УХВАЛА

м. Київ

26.10.2023Справа № 910/15023/21

За заявою 1) Дніпровської міської ради

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Траст"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ"

про банкрутство

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від заявника Шуліка А.В.,

від боржника Ковальчук Н.В.

В судовому засіданні приймав участь: Алтунін Я.І. - представник ТОВ "Системлімітед-Груп".

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні судді Мандичева Д.В. перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ".

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 розглянуто грошові вимоги до боржника.

Постановою Верховного суду від 04.05.2023 скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 в частині розгляду грошових вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області та направлено на новий розгляд.

Постановою Верховного суду від 15.06.2023 скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 в частині розгляду грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Системлімітед-Груп" та направлено на новий розгляд.

В результаті автоматизованого розподілу справу № 910/15023/21 було передано судді Паську М.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2023 прийнято справу № 910/15023/21 до провадження в частині розгляду грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Системлімітед-Груп".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2023 прийнято справу № 910/15023/21 до провадження в частині розгляду грошових вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

08.09.2023 від Дніпровської міської ради надійшли пояснення на грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Системлімітед-Груп".

27.09.2023 від розпорядника майна боржника надійшли пояснення на грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Системлімітед-Груп".

28.09.2023 від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшли пояснення.

28.09.2023 від боржника надійшли пояснення на грошові вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

28.09.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Системлімітед-Груп" надійшли пояснення на заявлені грошові вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2023 відкладено розгляд справи на 26.10.2023.

У судовому засіданні, розглянувши грошові вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ" на суму 57.113.916, 00 грн. та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Заявлені грошові вимоги у розмірі 57.113.916, 00 грн. обґрунтовані тим, що боржник не повернув кредитору фінансову допомогу за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 24/12/2014-2ФП від 24.12.2014 в сумі 57.113.916,00 грн.

На підтвердження заявлених грошових вимог кредитором долучено до матеріалів справи копії договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.12.2014 № 24/12/2014-2ФП, акту звіряння боргу ТОВ "Караван - Дніпропетровськ" перед ТОВ "Системлімітед-Груп" станом на 06.10.2021, платіжних доручень: від 14.07.2017 № 1346 на суму 8 991 660,00 грн.; від 14.07.2017 № 1344 на суму 1.622.256, 00 грн.; від 14.07.2017 № 1343 на суму 10.000.000,00 грн.; від 13.07.2017 № 1342 на суму 10.000.000,00 грн.; від 13.07.2017 № 1341 на суму 10.000.000,00 грн.; від 13.07.2017 № 1340 на суму 10.000.000,00 грн.; від 13.07.2017 № 1339 на суму 10.000.000,00 грн.; від 12.07.2017 № 1337 на суму 10 000 000,00 грн.; від 12.07.2017 № 1336 на суму 10.000.000,00 грн.; від 12.07.2017 № 1333 на суму 10.000.000,00 грн.; від 12.07.2017 № 1334 на суму 10.000.000,00 грн.; від 11.07.2017 № 1329 на суму 10.000.000,00 грн.

Крім того, боржником було надано суду копію додаткової угоди № 1-2017 від 15.07.2017 до договору № 24/12/2014-2ФП від 24.12.2014.

Дослідивши подані вище докази, суд визнав їх належними та допустимими.

Розпорядник майна боржника, стверджує, що платіжні доручення не є належним доказом отримання боржником коштів від кредитора на підставі договору № 24/12/2014-2ФП від 24.12.2014, оскільки місять інше призначення платежу.

Однак, суд не погоджується з даними твердженнями, у зв`язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, AT "Укрексімбанк" листами від 01.07.2022 року підтвердив факт перерахування ТОВ "СИСТЕМЛІМІТЕД-ГРУП" на рахунок ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" грошових коштів згідно вказаних Платіжних доручень.

Згідно з пунктом 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ від 21.01.2004 за № 22 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Пунктом 1.7 зазначеної Інструкції (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно пункту 1.8 даної Інструкції (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) Платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

Із системного правового аналізу наведених норм вбачається, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, особі, що здійснює відповідний платіж. У даній справі таке право визначення призначення платежу належало кредитору - ТОВ "Системлімітед-Груп".

Водночас, відповідно до пункту 2.29 зазначеної Інструкції (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі.

Тобто до списання грошових коштів з рахунку платник наділений правом змінити реквізит "Призначення платежу" шляхом відкликання платіжного доручення.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" суб`єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Відносини між суб`єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Разом із цим, переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Тобто з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим, а питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті "Призначення платежу" виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Зазначене підтверджується листом Національного Банку України №25-111/1438-7141 від 09.06.2011 "Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу", яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу", вирішується між сторонами без участі банку.

Так, визначальним у змісті наведених законодавчих норм, якими регулюються правильність заповнення платіжного доручення, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час, як зміна волевиявлення у розпорядженні коштами є господарськими правовідносинами та визначається цивільно-правовими угодами, укладеними між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 809/34/17.

З огляду на наведене, кредитор та боржник мали право оформити правовідносини щодо помилкового перерахування грошових коштів за іншим призначенням платежу шляхом укладення відповідної цивільно-правової угоди між сторонами.

Як зазначено вище, боржником було долучено до заяви про визнання вимог ТОВ "Системлімітед-Груп" додаткову угоду № 1-2017 від 15.07.2017 до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 24/12/2014-2ФП від 24.12.2014.

Відповідно до положень даної додаткової угоди, у зв`язку з допущеними технічними помилками у призначеннях платежу під час перерахування кредитором боржнику фінансової допомоги за договором № 24/12/2014-2ФП про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.12.2014 сторони шляхом підписання даної додаткової угоди підтверджують, що платежі, здійснені згідно нижчевказаних у даному пункті платіжних доручень і в нижчевказаних у даному пункті сумах з рахунку ТОВ "Системлімітед-Груп" № 9724, відкритого в АТ "Укрексімбанк", на рахунок ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" № 1751, відкритого в АТ "Укрексімбанк", є поворотною фінансовою допомогою, наданою згідно договору від 24.12.2014 № 24/12/2014-2ФП про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги: платіжні доручення від 14.07.2017 № 1346 на суму 8 .991 .660,00 грн., № 1344 на суму 1.622.256,00 грн., № 1343 на суму 10.000.000,00 грн., від 13.07.2017 № 1342 на суму 10 .000 .000,00 грн., № 1341 на суму 10.000.000,00 грн., № 1340 на суму 10.000.000,00 грн., № 1339 на суму 10.000.000,00 грн., від 12.07.2017 № 1337 на суму 10.000.000,00 грн., № 1336 на суму 10.000.000,00 грн., № 1334 на суму 10.000.000,00 грн., № 1333 на суму 10.000.000,00 грн., від 11.07.2017 № 1329 на суму 10.000.000,00 грн.

Щодо заперечень арбітражного керуючого проти визнання вимог кредитора внаслідок пов`язаності боржника та кредитора спільними кінцевими бенефіціарними власниками, суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 30 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" кінцевий бенефіціарний власник - це будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція. Кінцевим бенефіціарним власником для юридичних осіб є будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння).

Суд наголошує, що чинним законодавством не встановлено заборони на укладення правочинів між товариствами, що мають спільних кінцевих бенефіціарних власників.

Таким чином, обставини щодо спільності кінцевих бенефіціарних власників двох товариства не віднесені законом до підстав нікчемності укладених між такими особами правочинів.

Положеннями статті 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У той же час, приписами Кодексу України з процедур банкрутства передбачений інший процесуальний інструмент, який передбачає специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Така можливість визнання недійсними правочинів боржника передбачена статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до частини 2 якої правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Крім того, доказів визнання договору № 24/12/2014-2ФП від 24.12.2014 недійсним у встановленому законом порядку матеріали справи не містять, у зв`язку з чим наведені арбітражним керуючим доводи в цій частині є безпідставними.

Отже, договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 24/12/2014-2ФП від 24.2014 в судовому порядку не оскаржувався, а тому є чинним та обов`язковим до виконання сторонами.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Також, судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, а роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 ["Cantoni v. Frace", заява № 17862/91, §31-32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, §65)].

Крім того, суд керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи, що грошові вимоги документально підтверджені, суд дійшов висновку включити їх до реєстру вимог кредиторів на суму 57.113.916, 00 грн. - вимоги четвертої черги.

Крім того, у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд визнав за необхідне відкласти розгляд справи, у зв`язку з необхідністю витребування додаткових документів у справі.

Керуючись ст. ст. 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 216, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Визнати Товариство з обмеженою відповідальністю "Системлімітед-Груп кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ" на суму 57.113.916, 00 грн. - вимоги четвертої черги.

2.Відкласти розгляд справи на 14.11.2023 о 11:20 год. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду м. Києва в залі судових засідань № 7 (корпус Б).

3.Зобов`язати розпорядника майна боржника надати суду письмові пояснення на грошові вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області на суму 11.072.158,48 грн. (7.836.064,51 грн. - штрафні санкції та 3.236.093,97 грн. - пеня) з урахуванням постанови Верховного суду від 04.05.2023 року.

4.Ухвала набрала чинності негайно після її оголошення та підлягає оскарженню в установленому законом порядку.

Суддя Пасько М.В.

Повний текст ухвали складено 31.10.2023.