УХВАЛА

м. Київ

26.10.2023Справа № 910/21122/20

За заявою ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про неплатоспроможність

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від заявника (боржника) Бабенко С.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заявник звернувся до суду з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, оскільки неспроможний сплатити борг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 відкрито провадження у справі № 910/21122/20 та призначено керуючим реструктуризацією боргів боржника арбітражного керуючого Юрченко О.М.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 розглянуто кредиторські вимоги до боржника.

Постановою Верховного суду від 15.06.2023 скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 року в частині розгляду грошових вимог Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк".

В результаті автоматизованого розподілу справу № 910/21122/20 було передано судді Паську М.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2023 прийнято справу № 910/21122/20 до провадження в частині розгляду грошових вимог Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк".

31.08.2023 від керуючого реструктуризацією боргів боржника надійшли пояснення.

27.09.2023 від боржника надійшли пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2023 відкладено розгляд справи на 26.10.2023.

У судовому засіданні, розглянувши грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на суму 11.032.074,70 грн. та заслухавши пояснення представника боржника, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Заявлені кредитором вимоги складають заборгованість за кредитним договором № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007 у тому числі: 1.087.770,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1.673.847,31 грн. - заборгованість за процентами, 70.094,90 грн. - заборгованість з комісії (винагороди), 8.185.322,79 грн. - заборгованість з пені, 1.820,00 грн. - судовий збір за рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 10.08.2011 р. у справі № 2-1957/2011, 13.219,00 грн. - стягнуті грошові кошти за рішеннями Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16.12.2012 р. у справі № 2/0417/7307/2012.

Також кредитором заявлено вимоги, які складають заборгованість за договором № SAMDN4174 від 15.06.2007, у тому числі: 26.456,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 104.808,53 грн. - заборгованість за процентами, 1.201,12 грн. - заборгованість з комісії, 1.672,61 грн. - загальний розмір судових витрат за рішеннями Голосіївського районного суду міста Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2007 між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № КЗVІАК00005978, за яким Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 11.05.2007 р. по 11.04.2014 р. включно у розмірі 56.806,78 дол. США на купівлю автомобілю ACURA RDX та сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди, згідно з умовами яких сторони погодили умови збільшення відсоткової ставки, розміру пені, строку договору тощо.

Відповідно до п. 7.1. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 11.05.2007, банк зобов`язався надати боржнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 11.05.2007 по 11.05.2014 включно.

Відповідно до п. 9 Договору застави сторони визначили, що заставна вартість предмета застави складає 358.550 грн.

11.05.2007 в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №КЗVІАК00005978 між ЗАТ КБ "Приватбанк" та боржником було укладено договір застави рухомого майна (зареєстрований в реєстрі №318), за яким боржник надав у заставу автомобіль марки ACURA RDX, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та Банк отримав право в разі невиконання боржником своїх зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задоволення за рахунок переданого в заставу майна переважно перед іншими кредиторами боржника. Пунктом 3 договору застави визначено максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за договором - 358 550 грн.

30.10.2008 між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та боржником було укладено додаткову угоду до кредитного договору за якою було викладено в новій редакції п. 7.1., 7.4. кредитного договору за якою було викладено в новій редакції п.7.1,7.4. кредитного договору (збільшено розмір відсоткової ставки - 1,05 на місяць та збільшено розмір відсоткової ставки за порушення виконання зобов`язання - 2,10% на місяць)

Надалі з метою захисту порушеного права ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007.

В свою чергу 10.08.2010 рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-1957/2011 стягнуто з боржника на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007 в розмірі 36.999,57 дол. США, що в еквіваленті становить 293.576,57 грн, а також судові витрати в розмірі 1.820, 00 грн.

16.10.2012 рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у справі № 2/0417/7307/2012 присуджено до стягнення з ПАТ "Акцент-Банк" та боржника солідарно на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 10.000,00 грн та з боржника на користь АТ КБ "ПриватБанк" 3.219,00 грн судового збору.

Щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007, суд зазначає наступне.

Відповідно до рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-1957/2011 від 10.08.2011 було стягнуто з боржника заборгованість у загальному розмірі 36.999, 57 дол. США.

Кредитор вказує, що заборгованість по тілу кредиту становить 39.489, 57 дол. США., однак, пояснень чи розрахунків саме такого тіла кредиту він суду не надав.

Крім того, як вже було зазначено вище, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №КЗVІАК00005978 між ЗАТ КБ "Приватбанк" та боржником було укладено договір застави рухомого майна (зареєстрований в реєстрі №318), за яким боржник надав у заставу автомобіль марки ACURA RDX, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та Банк отримав право в разі невиконання боржником своїх зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задоволення за рахунок переданого в заставу майна переважно перед іншими кредиторами боржника. Пунктом 3 договору застави визначено максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за договором - 358.550, 00 грн.

Отже, вимоги кредитора, які забезпечені заставою майна боржник становлять 358.550, 00 грн.

Щодо заборгованості по процентам за кредитним договором № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 910/21122/20 від 15.06.2023, Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Відповідно до позиції Верховного суду, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Враховуючи вищевказане, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже відповідно до умов договору № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007, кредитор має право нараховувати збільшений розмір відсоткової ставки за порушення виконання зобов`язання - 2,10% на місяць на підставі ч.2. ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007, розмір заборгованості за процентами (в т.ч. за простроченими) становить 60.765,31 дол. США.

Проте станом на 29.11.2013 рік сума заборгованості по процентам становить 17.665,33 дол. США., а отже, кредитором не надано належних доказів збільшення суми заборгованості з 17.665,33 дол. США. до 60 765,31 дол. США.

Щодо стягнення заборгованості по пені за кредитним договором № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007, суд зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № КЗVІАК00005978 від 11.05.2007, кредитором було нараховано заборгованість з пені у розмірі 297.149,97 дол. США.

В свою чергу станом на 29.11.2013 року розмір заборгованості з пені становив 27.098, 63 дол. США та зріс станом на 11.04.2021 до розмірів 297.149, 97 дол. США.

При цьому, суд бере до уваги те, що ні з наданого розрахунку, ні з заяви про визнання кредиторських вимог залишається незрозумілим на підставі чого та яких розрахунків заборгованість по пені зросла до суми, що становить 297.149, 97 дол. США.

Додатково необхідно зазначити, що згідно ст. 258 ЦК України до вимог щодо стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

В свою чергу, кредитором були заявлені вимоги по стягненню пені за період від 29.11.2013 року по 11.04.2021 рік, тобто за строк, що становить 7 років 5 місяців.

Щодо заборгованості за договором № SAMDN4174, суд зазначає наступне.

15.06.2007 між АТ КБ "Приватбанк" та боржником було укладено договір № SAMDN4174 за яким Банк відкрив боржнику картковий рахунок і видав клієнту платіжну картку із встановленим на нього кредитним лімітом.

АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, видав клієнту картку із встановленим на неї кредитним лімітом, однак останній свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого у боржника виникла заборгованість.

01.03.2013 заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/756/13-ц задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" та стягнуто з боржника на користь Банку заборгованість у розмірі 45.460,59 грн та судовий збір у розмірі 454,61 грн.

Крім того, заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.01.2016 у справі № 752/16098/15-ц задоволено позов АТ КБ "ПриватБанк" та стягнуто з боржника на користь Банку заборгованість у розмірі 34.822,73 грн та судовий збір у розмірі 1.218, 00 грн.

Отже, підтверджена заборгованість за договором № SAMDN4174 становить 81.955,93 грн.

Однак, кредитором після винесення судових рішень було безпідставно нараховано відсотки за договором № SAMDN4174 в розмірі 52.182,98 грн.,які не визнаються судом у зв`язку з наступним.

Оскільки під час звернення із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором сума боргу була зазначена в такому рішенні, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та штрафних санкцій.

Вказана правова позиція закріплена у судовій практиці Великої Палати Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду переглядаючи у касаційному порядку рішення у справі № 310/11534/13-ц прийшла до наступних висновків: "Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такими позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.".

Отже, вимоги кредитора до боржника в розмірі 52.182,98 грн. є необґрунтованими та відхиляються судом.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Також, судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, а роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 ["Cantoni v. Frace", заява № 17862/91, §31-32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, §65)].

Крім того, суд керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З системного аналізу викладено вище, суд дійшов висновку визнати Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" кредитором по відношенню до ОСОБА_1 на суму 1.098.557,04 грн., а на суму 9.933.517,66 грн. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Визнати Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" кредитором по відношенню до ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на суму 1.098.557,04 грн., з яких: 737.367,04 грн. - вимоги другої черги, 2.640,00 грн. - вимоги третьої черги, 358.550,00 грн. - позачергово, як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника.

2.Відмовити акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у визнанні кредитором по відношенню до ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на суму 9.933.517,66 грн.

3.Ухвала набрала чинності з дати її прийняття та підлягає оскарженню в установленому Законом порядку.

Суддя М.В. Пасько

Повний текст ухвали складено 02.11.2023.