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

У позовній заяві Товариство вказувало на наявність правових підстав для припинення поруки за Договором поруки внаслідок виникнення обставин, які можуть спричинити негативні наслідки для поручителя, появу нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні Договору поруки, потенційне значне погіршення його майнового становища.

Так, Товариство вказувало, що при укладенні Договору поруки воно на законних підставах розраховувало, що у випадку тотального знищення, пошкодження та/або будь-якого позбавлення лізингоодержувача можливості володіти, користуватися (отримувати плоди від лізингового майна) та розпоряджатися предметом лізингу, матиме можливість обмежити власну відповідальність за Договором лізингу у розмірі франшизи відповідного договору страхування.

Разом із тим, у період ведення з 04.03.2022 року по 23.04.2022 року активних бойових дій при відсічі збройної агресії російської федерації, територія міста Маріуполь Донецької області (адреса базування об`єкта лізингу), де здійснював господарську діяльність лізингоодержувач, потрапила під тимчасову окупацію, а невстановлені особи завдали механічних пошкоджень транспортному засобу "Вольво", реєстраційний номер НОМЕР_1 (об`єкту лізингу), тобто настав страховий випадок у вигляді вандалізму в умовах воєнного стану. Отже, з моменту окупації місця базування предмета лізингу - міста Маріуполя, укладений лізингодавцем договір страхування, на переконання позивача, втратив чинність та свою дію, у той час як іншого договору страхування об`єкта лізингу в умовах воєнного стану Банком укладено не було.

За таких обставин, за твердженням Товариства, за відсутності страхування предмета лізингу саме для позивача значно збільшився обсяг відповідальності за Договором поруки внаслідок власної бездіяльності/дій відповідача щодо неможливості задоволення вимог Банку за рахунок відповідних страхових виплат страховика - Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА".

Проте такі посилання позивача не беруться судом до уваги з огляду на те, що потенційна можливість виникнення обставин, які можуть спричинити негативні наслідки для поручителя, появу нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні Договору поруки, а також потенційне значне погіршення його майнового становища не свідчать про наявність правових підстав для припинення поруки за відповідним договором.

Посилання Товариства на те, що при укладенні Договору поруки воно на законних підставах розраховувало, що у випадку тотального знищення, пошкодження та/або будь-якого позбавлення лізингоодержувача можливості володіти, користуватися (отримувати плоди від лізингового майна) та розпоряджатися предметом лізингу, матиме можливість обмежити власну відповідальність за Договором лізингу у розмірі франшизи відповідного договору страхування, а також твердження позивача про протиправне не укладення Банком нового договору страхування предмета лізингу в умовах воєнного стану, також не свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Так, Розділом 6 Загальних умов Договору лізингу унормовано порядок зміни, виконання та припинення цього договору.

Згідно з пунктом 6.1 Загальних умов Договору лізингу у випадку настання будь-якої з несприятливих подій, зазначених у Додатку "Несприятливі події" до Договору, або при настанні обставин, зазначених в п.п. 6.1.1-6.1.8 Загальних умов, лізингодавець має право вимагати змін умов Договору та/або повернення предмета лізингу лізингодавцю (окрім повернення у зазначеному у п. 6.1.8 Загальних умов Договору випадку прострочення приймання лізингоодержувачем предмета лізингу та повернення у зазначених в п.п. 6.1.5-6.1.6 Загальних умов Договору випадках викрадення/втрати/знищення предмета лізингу) у зазначений у відповідному повідомленні - вимозі строк. У випадку незгоди лізингоодержувача із запропонованими лізингодавцем змінами умов Договору, в тому числі, при настанні зазначених нижче у цьому пункті 6.1 Загальних умов обставин, для лізингоодержувача наступають наслідки, зазначені в пункті 6.3 Загальних умов.

Відповідно до пунктів 6.1.5 та 6.1.6 статті 6 Загальних умов Договору до таких обставин (при настанні яких Банк як лізингодавець має право вимагати зміни умов Договору та/або повернення предмета лізингу) віднесено:

у випадку викрадення або втрати предмета лізингу, незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні (пункт 6.1.5);

у випадку, якщо предмет лізингу знищений, пошкоджений і не може бути відновлений (у т.ч. при повній конструктивній загибелі відповідно до умов страхування предмету лізингу), незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні (пункт 6.1.6).

У той же час, відповідно до статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" з моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором.

Предмет лізингу та/або пов`язані із виконанням лізингових договорів ризики підлягають страхуванню, у разі якщо їх обов`язковість встановлена законом або договором.

Витрати на страхування за договором лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором.

Як було зазначено вище, за умовами пункту 2.1.3.1 Договору страхування цей правочин діє на території України, виключаючи її тимчасово окуповану територію. Тобто, відсутність в умовах Договору страхування страхового покриття на випадок воєнних дій існувала з моменту його укладення, що прямо передбачало покладання саме на лізингоодержувача ризиків зміни відповідних обставин. Отже, загибель майна є ризиком лізингоодержувача.

Суд звертає увагу на положення Додатку № 2 до Договору лізингу.

Відповідно до пункту 1 Додатку № 2 до Договору лізингу страхування предмета лізингу протягом строку лізингу здійснюється лізингодавцем самостійно та за власний рахунок на умовах повного "КАСКО".

У той же час, за умовами пункту 9 Додатку № 2 до Договору лізингу в будь-якому випадку лізингоодержувач за власний рахунок та в повному обсязі зобов`язаний відшкодувати суму збитків лізингодавця у розмірі франшизи по страхуванню ризиків викрадення, втрати, загибелі і пошкодження предмета лізингу та інші збитки (у тому числі пов`язані з втратою лізингодавцем страхового покриття з вини лізингоодержувача), які не відшкодовані лізингодавцю згідно договору страхування.

Вищенаведені обставини спростовують обґрунтованість відповідних посилань Товариства.

Позивачем не було наведено відповідних правових підстав та не надано жодних доказів на підтвердження фактичного припинення укладеного між Банком та Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" Договору страхування (у момент окупації місця базування предмета лізингу - міста Маріуполя), як і наявності у лізингодавця прямого обов`язку з укладення нового договору страхування об`єкта лізингу в умовах воєнного стану.

Крім того, позивачем не надано й належних доказів на підтвердження фактичного знаходження предмета лізингу після 24.02.2022 року в місті Маріуполі Донецької області, тоді як Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та лист слідчого від 04.07.2023 року № 78/2/13-3179/96нт таких обставин безпосередньо не підтверджують.

Суд звертає увагу, що пунктом 14 Розділу "Преамбула та окремі умови" Договору лізингу передбачено, що місце передачі предмета лізингу - Вінницька область, Вінницький район, смт. Вороновиця, або за іншою адресою, погодженою сторонами та зазначеною в акті приймання-передачі в лізинг, тоді як в акті від 15.11.2021 року № 1 вказано про його складення саме у місті Вінниця.

Слід також зазначити, що умовами статті 559 Цивільного кодексу України можливість припинення поруки прямо пов`язується саме із зміною основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, у той час як позивачем не доведено факту внесення змін до Договору лізингу, внаслідок якого збільшився обсяг відповідальності Товариства перед Банком.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки Товариством не було доведено тих обставин, на які воно посилалося як на підставу пред`явлених до Банку вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість даного позову.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у лютому 2023 року Банк звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп", Товариства та ОСОБА_1 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 1 351 524,19 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп" умов Договору лізингу.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/133/23; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 28.03.2023 року господарський суд Донецької області прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп" до Банку про розірвання Договору лізингу; об`єднав в одне провадження з первісним позовом зустрічну позовну заяву; залучив у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за зустрічним позовом Товариство та ОСОБА_1 (поручителів).

Тобто, на день відкриття провадження у справі № 910/9685/23 про визнання поруки за Договором поруки припиненою (10.07.2023), вже було відкрито провадження у справі № 905/133/23 про стягнення грошових коштів за цим же договором поруки.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.07.2023 року в справі № 905/133/23 первісний позов Банку задоволено; солідарно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп", Товариства та ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за Договором лізингу та договорами поруки від 04.11.2021 року (в тому числі за Договором поруки) в сумі 1 351 524,19 грн., у тому числі: заборгованість з оплати частини вартості предмету лізингу в сумі 1 141 088,00 грн.; заборгованість по винагороді лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу в сумі 185 386,55 грн.; заборгованість з комісійної винагороди за адміністрування простроченої заборгованості в сумі 4 320,00 грн.; заборгованість з комісійної винагороди за дострокове погашення в сумі 20 729,64 грн. У той же час, у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Енд Сі Груп" відмовлено.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на таке.

У постанові від 26.01.2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:

- кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

- особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Водночас, Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах спрямоване на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Разом із тим, суд зазначає, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

За таких обставин, з огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог Товариства.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, та компенсації останньому не підлягають.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 06.11.2023 року.

Суддя В.С. Ломака