РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2023Справа № 910/12513/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справу

За позовом Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" (пр-т. Берестейський, 37, м. Київ, 03056)

до Фізичної особи-підприємця Лиштван Діани Вячеславівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 25 633,25 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" до Фізичної особи-підприємця Лиштван Діани Вячеславівни про стягнення 25 633,25 грн, який обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору № 149/8233 про відшкодування сплати податку на землю, витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 07.09.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

24.08.2023 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Суд, дослідивши подані матеріали, встановив, що позивачем було усунуто недоліки, визначені в ухвалі суду від 10.08.2023, у встановлений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи предмет та підстави позову, з метою справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору, а також ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів юридичних осіб, суд дійшов висновку, що справа підлягає одноособовому розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 відкрито провадження у справі № 910/12513/23 та прийнято позовну заяву до розгляду, справу № 910/12513/236 визнано малозначною, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Станом на 26.10.2023 відповідачем вимог ухвали суду від 29.08.2023, зокрема, щодо подання відзиву на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, місцезнаходження фізичної особи - підприємця Лиштван Діани Вячеславівни визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Приписами статті 10 зазначеного Закону закріплено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: 14033, місто Чернігів, проспект Миру180, кв. 21

Ухвала Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 направлялись судом на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача, проте, конверт повернувся з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі № 910/12513/23 належним чином.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні до суду не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

07.09.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Лиштван Діаною Вячеславівною (орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №8233, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 21,00 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Відгороджена частина холу першого поверху навчального корпусу №16 (далі -майно), що перебуває на балансі Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.05.2018 і становить 378 614грн (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору, майно передається в оренду з метою розміщення перукарні.

Згідно з п. 2.1 договору, орендар вступає у стокове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

На підставі акта приймання-передавання орендованого майна від 07.09.2018, копія якого надана з позовом, підписаного між позивачем, відповідачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву, відповідачу було передано у строкове, платне користування наведене у Договорі оренди нерухоме майно.

07.09.2018 між Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (надалі позивач) та Фізичною особою-підприємцем Лиштван Діаною Вячеславівною (надалі відповідача) укладено договір №149/8233 про відшкодування сплати податку на землю, витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Згідно умов договору відповідач сплачує позивачу комунальні витрати, експлуатаційні платежі та відшкодування податку на землю за користування приміщенням, що знаходиться на балансі НТУУ "КПР та передане в оренду на підставі Договору оренди за адресою: вул. Політехнічна, 14. Відгороджена частина холу першого поверху навчального корпусу №16 (далі -майно), що перебуває на балансі Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" площею 21,00 кв.м. Майно передається в оренду з метою розміщення перукарні.

Відповідно до п. 2.1 Договору Орендар щомісячно сплачує Балансоутримувачу комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання, експлуатаційні платежі та відшкодування податку на землю.

Сума експлуатаційних платежів та відшкодування податку на землю визначається Балансоутримувачем на підставі норм чинного законодавства та складає 726,43 грн (без ПДВ). Розрахунок за підписом Балансоутримувача додається до цього Договору та є його невід`ємною частиною. Оплата за комунальні послуги здійснюється Орендарем відповідно до розрахунків, що виставляються Балансоутримувачем на підставі показників організацій, що надають відповідні послуги.

Згідно з п. 2.4 Договору перерахування плати здійснюється Орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним, на розрахунковий рахунок Балансоутримувача .

Розмір комунальних витрат, експлуатаційних платежів та відшкодування податку на землю переглядається на вимогу однієї із сторін в разі зміни методики їх розрахунку, змін централізованих цін і тарифів, розміру земельного податку та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.5 Договору).

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 07 вересня 2018 року до 07 серпня 2021 року включно.

В разі пролонгації Договору №8233 про оренду нерухомого майна, даний Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (п. 8.2 Договору).

Згідно додаткової угоди №8233/1 від 20.08.2021 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №8233 від 07.09.2018 шляхом викладення його у новій редакції - Договір оренди (а відповідно і договір №149/8233) було пролонговано до 07 липня 2024 року.

Розрахунком плати за експлуатаційні витрати та відшкодування витрат Сторони визначили розмір комунальних послуг, податку на землю за Договором.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати платежів по відшкодування податку на землю за період з грудня 2021 по лютий 2022 та з червня 2022 по квітень 2023 у зв`язку з чим виник борг в сумі 3975, 56 грн. Також відповідачем порушено умови договору в частині оплати комунальних послуг, а тому у відповідача виник борг по сплаті за використану електричну енергію в сумі 1491,18 грн. (за період з жовтня 2021 по квітень 2023), за спожите опалення в сумі 8493,91 грн. (за період з листопада 2021 по березень 2023), за водопостачання та водовідведення в сумі 383,57 грн. (за період з грудня 2021 по квітень 2023). Також позивач зазначає, що відповідач має перед позивачем заборгованість по експлуатаційним витратам в сумі 5065,62 грн. за період з грудня 29021 пор квітень 2023.

Таким чином, в результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язань у останнього утворилась заборгованість за експлуатаційні витрати, з відшкодування податку на землю, за опалення, електроенергію разом у сумі 19 409, 84 грн.

Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 585,74 грн, інфляційні втрати у сумі 3 414,88 грн. та пеню в сумі 2222, 79 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем за відшкодування податку на землю за період з грудня 2021 по лютий 2022 та з червня 2022 по квітень складає 3975, 56 грн., за використану електричну енергію в сумі 1491,18 грн. (за період з жовтня 2021 по квітень 2023), за спожите опалення в сумі 8493,91 грн. (за період з листопада 2021 по березень 2023), за водопостачання та водовідведення в сумі 383,57 грн. (за період з грудня 2021 по квітень 2023), по експлуатаційним витратам в сумі 5065,62 грн. за період з грудня 29021 по квітень 2023 за Договором №149/7/8233, що підтверджується розрахунками суми боргу, наданими позивачем.

Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем заборгованості перед Національним технічним університетом України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" за експлуатаційні витрати, з відшкодування податку на землю, за опалення та електроенергію за спірний період у загальному розмірі 1232,48 грн.

Таким чином відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору №149/8233, не здійснив оплату в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у сумі 19 409,84 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних у сумі 585,74 грн та інфляційні у розмірі 3414,88 грн (за загальний період прострочення з жовтня 2021 по березень 2023).

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Перевіривши розрахунок 3 % річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем оплати вартості товару у розмірі 585,74 грн. 3 % річних, нарахованих за період зжовтня 2021 по квітень 2023 01.03.2022 по 17.08.2022, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому розмірі, оскільки розрахунок Позивача є арифметично вірним.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України - стягнення інфляційних витрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 924/312/18 та від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, у розмірі 3 414,88 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період жовтня 2021 по квітень 2023 вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки розрахунок позивача є арифметично вірним.

Оскільки заявлені позивачем до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично правильними, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору, не перевищують розраховані судом суми, тому позовна вимога про стягнення з відповідача вказаних компенсаційних виплат підлягає задоволенню.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2222,79 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 6.1 договору у разі порушення строків оплати за комунальні, експлуатаційні послуги, відшкодування податку на землю відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання суд вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню в заявленому розмірі, оскільки розрахунок позивача є арифметично вірним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відтак, судовий збір покладається на відповідача, з огляду те, що спір у даній справі виник у зв`язку з його неправильними діями.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Лиштван Діани Вячеславівни ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" (м. Київ, пр-т Перемоги, 37; ідентифікаційний код 02070921) 5065 грн. 62 коп. заборгованість за експлуатаційні витрати, 3975 грн. 56 коп. заборгованість з відшкодування податку на землю, 1491 грн. 18 коп. заборгованість за спожиту електричну енергію, 383 грн. 57 коп. заборгованість за водопостачання та водовідведення, 8493 грн. 91 коп. заборгованість за спожите опалення, 2222 грн. 79 коп. пеню, 3414 грн. 88 коп. Інфляційні нарахування, 585 грн. 74 коп. - 3% річних та 2 684 грн. 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 01.11.2023 року.

СуддяТ.Ю. Трофименко