ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 жовтня 2023 року Справа № 903/639/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Малашевської І.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом заступника керівника Володимирської окружної прокуратури, м. Володимир,

до відповідача-1: Нововолинської міської ради, м. Нововолинськ,

відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Тернопіль,

відповідача-3: ОСОБА_2 , м. Володимир,

про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсним договору,

за участю представників:

від позивача: Скучинський Л.Є. - заступник начальника відділу Волинської обласної прокуратури (службове посвідчення № 071755 від 01.03.2023),

від відповідача-1: н/з,

від відповідача -2: Бейлик М.Б. - адвокат (ордер серії ВХ №1050317 від 20.07.2023),

від відповідача -3: н/з,

в с т а н о в и в:

20.06.2023 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №50/1-1548ВИХ-23 від 16.06.2023 заступника керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави, в якій заступник керівника Луцької окружної прокуратури просить:

- визнати незаконним та скасувати абзац 3 пункту 1 рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32 "Про клопотання ОСОБА_1 ";

- визнати недійсним договір від 17.08.2020 № 1329 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 № 922.

Ухвалою від 26.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.08.2023.

10.07.2023 заступник керівника Володимирської окружної прокуратури звернувся до суду із заявою №50/1-1772вих-23 від 07.07.2023 про забезпечення позову у справі №903/639/23.

З 10.07.2023 по 21.07.2023 суддя Якушева І.О. перебувала у відпустці.

Ухвалою суду від 25.07.2023 задоволено частково заяву заступника керівника Володимирської окружної прокуратури про забезпечення позову №50/1-1772вих-23 від 07.07.2023; постановлено заборонити Нововолинській міській раді, Волинської області та її виконавчим органам, до повноважень яких належить прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, вчиняти дії, пов`язані із прийняттям в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 та видачею сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 ; відмовлено у задоволенні заяви в частині забезпечення позову та заборони відповідачу-2 - ФОП Гуралю В.В., а також іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти дії, пов`язані із зверненням до органів державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , та видачею сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

25.07.2023 від представника відповідача-2 надійшла заява від 20.07.2023, в якій представник відповідача-2 просить приєднати до матеріалів справи: відзив на позовну заяву; заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордер на надання правничої допомоги; докази направлення відзиву та клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції іншим учасникам процесу.

Ухвалою суду від 25.07.2023 було задоволено клопотання представника відповідача-2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; постановлено судове засідання, що призначене на 02.08.2023 на 12:00 год. по справі №903/639/23 провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

26.07.2023 на електронну адресу суду від відповідача-1- Нововолинської міської ради надійшло клопотання №1890/02-22/2-23 від 25.07.2023 про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними матеріалами.

01.08.2023 на електронну пошту суду від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю у Хмельницькому міськрайонному суді по справі №686/14491/23.

01.08.2023 від заступника керівника Володимирської окружної прокуратури надійшла заява №50/1-1943ВИХ-23 від 28.07.2023, у якій заступник керівника прокуратури просить подальший розгляд справи № 903/639/23 здійснювати з урахуванням складу її учасників (сторін), в тому числі щодо відповідача 2 - ОСОБА_1 як фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця.

На обгрунтування заяви заступник керівника прокуратури посилається на наступні обставини:

- відповідності до приєднаних прокурором до позову документів, зокрема, договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва № 922 від 26.04.2019, заяви ОСОБА_1 від 14.02.2020 до Нововолинської міської ради щодо внесення змін до п. 4.1 договору від 26.04.2019 № 922, договору від 17.08.2020, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо внесення зміни до п. 4.1.договору до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 26.04.2019, а також інших документів, доданих до позовної заяви, відповідач у справі - ОСОБА_1 укладав відповідні договори та здійснював відповідні правочини як фізична особа.

У позовній заяві, зокрема, в тій її частині, де зазначаються реквізити сторін у справі, прокурор помилково зазначив про те, що відповідач 2 - ОСОБА_1 у спірних правовідносинах виступає як фізична особа-підприємець.

Разом з цим, стороною оспорюваного прокурором правочину (договір від 17.08.2020 №1329 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 № 922) виступав ОСОБА_1 саме як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець, про що помилково зазначено у позовній заяві.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 20 ПІК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

У відповідності до ст. 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, крім випадків, коли сторони погодили передачу таких спорів на вирішення міжнародному комерційному арбітражу відповідно до частини дванадцятої статті 26 цього Закону.

Правові позиції щодо розгляду судами справ з аналогічних спорів у порядку господарського судочинства викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2018 - справа № 813/2616/18, від 12.03.2019 - справа № 903/456/18, від 28.04.2020 - справа № 182/18/17, від 12.05.2020 - справа №925/308/18.

У вказаних постановах Великої Палати Верховного Суду зроблено також правові висновки про те, що спори такого характеру розглядаються за правилами господарського судочинства незалежно від суб`єктного складу сторін, а також незалежно від того, що участь у справі бере фізична особа, яка не є підприємцем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 916/385/19 зазначено про те, що набуття фізичною особою статусу підприємця не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно (п. 5.17 постанови).

За таких обставин, позов пред`являвся до ОСОБА_1 як до фізичної особи, оскільки незважаючи на те, що останній хоча і зареєстрований фізичною особою-підприємцем, водночас у спірних правовідносинах діяв як фізична особа.

Натомість, як зазначено вище, при поданні позовної заяви прокурором у спірних правовідносинах помилково визначено відповідача 2 - Гураля В.В., як фізичну особу-підприємця.

Враховуючи наведене, зважаючи на наявність у Господарського суду Волинської області юрисдикції щодо розгляду цього спору, просить подальший розгляд справи № 903/639/23 здійснювати з урахуванням складу її учасників (сторін), в тому числі щодо відповідача 2 - ОСОБА_1 , як фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця.

Суд прийняв до уваги повідомлені заступником керівника Володимирської окружної прокуратури у заяві №50/1-1943ВИХ-23 від 28.07.2023 обставини та подальший розгляд справи здійснює з урахуванням складу її учасників (сторін), в тому числі щодо відповідача 2 - ОСОБА_1 як фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця.

В судове засідання 02.08.2023 представники відповідачів не з`явилися, відповідач-1 та відповідач-3 відзиву на позов не подали.

02.08.2023 представник відповідача-2 в судовому засіданні в режимі відеоконференції участі не взяв.

Судове засідання, призначене на 02.08.2023, у режимі відеоконференції не відбулось, оскільки представник відповідача-2 у клопотанні від 01.08.2023 повідомив суду, що він не зможе прийняти участь, оскільки перебуватиме у Хмельницьому міськрайонному суді.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача-2 про відкладення підготовчого засідання, залишив його без задоволення.

Клопотання представника відповідача-2 про відкладення підготовчого судового засідання не підлягає до задоволення, оскільки суд не визнавав в судове засідання 02.08.2023 явку представників сторін, й, зокрема представника відповідача-2 обов`язковою.

Крім цього, згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 по справі № 907/425/16, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02.08.2023 було відкладено підготовче засідання на 16.08.2023; запропоновано позивачу подати суду до 14.08.2023 відповідь на відзив відповідача-2.

03.08.2023 до суду від Володимирської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив №50/1-1968вих-23 від 01.08.2023.

09.08.2023 до суду від Волинської обласної прокуратури надійшли пояснення у справі №15-1337вих-23 від 04.08.2023.

16.08.2023 в судове засідання представник відповідача-1 та відповідач-3 не з`явилися.

16.08.2023 в судовому засіданні представник відповідача-2 повідомив, що бажає ознайомитись з відповіддю на відзив позивача та подати свої заперечення; заявив усне клопотання про продовження строку підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 16.08.2023 було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів - до 24.09.2023 включно; відкладено підготовче засідання на 30.08.2023; запропоновано відповідачам подати суду у строк до 28.08.2023 заперечення на відповідь на відзив позивача; постановлено забезпечити участь представнику відповідача-2 у підготовчому засіданні 30.08.2023 о 12:45 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку.

29.09.2023 на адресу Господарського суду Волинської області від представника відповідача-2 надійшли заперечення від 23.08.2023.

30.08.2023 в судове засідання представник відповідача-1 та відповідач-3 не з`явилися.

В судовому засіданні 30.08.2023 представник позивача та відповідача-2 висловили думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Оскільки суд на стадії підготовчого провадження вчинив необхідні процесуальні дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи, а сторони скористалися своїми процесуальними правами і станом на 30.08.2023 не зверталися до суду з клопотаннями та заявами ухвалою від 30.08.2023 було закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті на 20.09.2023.

13.09.2023 представник відповідача -2 адвокат Бейлик М.Б. звернувся до суду з клопотанням про залишення позову без розгляду на підставі ч.2 ст.226 ГПК України.

Як визначено п.3 ст.201 ГПК України з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Підготовче провадження у справі тривало з 26.06.2023 по 30.08.2023, було закрито ухвалою суду від 30.08.2023

Клопотання про залишення позову без розгляду подано після закриття судом підготовчого провадження.

Поважних причин, які перешкоджали відповідачу-2 звернутися до суду з клопотання на стадії підготовчого провадження, не наведено.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на викладене, на підставі ч.2 ст. 207 ГПК України суд залишив без розгляду клопотання представника відповідача -2 адвоката Бейлика М.Б. про залишення позову без розгляду.

Як передбачено ч.3ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення судом рішення.

Заяву про застосування строку позовної давності від 07.09.2023 подано представником відповідача-2 до винесення судом рішення.

Заява може бути розглянута і питання щодо застосування чи незастосування строку позовної давності може бути вирішено за результатами судового розгляду і відображено у судовому рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Підготовче провадження у справі закрито ухвалою від 30.08.2023.

Клопотання Житлово-будівельним кооперативом «Краєвиди Волині» про залучення його третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, надіслано 13.09.2023, отримано судом 18.09.2023.

Таким чином, Житлово-будівельний кооператив «Краєвиди Волині» пропустило строк звернення до суду із заявою про залучення його третьою особою, поважних причин пропуску не навело.

Про те, що Житлово-будівельному кооперативу «Краєвиди Волині» було відомо про розгляд справи у суді свідчить те, що він оскаржив ухвалу суду від 25.07.2023, яка була прийнята ще на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

За таких обставин суд на підставі ч.2 ст.207 ГПК України залишив клопотання Житлово-будівельного кооперативу «Краєвиди Волині» про залучення його третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без розгляду.

У судовому засіданні з 20.09.2023 по 04.10.2023, з 04.10.2023 по 25.10.2023 оголошувались перерви.

25.10.2023 справу розглянуто за відсутності представника відповідача-1, відповідача-3 з огляду на їх належне повідомлення.

У клопотанні №2718/02-22/2-23 від 11.10.2023 відповідач-1 Нововолинська міська рада просив розглядати справу за відсутності його представника за наявними матеріалами справи.

Ухвала-повідомлення від 04.10.2023, надіслана відповідачу-3 ОСОБА_2 повернулась, причина повернення - адресат відсутній за вказаною адресою.

Ухвала надсилалась за місцем проживання відповідача-3.

Вимога заступника керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави про визнання незаконним та скасування абзацу 3 пункту 1 рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32 "Про клопотання ОСОБА_1 "; про визнання недійсним договору від 17.08.2020 № 1329 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 № 922 обгрунтована і підлягає до задоволення.

У процесі розгляду справи встановлено, що рішенням Нововолинської міської ради від 16.12.2013 №29/6 було затверджено «Програму забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки».

Відповідно до п. 4 додатку «Перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації у 2017 році» до «Програми забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки» (зміни внесено рішенням Нововолинської міської ради від 24.02.2017 №14/11) віднесено приватизацію незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань по АДРЕСА_1 , способом продажу на аукціоні.

Згідно з інвентаризаційною справою №100494 на об`єкт незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань по АДРЕСА_2 його загальна площа становить 1465,2 кв. м.

На підставі листа виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 19.06.2017 № 02-50/1409 у газеті «Наше місто» 22.06.2017 опубліковано оголошення про продаж на аукціоні незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань по АДРЕСА_1 та умови продажу вказаного об`єкта.

За умовами продажу незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань по АДРЕСА_1 незавершене будівництво поліклініки продається із земельною ділянкою площею 0,1942 га під медичний центр площею, не менше існуючої споруди (п.1).

Також за умовами продажу покупець зобов`язаний завершити будівництво об`єкта на протязі трьох років з підписання договору купівлі-продажу (п. 3).

Згідно з протоколом продажу об`єкта аукціону від 14.07.2017, затвердженого розпорядженням виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 14.07.2017 №66-р, переможцем аукціону з продажу незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань: по АДРЕСА_1 визнано ОСОБА_2

18.07.2017 між Нововолинською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, - незавершене будівництво поліклініки на 600 відвідувань в зміну /літер А-3/ (готовність 52%) та земельної ділянки кадастровий номер :02:020:0030 площею 0,1942 га (цільове призначення землі - для обслуговування поліклініки).

За умовами п. 4.1. договору купівлі-продажу від 18.07.2017 покупець зобов`язаний завершити будівництво упродовж трьох років з дати підписання договору; використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди; покупцю забороняється відчуження об`єкта до завершення будівництва та введення в експлуатацію; зміни зовнішнього вигляду будівлі та профілю використання погоджувати з міськвиконкомом.

20.02.2019 Нововолинською міською радою прийнято рішення № 29/11 «Про надання згоди на подальше відчуження об`єкта приватизації», яким надано згоду на відчуження вказаного об`єкта на користь ОСОБА_1 .

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26.04.2019 укладено договір купівлі- продажу об`єкта незавершеного будівництва (договір подальшого відчуження), на підставі якого об`єкт - незавершене будівництво поліклініки на 600 відвідувань в зміну /літер А-3/ (готовність 52%) відчужено на користь останнього. Вказаний договір погоджено першим заступником Нововолинського міського голови Сторонським В.В.

За умовами п. 4.1. договору купівлі-продажу від 26.04.2019 покупець зобов`язаний завершити будівництво упродовж трьох років з дати підписання договору купівлі-продажу від 18.07.2017 №1646; використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди; покупцю забороняється відчуження об`єкта до завершення будівництва та введення в експлуатацію; зміни зовнішнього вигляду будівлі та профілю використання погоджувати з міськвиконкомом.

Рішенням Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32 «Про клопотання ОСОБА_1 » надано згоду на внесення змін до п. 4.1. договору подальшого відчуження від 26.04.2019 № 992, а саме: абзац 2 викладено в редакції «завершити будівництво об`єкта - до 18.07.2023», абзац 3 викладено в редакції: «зобов`язаний використовувати Предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру».

Договором від 17.08.2020, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , внесено зміни до п. 4.1. договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 та викладено абзац 2 у наступній редакції: «завершити будівництво об`єкта - до 18.07.2023», абзац 3 у наступній редакції: «зобов`язаний використовувати Предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру».

Обґрунтування незаконності рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32 в частині абзацу 3 пункту 1.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Конституцією України передбачено, форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144).

На основі цього положення Конституції України в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59).

Тобто, вирішення питання щодо приватизації об`єктів комунального майна здійснюється органами місцевого самоврядування на пленарних засіданнях.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (в редакції на час прийняття рішення) зобов`язання, визначені у договорі купівлі-продажу, зберігають свою дію для осіб, які придбавають об`єкт у разі його подальшого відчуження протягом строку дії таких зобов`язань.

Відчуження майна (акцій), обтяжених передбаченими у цій частині зобов`язаннями, можливо виключно за згодою органу приватизації, який здійснює контроль за їх виконанням. Порядок надання згоди органами приватизації встановлюється Фондом державного майна України (ч. 5 ст. 27).

Згідно з ч. 7 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (в редакції, чинній на час укладання договору) у разі подальшого відчуження приватизованого об`єкта до нового власника переходять невиконані зобов`язання, що були передбачені договором купівлі-продажу об`єкта приватизації.

Наведені положення законодавства свідчать про те, що після придбання 26.04.2019 об`єкта незавершеного будівництва ОСОБА_1 до нього перейшли усі зобов`язання, визначені попереднім договором купівлі-продажу комунального майна від 18.07.2017, укладеним між ОСОБА_2 та Нововолинською міською радою.

Зокрема, до ОСОБА_1 перейшли зобов`язання, узгоджені у п. 4.1 попереднього договору від 18.07.2017, які знайшли своє відображення у договорі від 26.04.2019, а саме: "використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди" (існуюча площа забудови складала 1465,2 м.кв) - абзац 3 пункту.

Чинне на той час законодавство не передбачало будь-яких виключень чи винятків, за яких невиконані зобов`язання можна було змінити для нового власника.

В порушення наведених законодавчих приписів рішенням Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32 протиправно надано згоду на внесення змін до п. 4.1. договору подальшого відчуження від 26.04.2019 № 992, зокрема, викладено абзац 3 договору в наступній редакції: «зобов`язаний використовувати предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру».

Внаслідок змін, внесених рішенням, змінено зобов`язання ОСОБА_1 з «використання предмету договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди» на «використання предмету договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру».

Рішенням ради також зменшено зобов`язання ОСОБА_1 в частині «використання предмету договору під медичний центр з мінімально встановленими розмірами - не менше 1465,2 м.кв», визначених виконавчим комітетом Нововолинської міської ради в умовах продажу від 19.06.2017, а також в умовах договорів купівлі-продажу від 18.07.2017 та від 26.04.2019.

Окрім цього, рішення ради від 25.06.2020 № 37/32 суперечить положенням «Програми забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки», затвердженої рішенням Нововолинської міської ради від 16.12.2013 №29/6, та положенням «Програми забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності Нововолинської міської територіальної громади на 2019-2023 роки», затвердженої рішенням Нововолинської міської ради 22.11.2018 №27/6.

Основною метою вказаних Програм забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності Нововолинської міської територіальної громади на 2014-2018 роки та на 2019- 2023 роки є захист майнових прав Нововолинської міської територіальної громади відносно об`єктів комунальної власності громади; забезпечення організації процесу приватизації майнових об`єктів комунальної власності Нововолинської міської територіальної громади.

Досягнути мети, визначеної Програмами, можна шляхом належного виконання сторонами істотних умов договору, насамперед договору, укладеного 18.07.2017 між Нововолинською міською радою та ОСОБА_2 щодо купівлі- продажу об`єкта незавершеного будівництва: незавершеного будівництва поліклініки на 600 відвідувань в зміну /літер А-3/ (готовність 52%) та земельної ділянки кадастровий номер :02:020:0030 площею 0,1942 га (цільове призначення землі - для обслуговування поліклініки).

За умовами п. 4.1. договору купівлі-продажу від 18.07.2017 покупець зобов`язаний завершити будівництво упродовж трьох років з дати підписання договору; використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди; покупцю забороняється відчуження об`єкта до завершення будівництва та введення в експлуатацію; міни зовнішнього вигляду будівлі та профілю використання погоджувати з міськвиконкомом.

Оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26.04.2019 укладено договір купівлі - продажу об`єкта незавершеного будівництва (договір подальшого відчуження) об`єкт - незавершене будівництво поліклініки на 600 відвідувань в зміну /літер А-3/ (готовність 52%) відчужено на користь останнього.

За умовами п. 4.1. договору купівлі-продажу від 26.04.2019 покупець зобов`язаний завершити будівництво упродовж трьох років з дати підписання договору купівлі-продажу від 18.07.2017 №1646; використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди.

Тобто, істотні умови договору зобов`язаний виконувати новий власник - ОСОБА_1 .

Однак, прийняте Нововолинською міською радою рішення від 25.06.2020 № 37/32, яким надано згоду на внесення змін до п. 4.1. договору подальшого відчуження від 26.04.2019 №992, а саме: абзац 3 викладено в наступній редакції «зобов`язаний використовувати Предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру», унеможливлює належне виконання ОСОБА_1 істотних умов договору, а також перешкоджає досягненню мети, яка визначена «Програмами забезпечення оформлення права власності та процесу приватизації об`єктів комунальної власності міста Нововолинська на 2014-2018 роки та на 2019-2023 роки».

Пунктом 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 статті 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи наведене, абзац 3 пункт 1 рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32, яким надано згоду на внесення змін до п. 4.1. договору від 26.04.2019 № 922, слід визнати незаконним та скасувати.

Обґрунтування недійсності договору від 17.08.2020 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 26.04.2019 № 992.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (в редакція на час укладання договору) укладення та внесення змін до договорів купівлі-продажу здійснюються відповідно до вимог законодавства. Зміни, що вносяться до договорів купівлі-продажу, укладених у процесі приватизації, здійснюються в порядку, що затверджується Фондом державного майна України, та не можуть передбачати: зменшення відповідальності покупця за невиконання ним зобов`язань; зменшення загального обсягу інвестицій, визначених договором купівлі-продажу.

Згідно з п. 2 Порядку внесення змін до договорів купівлі-продажу державного (комунального) майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України 18.10. 2018 № 1328, внесення змін до договору купівлі-продажу державного (комунального) майна (надалі - договір купівлі-продажу) здійснюється шляхом укладання між органом приватизації та власником об`єкта приватизації (надалі - власник) договору про внесення змін до договору купівлі-продажу державного (комунального) майна (надалі - договір про внесення змін). Якщо об`єкт приватизації був відчужений власником державного (комунального) майна під час дії зобов`язань, визначених договором купівлі-продажу цього майна, зміни до договору купівлі-продажу вносяться шляхом укладання договору про внесення змін до нього між органом приватизації та власником об`єкта приватизації, до якого відповідно до законодавства перейшли зобов`язання, визначені для власника державного (комунального) майна договором купівлі-продажу.

Вказані положення законодавства передбачають, що після укладання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26.04.2019 договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва під час дії зобов`язань, визначених попереднім договором купівлі-продажу комунального майна від 18.07.2017, зміни до договору купівлі-продажу від 26.04.2019 повинні були вноситись шляхом укладання договору про внесення змін між Нововолинською міською радою та ОСОБА_1 .

Натомість договір від 17.08.2020 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 26.04.2019 № 992 укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що суперечить наведеним вимогам законодавства.

На підтвердження того, що ОСОБА_2 не мала права укладати договір від 17.08.2020 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 26.04.2019 № 992, свідчить те, що остання вибула із зобов`язань за попереднім договором купівлі-продажу комунального майна від 18.07.2017, укладеним між нею та Нововолинською міською радою, оскільки відчужила придбане нею комунальне майно ОСОБА_1 на підставі договору від 26.04.2019 № 992.

З огляду на викладене, договір від 17.08.2020 укладено між сторонами, одна з яких - ОСОБА_2 не була уповноважена на його укладання.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (в редакції на час прийняття рішення) зобов`язання, визначені у договорі купівлі-продажу, зберігають свою дію для осіб, які придбавають об`єкт у разі його подальшого відчуження протягом строку дії таких зобов`язань.

Відчуження майна (акцій), обтяжених передбаченими у цій частині зобов`язаннями, можливо виключно за згодою органу приватизації, який здійснює контроль за їх виконанням. Порядок надання згоди органами приватизації встановлюється Фондом державного майна України (ч. 5 ст. 27).

Згідно з ч. 7 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (в редакції на час укладання договору) у разі подальшого відчуження приватизованого об`єкта до нового власника переходять невиконані зобов`язання, що були передбачені договором купівлі-продажу об`єкта приватизації.

Наведені положення законодавства свідчать про те, що після придбання 26.04.2019 об`єкта незавершеного будівництва ОСОБА_1 до нього перейшли усі зобов`язання, визначені попереднім договором купівлі-продажу комунального майна від 18.07.2017, укладеним між ОСОБА_2 та Нововолинською міською радою.

Зокрема, до ОСОБА_1 перейшли зобов`язання, визначені п. 4.1 попереднього договору від 18.07.2017, які знайшли своє відображення у договорі від 26.04.2019, а саме: використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди» (існуюча площа забудови складала 1465,2 м.кв) - абзац 3 пункту.

При цьому, чинне на той час законодавство не передбачало будь-яких виключень чи винятків, за яких невиконані зобов`язання можна було змінити для нового власника.

Натомість, в порушення зазначених законодавчих положень договором від 17.08.2020 протиправно внесено зміни до п. 4.1. договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 26.04.2019, яким абзац 3 викладено у новій редакції: «зобов`язаний використовувати предмет договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру».

Внаслідок цього укладеним договором від 17.08.2020 змінено зобов`язання ОСОБА_1 з «використання предмету договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди» на «використання предмету договору під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями медичного центру».

Окрім цього, укладеним договором від 17.08.2020 зменшено зобов`язання ОСОБА_1 в частині «використання предмету договору під медичний центр з мінімально встановленими розмірами - не менше 1465,2 м.кв», визначених виконавчим комітетом Нововолинської міської ради в умовах продажу від 19.06.2017, а також в умовах договорів купівлі-продажу від 18.07.2017 та від 26.04.2019.

Частиною 3 статті 228 ЦК України визначено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Внесені зміни до зобов`язань ОСОБА_1 , шляхом укладення договору від 17.08.2020 в частині «зміни предмету договору та зменшення площі необхідного медичного центру» порушує інтереси суспільства - територіальної громади міста Нововолинська, оскільки звужує права та можливості громади на отримання належної медичної допомоги у належних умовах та закладах, що передбачено ст.49 Конституції України.

За таких обставин укладений договір від 17.08.2020 суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки обмежує права громадян на охорону здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначені загальні підстави недійсності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей

За приписами статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

З урахуванням того, що договір від 17.08.2020 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 26.04.2019 №992 суперечить положенням Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», інтересам суспільства в особі територіальної громади міста Нововолинська, а також укладений між сторонами, одна з яких не мала права на його укладання, такий договір слід визнати недійсним.

Заперечення відповідача-2, наведені у відзиві на позов, не спростовують доводів прокурора, наведених на обґрунтування позовних вимог.

Щодо заяви представника відповідача-2 про застосування строку позовної давності до вимоги про визнання недійсним договору від 17.08.2020 № 1329 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 № 922.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Представник відповідача посилається на те, що слід застосувати спеціальну позовну давність, передбачену абзацом 2 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Абзацом 2 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що строк позовної давності для звернення з позовом про відмову в затвердженні протоколу аукціону, визнання недійсними результатів приватизації об`єкта малої приватизації або договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації становить три місяці.

Предметом позовних вимог у цій справі є визнання недійсним договору від 17.00020 № 1329 про внесення змін і доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 №922, а не договору купівлі-продажу об`єкта приватизації, також прокурор не оскаржує результати приватизації об`єкта малої приватизації, а тому не підлягає застосуванню строк позовної давності, передбачений абзацом 2 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

У зв`язку з цим не підлягає до задоволення заява представника відповідача-2 про застосування строку позовної давності до вимоги про визнання недійсним договору від 17.08.2020 № 1329 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 № 922.

У судовому засіданні прокурор пояснював, що про порушення прав територіальної громади довідався з моменту отримання слідчим листа виконавчого комітету Нововолинської міської ради №2984/02-22/2-22 від 08.12.2022.

У процесі судового розгляду це твердження прокурора не спростовано.

Оспорюваний договір укладено 17.08.2020, позовну заяву надіслано до суду 16.06.2023, а тому, враховуючи норму ст.257 ЦК України, прокурор не пропустив строку позовної давності за вимогою про визнання недійсним договору від 17.08.2020 № 1329.

Обгрунтування звернення з позовом до суду в інтересах держави заступника керівника Володимирської окружної прокуратури.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 53 ГПК України, ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою) у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

У постанові Верховного Суду у справі № 910/11919/17 від 17.10.2018 зазначено, що існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) Європейський суд з прав людини висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших х`часників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Така правова позиція висвітлена Верховним Судом у постановах 13.03.2018 у справі № 911/620/17, від 13.11.2018 у справі № 910/2989/18.

До інтересів держави безпосередньо належить дотримання вимог законодавства, яке регулює питання управління об`єктами комунальної власності, а також захист територіальної громади від незаконного вилучення або відчуження об`єктів, які перебували у комунальній власності.

Крім цього, прийняття спірного рішення та укладання оспорюваного договору від 17.08.2020 порушує інтереси держави та суспільства, оскільки обмежує права громадян на охорону здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз положень ст. 53 ГПК України, у взаємозв`язку зі змістом ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 906/240/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18.

Однією із вимог позову у справі є вимога прокурора про визнання незаконним та скасування абзацу 3 пункту 1 рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32.

Із змісту позовних вимог вбачається, що спір виник щодо майна, яке відносилось до комунальної власності та належало територіальній громаді міста Нововолинська.

Органом, що здійснює правомочності власника майна, належного територіальній громаді міста Нововолинська, є Нововолинська міська рада.

У випадку здійснення захисту інтересів держави (місцевої громади) прокурором, які пов`язані із захистом права власності територіальних громад, саме міська рада повинна виступати тим органом, в інтересах якого має здійснюватись представництво прокурором інтересів держави.

Проте, звертаючись з позовом до суду, одним із співвідповідачів прокурор визначив Нововолинську міську раду, оскільки прокурор оскаржує рішення саме цього органу, посилаючись на те, що воно прийняте з порушенням вимог законодавства.

Оскільки у цій справі Нововолинська міська рада має бути відповідачем, оскільки вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, а тому прокурор правомірно звернувся з позовом до суду самостійно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 дійшла правового висновку про те, що у випадку пред`явлення позову про скасування рішення органу місцевого самоврядування, позивачем в інтересах територіальної громади вправі виступати самостійно прокурор, а орган місцевого самоврядування, що прийняв спірне рішення, є відповідачем у справі.

У постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прокурор може представляти інтереси територіальної громади і це є сумісним з вимогами частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

У зв`язку із задоволення позову на підставі ст.129 ГПК України на відповідачів порівну слід покласти судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним і скасувати абзац 1 пункту 1 рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 №37/32 «Про клопотання ОСОБА_1 ».

3. Визнати недійсним договір від 17.08.2020 №1329 про внесення змін і доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 №922.

4. Стягнути з Нововолинської міської ради (проспект Дружби, м. Нововолинськ, Волинська область, 45400, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 1789 грн.33 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 1789 грн.33 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

6. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 1789 грн.33 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду, впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено і підписано 06.11.2023.

Суддя І. О. Якушева