РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2023Справа № 910/10421/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Агро-Еко ХХІ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твін Експерт"

про стягнення 2 783 000,00 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Сергійчук Ю.В. за ордером від 26.06.2023 року серії ВХ № 1048605;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Агро-Еко ХХІ" (далі - позивач, Фірма) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твін Експерт" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 2 783 000,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що на виконання укладеного 30.11.2015 року між ним та відповідачем договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової позики № 5 (далі - Договір), Фірма надала, а відповідач зобов`язався використати для власних потреб і повернути поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 2 783 000,00 грн. Оскільки Товариство отриману безвідсоткову фінансову допомогу в установлений строк не повернуло, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту свої прав та законних інтересів.

Ухвалою від 04.07.2023 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/10421/23, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 26.07.2023 року.

19.07.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про забезпечення участі його представника у підготовчому засіданні, призначеному на 26.07.2023 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою від 24.07.2023 року господарський суд міста Києва задовольнив означене клопотання.

У підготовчому засіданні 26.07.2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/10421/23 на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 06.09.2023 року.

09.08.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про забезпечення участі його представника у підготовчому засіданні, призначеному на 06.09.2023 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою від 15.08.2023 року господарський суд міста Києва задовольнив означене клопотання.

21.08.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства від 15.08.2023 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що з 22.04.2015 року по 20.08.2021 року керівником відповідача був ОСОБА_1 , повноваження якого щодо розпорядження грошовими коштами та майном Товариства були обмежені статутом цієї юридичної особи на суму 300 000,00 грн. Разом із тим, з 21.08.2021 року керівником відповідача став ОСОБА_2 , якому нічого не відомо про факт та обставини укладення Договору. Разом із тим, позивач не надав жодних первинних документів на підтвердження фактичного надання відповідачу поворотної фінансової допомоги на суму 2 783 000,00 грн., тоді як Товариством за результатами аналізу банківських операцій по його рахунку з 2015 по 2023 роки жодного платежу від позивача за договором від 30.11.2015 року № 5 не виявлено, а поданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків між сторонами містить ознаки підроблення.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач у порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України поставив позивачу питання по суті спору, а також долучив до цієї заяви по суті справи заяву свідка - директора Товариства ОСОБА_2 та клопотання про витребування у позивача оригіналів Договору, додаткової угоди від 25.05.2016 року № 1 до нього та акту звірки взаємних розрахунків між сторонами за період з 01.01.2023 року по 01.02.2023 року.

01.09.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 28.08.2023 року про витребування у відповідача повної банківської виписки по особових рахунках Товариства з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року, а також повної банківської виписки по особових рахунках відповідача з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.

Крім того, 01.09.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Фірми від 28.08.2023 року на відзив на позовну заяву, в якій остання навела аргументи на спростування висловлених відповідачем заперечень проти позову, а також долучила копії відповідних платіжних доручень про перерахування позивачем на користь Товариства поворотної безвідсоткової фінансової позики у загальному розмірі 2 783 000,00 грн.

05.09.2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача про виклик для допиту свідків: ОСОБА_3 , директора ТОВ ВКФ "Агро-Еко ХХІ"; ОСОБА_4 , кінцевого бенефіціарного власника ТОВ ВКФ "Агро-Еко ХХІ" та ОСОБА_5 , керівника ТОВ "ХОЛОДПРОДКОНТРАКТ".

Того ж дня через систему "Електронний суд" надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких Товариство навело додаткові аргументи на спростування обґрунтованості позовних вимог Фірми.

Також, 05.09.2023 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача, в якому останній просив суд призначити у справі № 910/10421/23 судову почеркознавчу експертизу та судову технічну експертизу документів, проведення яких доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експертиз відповідач просив суд поставити наступні питання:

- у який спосіб виконано підписи у договорі про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 та у додатковій угоді № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015. Чи виконано підпис від імені директора ТОВ "Твін Експерт" у договорі про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 ОСОБА_1 чи іншою особою?

- чи виконано підпис від імені директора ТОВ "Твін Експерт" у додатковій угоді № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 ОСОБА_1 чи іншою особою?

- чи виконано підписи від імені директора ТОВ "Твін Експерт" у договорі про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 та у додатковій угоді № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 однією особою чи різними особами?

- чи виконано підпис від імені директора ТОВ "Твін Експерт" на акті звірки взаємних розрахунків за період за період: з 01.01.2023 - 01.02.2023 між ТОВ ВКФ "Агро-Еко ХХІ" і ТОВ "Твін Експерт" ОСОБА_2 чи іншою особою?

- чи виконано підпис від імені директора ТОВ "Твін Експерт" та директора ТОВ ВКФ "Агро-Еко ХХІ" на акті звірки взаємних розрахунків за період за період: з 01.01.2023 - 01.02.2023 між ТОВ ВКФ "Агро-Еко ХХІ" і ТОВ "Твін Експерт" однією особою чи різними?

- чи відповідає час виконання підписів у договорі про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 та у додатковій угоді № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 даті, вказаній у цих документах; в який проміжок часу зроблено підписи на цих документах?

- у якій послідовності виконувались реквізити у договорі про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 та у додатковій угоді № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 (текст, підпис, відтиск печатки), тобто що було виконано раніше в документах: підпис чи текст, відбиток печатки чи підпис, текст чи відбиток печатки?

- чи використовувався аркуш з підписом та відтиском печатки для виконання тексту у договорі про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 та у додатковій угоді № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015?

- чи використовувався аркуш з відтиском печатки для виконання тексту у договорі про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 та у додатковій угоді № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015?

- чи не накладений текст у договорі про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 та у додатковій угоді № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 на відбиток печатки?

- чи відповідає час виконання друкованого тексту у договорі про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 та у додатковій угоді № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 даті, вказаній у цих документах; в який проміжок часу надрукований тексту цих документах?

- яким способом нанесено зображення відтиску печатки ТОВ "Твін Експерт" у договорі про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 та у додатковій угоді № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015?

- чи відповідає час нанесення відтиску печатки ТОВ "Твін Експерт" даті, вказаній в у договорі про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 та у додатковій угоді № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015? У який проміжок часу нанесений відтиск печатки ТОВ "Твін Експерт" ?

- чи нанесено відтиск печатки ТОВ "Твін Експерт" на оригіналі договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 печаткою ТОВ "Твін Експерт"?

- чи нанесено відтиск печатки ТОВ "Твін Експерт" на оригіналі додаткової угоди № 1 від 25 травня 2016 року до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5 від 30.11.2015 печаткою ТОВ "Твін Експерт"?

- чи нанесено відтиск печатки ТОВ "Твін Експерт" на оригіналі акту звірки взаємних розрахунків за період за період: з 01.01.2023 - 01.02.2023 між ТОВ ВКФ "Агро-Еко ХХІ" і ТОВ "Твін Експерт" печаткою ТОВ "Твін Експерт"?

У підготовчому засіданні 06.09.2023 року суд визнав поважними причини неподання відзиву в установлений строк, продовжив строк на подання відзиву на позовну заяву до 21.08.2023 року та долучив відзив Товариства і додані до нього документи до матеріалів справи. Крім того, суд долучив до матеріалів справи відповідь позивача на відзив на позовну заяву з доданими до неї документами, а також запропонував позивачу надати у наступне підготовче засідання оригінали укладеного між сторонами договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 30.11.2015 року № 5, додаткової угоди від 25.05.2016 року № 1 до цього договору та акту звірки взаємних розрахунків між сторонами за період з 01.01.2023 по 01.02.2023. Разом із тим, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про виклик для допиту свідків та про відкладення підготовчого засідання на 03.10.2023 року. Вирішення клопотань про витребування доказів та про призначення у справі судових експертиз судом відкладено до встановлення фактичних обставин справи.

До початку призначеного підготовчого засідання 03.10.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшли заперечення позивача від 03.10.2023 року проти задоволення клопотання відповідача про призначення у справі № 910/10421/23 судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів.

У підготовчому засіданні 03.10.2023 року представник позивача просив суд не розглядати раніше подане ним клопотання від 28.08.2023 року в частині витребування у відповідача повної банківської виписки по особових рахунках Товариства з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року. У той же час, у наведеному підготовчому засіданні представник відповідача просив суд залишити без розгляду раніше подане Товариством клопотання від 05.09.2023 року в частині призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду по суті вищевказаних клопотань сторін.

У підготовчому засіданні 03.10.2023 року суд оглянув надані представником позивача оригінали Договору, додаткової угоди від 25.05.2016 року № 1 до нього та акту звірки взаємних розрахунків між сторонами, а також відмовив у задоволенні клопотання позивача від 28.08.2023 року в частині витребування у відповідача повної банківської виписки по особових рахунках Товариства з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року. Крім того, у наведеному підготовчому засіданні суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача від 05.09.2023 року в частині призначення у справі № 910/10421/23 судової технічної експертизи документів з огляду на недоведеність Товариством належними і допустимими доказами одночасної наявності передбачених статтею 99 Господарського процесуального кодексу України умов, необхідних для призначення означеної судової експертизи у даній справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/10421/23 до судового розгляду по суті на 01.11.2023 року.

30.10.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява відповідача, в якій останній просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності до пред`явлених позивачем вимог та відмовити у задоволенні позову на цій підставі.

Представник позивача у судовому засіданні 01.11.2023 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 01.11.2023 року не забезпечив, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не направив.

У судовому засіданні 01.11.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.11.2015 року між Фірмою (кредитор) та Товариством (позичальник) було укладено Договір, за умовами якого в порядку та на умовах, передбачених чинним Договором, позивач зобов`язався надати відповідачу поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов`язався використати її для власних потреб і повернути у визначений даним Договором строк.

Вказаний правочин, а також додаткова угода від 25.05.2016 року № 1 до нього, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками цих суб`єктів господарювання.

За умовами пунктів 1.2, 1.3 Договору фінансова допомога надається у розмірі 2 783 000,00 грн. для власних потреб позичальника. Фінансова допомога надається шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позичальника. Відсотки на фінансову допомогу, що надається за цим Договором, не нараховуються.

Відповідно до пункту 1.4 Договору, з урахуванням додаткової угоди від 25.05.2016 року № 1 до нього, фінансова допомога надається строком на 2 роки з дати зарахування грошових коштів фінансової допомоги на розрахунковий рахунок позичальника, з можливістю дострокового повернення.

По закінченні строку, вказаного в пункті 1.4 цього Договору, позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу в повному обсязі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок кредитора (пункт 1.5 Договору).

Згідно з пунктом 3.1 означеного правочину останній набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його повного виконання.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Товариства надав відповідачу поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в загальному розмірі 2 783 000,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних платіжних доручень від 30.11.2015 року № 872 на суму 542 000,00 грн., від 30.11.2015 року № 876 на суму 40 000,00 грн., від 30.11.2015 року № 875 на суму 600 000,00 грн., від 30.11.2015 року № 5 на суму 800 000,00 грн. та від 30.11.2015 року № 6 на суму 801 000,00 грн. (проведені банком 30.11.2015 року), а також виписки з банківського рахунку Фірми.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення кредитором своїх зобов`язань за Договором.

Проте у порушення вищевказаних умов Договору відповідач отриману суму безвідсоткової позики за наведеним правочином у встановлений строк (до 30.11.2017 року) не повернув, заборгувавши таким чином Фірмі грошові кошти в розмірі 2 783 000,00 грн.

Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, який є підставою позову, за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями частин 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Заперечуючи проти вимог Фірми, Товариство посилалося на те, що з 22.04.2015 року по 20.08.2021 року керівником відповідача був ОСОБА_1, повноваження якого щодо розпорядження грошовими коштами та майном Товариства були обмежені статутом цієї юридичної особи на суму 300 000,00 грн. Разом із тим, з 21.08.2021 року керівником відповідача став ОСОБА_2, якому нічого не відомо про факт та обставини укладення Договору. Разом із тим, позивач не надав жодних первинних документів на підтвердження фактичного надання відповідачу поворотної фінансової допомоги на суму 2 783 000,00 грн., тоді як Товариством за результатами аналізу банківських операцій по його рахунку з 2015 по 2023 роки жодного платежу від позивача за договором від 30.11.2015 року № 5 не виявлено, а поданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків між сторонами містить ознаки підроблення.

Однак вищенаведені заперечення відповідача оцінюються судом критично з огляду на те, що відсутність у нового керівника Товариства оригіналів певних документів бухгалтерського та податкового обліку не впливають на обсяг цивільних прав та обов`язків відповідача як юридичної особи перед третіми особами, у тому числі перед Фірмою. Разом із тим, факт надання позивачем Товариству передбаченої Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 2 783 000,00 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи належними доказами - копіями платіжних доручень від 30.11.2015 року № 872 на суму 542 000,00 грн., від 30.11.2015 року № 876 на суму 40 000,00 грн., від 30.11.2015 року № 875 на суму 600 000,00 грн., від 30.11.2015 року № 5 на суму 800 000,00 грн. та від 30.11.2015 року № 6 на суму 801 000,00 грн. (проведені банком 30.11.2015 року), а також виписки з банківського рахунку Фірми. Доказів на спростування обставин отримання відповідачем спірної суми поворотної безвідсоткової фінансової допомоги Товариством надано суду не було.

Посилання відповідача на обмеження повноважень попереднього директора Товариства на розпорядження коштами і майном відповідача в межах суми, що не перевищує 300 000,00 грн., також не свідчать про наявність підстав для звільнення Товариства від обов`язку з повернення отриманої за Договором поворотної фінансової допомоги. Крім того, означені твердження відповідача стосуються обмежень саме у розпорядженні керівником Товариства коштами та майном відповідача в межах суми 300 000,00 грн., тоді як умовами Договору передбачено отримання відповідачем безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, а не її надання.

Слід також зазначити, що за статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Однак, матеріали справи не містять доказів, які свідчать про визнання недійсним Договору, а також доказів, які підтверджують звернення Товариства до суду з відповідним позовом.

Суд також звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів укладення сторонами іншого правочину, на виконання умов якого позивач повинен був перерахувати відповідачу 2 783 000,00 грн., а також доказів повернення Товариством Фірмі зазначених коштів як безпідставно перерахованих.

Посилання відповідача на повернення Товариством на користь Фірми 18.10.2017 року поворотної фінансової допомоги у розмірі 5 400 000,00 грн. також не спростовує обґрунтованості вимог позивача про стягнення спірної у справі № 910/10421/23 суми грошових коштів саме на підставі Договору з огляду на таке.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії витягу з виписки по особових рахунках Товариства з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року вбачається, що 18.10.2017 року відповідач перерахував на користь Фірми грошові кошти у розмірі 5 400 000,00 грн. із призначенням платежу: "Повернення поворотної фінансової допомоги згідно договору. Без ПДВ". Однак, призначення цього платежу не дає суду можливості встановити конкретний договір, на виконання якого сплачувалися означені кошти, у той час як матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечувався факт наявності між ними значної кількості спорів щодо стягнення наданої позивачем Товариству безвідсоткової поворотної фінансової допомоги за рядом інших договорів.

У постановах Верховного Суду від 19.06.2018 року в справі № 809/34/17 та від 01.07.2020 року в справі № 824/74/19-а викладено висновок про те, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику, тобто особі, що здійснює відповідний платіж. До списання грошових коштів з рахунку платник наділений правом змінити реквізит "Призначення платежу" шляхом відкликання платіжного доручення. Тобто з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим.

Національний банк України у листі від 09.06.2011 року № 25-111/1438-7141 "Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу" зазначив, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу", вирішується між сторонами переказу без участі банку.

Разом із тим, у матеріалах справи наявна копія укладеного між сторонами договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 12.10.2017 року (б/н), за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу позику в розмірі 5 400 000,00 грн., що повністю відповідає сумі платежу, проведеного Товариством на користь Фірми 12.10.2017 року. Судом також встановлено, що відповідно до платіжних доручень від 12.10.2017 року № 736 на суму 2 000 000,00 грн., від 12.10.2017 року № 737 на суму 1 700 000,00 грн. та від 12.10.2017 року № 738 на суму 1 700 000,00 грн. грошові кошти у загальному розмірі 5 400 000,00 грн. були перераховані позивачем на рахунок Товариства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що наданий відповідачем витяг із виписки по його особовому рахунку не може бути належними доказом на підтвердження виконання спірних у даній справі зобов`язання з повернення позики за Договором.

Інші заперечення відповідача проти задоволення позову також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

Як було зазначено вище, у заяві від 28.10.2023 року відповідач просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності до пред`явлених позивачем вимог щодо стягнення спірної суми грошових коштів та відмовити у задоволенні позову на цій підставі.

З урахуванням наведеного, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд звертає увагу на те, що у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, прострочення боржника починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

З матеріалів справи вбачається, що право позивача на стягнення з Товариства основного боргу за Договором виникло зі спливом 2 років з дати зарахування спірних грошових коштів фінансової допомоги на розрахунковий рахунок позичальника (тобто з 01.12.2017 року).

З наведеним позовом Фірма звернулася до господарського суду міста Києва 30.06.2023 року, що підтверджується датою відбитку вхідного штампу канцелярії суду, проставленого на першій сторінці позовної заяви.

Разом із тим, 11.03.2020 року (до спливу загального строку позовної давності тривалістю 3 роки) Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року установлено карантин на всій території України з 12.03.2020 року.

У подальшому дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211, безперервно продовжувалася. Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 (з урахуванням внесених до неї змін) дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211, була продовжена до 30.06.2023 року.

Згідно пунктом 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (що був встановлений на усій території України з 12.03.2020, діяв також на дату звернення Фірми з позовною заявою у цій справі), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, були продовжені.

Крім цього, пунктом 19 цього ж розділу Цивільного кодексу України (яким цей Кодекс був доповнений згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022) передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Воєнний стан був введений в Україні Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та на час розгляду цієї справи не скасований та не припинений.

Отже, враховуючи, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, а початком перебігу цього строку за вимогами Фірми в даній справі є листопад 2017 року, суд дійшов висновку про те, що звернення позивача до суду з позовом до Товариства відбулося у межах строку позовної давності, з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та Закону № 2120-IX від 15.03.2022.

З огляду на зазначене, суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення заяви відповідача про застосування наслідків пропуску Фірмою позовної давності.

Беручи до уваги вищенаведене, а також враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором, яка складає 2 783 000,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про відсутність чи погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Фірми до Товариства про стягнення вказаної суми основного боргу.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження сплати спірної суми заборгованості з повернення безвідсоткової позики у розмірі 2 783 000,00 грн.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за Договором, позовні вимоги Фірми до Товариства про стягнення 2 783 000,00 грн. підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, пункт 30, від 27.09.2001 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування сторін (у тому числі щодо обставин підписання акту звірки взаєморозрахунків) не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Що стосується понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві Фірма повідомила про наявність у неї наміру подати докази на підтвердження розміру понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги у цій справі у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання у справі для вирішення питання про судові витрати позивача на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Твін Експерт" (01601, місто Київ, площа Спортивна, будинок 1А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Агро-Еко ХХІ" (32390, Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, село Крушанівка, вулиця Центральна, будинок 40; ) 2 783 000 (два мільйони сімсот вісімдесят три тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, а також 41 745 (сорок одну тисячу сімсот сорок п`ять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Агро-Еко ХХІ" на професійну правничу допомогу на 22.11.2023 року о 17:20 год. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, корпус Б, зал № 8.

5. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційну фірму "Агро-Еко ХХІ" протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення ним заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 03.11.2023 року.

Суддя В.С. Ломака