РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.10.2023Справа № 910/12667/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Ятковської К.К., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕТЕПЛОЕНЕРГО" (33027, Рівненська обл., місто Рівне, вулиця Данила Галицького, будинок 27) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1) про внесення змін до договору,

Представники учасників справи:

від позивача - Мицько Р.М.;

від відповідача - Будник Б.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.08.2023 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕТЕПЛОЕНЕРГО" (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ" (далі відповідач) про внесення змін до договору та була передана 11.08.2023 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір постачання природного газу №1394-НГТ-28 від 30.06.2021.

На виконання умов договору Відповідач передав, а Позивач прийняв природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі газу за жовтень 2021 - квітень 2022р. на загальну суму 471 780 665,55 грн.

Відповідно до пункту 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 11 від 10.01.2022 р.) оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

5.1.1. Оплата вартості обсягу природного газу, що фактично був переданий Постачальником у розрахунковому періоді відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу, окрім Обсягу І (фіксованого), здійснюється Споживачем в повному об`ємі (100% вартості) до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в якому було здійснено постачання газу;

5.1.2. Оплата 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу Обсягу І (фіксованого) здійснюється Споживачем до останнього числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в якому було здійснено постачання газу;

5.1.3. Остаточний розрахунок за фактично переданий у розрахунковому періоді природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Відповідач повинен був сплатити 70% вартості фактично переданого природного газу Обсягу І (фіксованого).

Оскільки залишок заборгованості за Договором на суму 68 686 196,19 грн врегульовано нормами спеціального законодавства, а порядок та строк виконання зобов`язання на таку суму змінено в результаті державного регулювання, позивач вважає, що останнє є підставою зміни умов договору в частині розрахунків за такими зобов`язаннями у зв`язку з істотною зміною обставин, та приведення умов договору у відповідність до вимог чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене позивач просить доповнити п.5.1 Договору №1394-НГТ-28 від 30.06.2021 положеннями наступного змісту:

«Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків встановлених законом.

До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків державного бюджету, розрахунки між сторонами Договором на визначену суму в іншому порядку не здійснюються.»

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 12.09.23 о 10:15 год.

01.09.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що постановою Кабінету Міністрів України №1403 від 20.12.2022 було визначено механізм, порядок та умови надання саме у 2022 році субвенції з державного бюджету на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Підставою для проведення розрахунків мав стати відповідний договір про організацію взаєморозрахунків, укладений згідно з затвердженим постановою примірним договором. Дію постанови КМУ №1430 від 20.12.2022 не продовжено на 2023 рік, а у Законі України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» відсутні статті, якими б передбачалося надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у поточному році. Отже, вважає, що наразі відсутні підстави для проведення розрахунків за договором щодо заборгованості споживача за рахунок видатків державного бюджету. Крім того, зазначав, що жодним нормативно-правовим актом чинного законодавства України не встановлено обов`язку для відповідача щодо внесення змін в договір, які пропонує споживач у позовній заяві. Оскільки істотної зміни обставин не відбулось, тому відсутні підстави для внесення змін в договір.

У судовому засіданні 12.09.2023 оголошено перерву до 26.09.2023.

13.09.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначав, що предметом спору у справі є не вимога укласти договір організації взаєморозрахунків в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України на відповідний бюджетний рік, а вимога привести відносини сторін за договором у відповідність до обставин, що склались за результатом державного регулювання учасників газового ринку по заборгованості з різниці в тарифах, шляхом зміни умов договору в частині порядку та строків розрахунку за зобов`язаннями, що складаються з державних гарантій перед виробниками теплової енергії та газопостачальними організаціями з погашення заборгованості за придбаний природний газ та підлягають виконанню за рахунок коштів державного бюджету.

У судовому засіданні 26.09.2023 оголошено перерву до 10.10.2023.

28.09.2023 відповідач подав до суду заперечення щодо відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 26.10.2023.

У судове засідання 26.10.2023 з`явилися представники сторін, надали пояснення по справі.

В судовому засіданні 26.10.2023 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

30.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» (далі - споживач, позивач) укладено договір постачання природного газу №1394-НГТ-28, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 11 від 10.01.2022 р.) оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

5.1.1. Оплата вартості обсягу природного газу, що фактично був переданий Постачальником у розрахунковому періоді відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу, окрім Обсягу І (фіксованого), здійснюється Споживачем в повному об`ємі (100% вартості) до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в якому було здійснено постачання газу;

5.1.2. Оплата 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу Обсягу І (фіксованого) здійснюється Споживачем до останнього числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в якому було здійснено постачання газу;

5.1.3. Остаточний розрахунок за фактично переданий у розрахунковому періоді природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Відповідач повинен був сплатити 70% вартості фактично переданого природного газу Обсягу І (фіксованого).

На виконання умов договору відповідач передав, а позивач прийняв природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі газу за жовтень 2021 - квітень 2022р. на загальну суму 471 780 665,55 грн. за період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року.

Позивач не повністю розрахувався за природний газ, що був переданий за договором, та заборгованість становить 68 686 196,19 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та визнаються сторонами у справі.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що оскільки залишок заборгованості за договором на суму 68 686 196,19 грн врегульовано нормами спеціального законодавства, а порядок та строк виконання зобов`язання на таку суму змінено в результаті державного регулювання, вважав, що останнє є підставою зміни умов договору в частині розрахунків за такими зобов`язаннями у зв`язку з істотною зміною обставин, та приведення умов договору у відповідність до вимог чинного законодавства.

Зокрема, зазначав, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03 листопада 2016 року №1730-VІІІ що передбачав врегулювання кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії та підігріву води за рахунок різниці в тарифах, що залишилась не погашеною на момент укладення договору про організацію взаєморозрахунків.

Листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (надалі - Мінрегіон) від 12.06.2017 №8/10-1042-17 підтверджено включення ТОВ «Рівнетеплоенерго» до реєстру учасників процедури врегулювання заборгованості відповідно до положень Закону №1730.

29 липня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України №2479-ІХ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» (далі - Закон № 2479) та №2481-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» щодо фінансового забезпечення заходів, спрямованих на врегулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» (далі - Закон № 2481), які набрали чинності 19.08.2022.

Статтею 2 Закону № 2479 визначено гарантії, що надаються суб`єктам господарювання, зокрема встановлено, що суб`єктам господарювання, що здійснюють виробництво та/або транспортування та/або постачання теплової енергії, надають послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторій згідно з частиною першою статті 1 цього Закону, компенсується різниця в тарифах.

Положеннями статті 3 Закону№ 2479 визначено, що фінансування компенсацій, передбачених статтею 2 цього Закону, здійснюється за рахунок видатків державного бюджету за цільовим призначенням, що передбачаються Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та/або Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2479 внесли зміни до статті 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03 листопада 2016 року №1730-VIII та встановили, що обсяг заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам та/або іншим підприємствам теплопостачання, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам, утвореної після 01 червня 2021 року, підтверджується територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.

Положеннями ч.1 ст.4 Закону 1730 (в редакції Закону 2479) визначено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника «останньої надії», за спожитий природний газ з 01 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків.

Взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 Бюджетного Кодексу України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2021 р. № 1340, від 20 грудня 2022 р. № 1403 затверджено на 2021 та 2022 роки відповідно Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі - Порядок).

Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків).

Отже зазначає, що Держава, визнаючи неможливість підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити свої розрахунки, із прийняттям Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» №2479-ІХ від 29.07.2022 вчиняє дії, спрямовані на врегулювання такої заборгованості, зокрема, шляхом проведення взаєморозрахунків за рахунок видатків державного бюджету, реструктуризації заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування та списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування, що в свою чергу свідчить про врегулювання заборгованості цих підприємств саме у спірних відносинах та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу.

Також позивач вказує, що Протоколом №14-22-ТЕНРІ від 11 листопада 2022 року засідання обласної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах узгоджено заборгованість перед ТОВ «Рівнетеплоенерго» за період з 01.06.2021 по 31.12.2021 з різниці в тарифах в обсязі (142 700 660,00 грн).

Протоколом №21-22-ТЕН від 23 березня 2022 року засідання обласної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах узгоджено заборгованість перед ТОВ «Рівнетеплоенерго`за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 з різниці в тарифах в обсязі

(-23 737 298,00 грн).

Протоколом №24-22-ТЕН від 23 березня 2022 року засідання обласної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах узгоджено заборгованість перед ТОВ «Рівнетеплоенерго» за період з 01.07.2022 по 30.09.2022 з різниці в тарифах в обсязі (51 007 338,00 грн).

Протоколом №34-22-ТЕН від 23 березня 2022 року засідання обласної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах узгоджено заборгованість перед ТОВ «Рівнетеплоенерго» за період з 01.10.2022 по 31.12.2022 з різниці в тарифах в обсязі (68 764 565,00 грн). Всього за 2022 рік обсяг різниці в тарифах склав 96 034 605,00 грн.

З огляду на вказане вважає, що розмір фінансових зобов`язань учасників спеціального регулювання господарських відносин з розрахунків на газ охоплює розмір боргу за вказаним вище договором.

Зазначає, що Державою, шляхом прийняття низки спеціальних Законів врегульовано механізм та джерела відшкодування постачальнику грошових коштів, у тому числі й коштів, що є предметом договору купівлі-продажу природного газу №1394-НГТ-28 від 30.06.2021.

Водночас, положення договору не враховують державного регулювання розрахунків за газ та пов`язаних з цим наслідків змін порядку та строків розрахунку, що, на його думку, є підставою для зміни умов договору в цій частині в наслідок істотної зміни обставин.

Враховуючи вищевикладене просив доповнити п.5.1 Договору №1394-НГТ-28 від 30.06.2021 положеннями наступного змісту:

«Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків встановлених законом.

До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків державного бюджету, розрахунки між сторонами Договором на визначену суму в іншому порядку не здійснюються.»

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.

Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).

Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (частини перша та друга статті 652 ЦК України).

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина четверта статті 652 ЦК України).

Припис абзацу другого частини першої статті 652 ЦК України встановлює критерій, за яким для зміни чи розірвання договору на підставі цієї статті обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, на підставі статті 652 ЦК України договір не можна змінити ні за згодою сторін, ні за рішенням суду.

Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин за рішенням суду, виходячи з принципу свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, частина перша статті 627 ЦК України), є винятковим заходом. Для застосування судом відповідного повноваження потрібна як сукупність чотирьох умов, визначених у частині другій статті 652 ЦК України, так і встановлення того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина четверта цієї статті), тобто що таке розірвання буде необґрунтованим згідно з принципом «найменших негативних наслідків» для сторін договору (близькі за змістом висновки див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 вересня 2019 року у справі № 910/17469/18 (пункти 41 - 42), від 19 листопада 2019 року у справі № 910/9859/18 (пункти 37, 41 - 44), від 25 лютого 2020 року у справі № 922/2279/19 (пункти 8.8 - 8.12), від 19 липня 2022 року у справі № 910/14155/21 (пункт 8)).

Аналогічний висновок викладений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03 листопада 2016 року №1730-VІІІ що передбачав врегулювання кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії та підігріву води за рахунок різниці в тарифах, що залишилась не погашеною на момент укладення договору про організацію взаєморозрахунків.

Листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (надалі - Мінрегіон) від 12.06.2017 №8/10-1042-17 підтверджено включення ТОВ «Рівнетеплоенерго» до реєстру учасників процедури врегулювання заборгованості відповідно до положень Закону №1730.

29 липня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України №2479-ІХ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» (далі - Закон № 2479) та №2481-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» щодо фінансового забезпечення заходів, спрямованих на врегулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» (далі - Закон № 2481), які набрали чинності 19.08.2022.

Статтею 2 Закону № 2479 визначено гарантії, що надаються суб`єктам господарювання, зокрема встановлено, що суб`єктам господарювання, що здійснюють виробництво та/або транспортування та/або постачання теплової енергії, надають послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторій згідно з частиною першою статті 1 цього Закону, компенсується різниця в тарифах.

Положеннями статті 3 Закону№ 2479 визначено, що фінансування компенсацій, передбачених статтею 2 цього Закону, здійснюється за рахунок видатків державного бюджету за цільовим призначенням, що передбачаються Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та/або Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2479 внесли зміни до статті 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03 листопада 2016 року №1730-VIII та встановили, що обсяг заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам та/або іншим підприємствам теплопостачання, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам, утвореної після 01 червня 2021 року, підтверджується територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.

Положеннями ч.1 ст.4 Закону № 1730 (в редакції Закону 2479) визначено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника «останньої надії», за спожитий природний газ з 01 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків.

Взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 Бюджетного Кодексу України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2021 р. № 1340, від 20 грудня 2022 р. № 1403 затверджено на 2021 та 2022 роки відповідно Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі - Порядок).

Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.

Отже, звертаючись до суду з цим позовом, позивач вважає, що Державою шляхом прийняття низки спеціальних Законів врегульовано механізм та джерела відшкодування постачальнику грошових коштів, у тому числі й коштів, що є предметом договору купівлі-продажу природного газу №1394-НГТ-28 від 30.06.2021.

Водночас, положення договору не враховують державного регулювання розрахунків за газ та пов`язаних з цим наслідків змін порядку та строків розрахунку, що, на його думку, є підставою для зміни умов договору в цій частині в наслідок істотної зміни обставин.

Разом з тим, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» були передбачені видатки на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в графах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (п. 26 ст. 14), проте дію постанови Кабінету Міністрів України №1430 від 20.12.2022 не продовжено на 2023 рік. В Законі України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» відсутні статті, якими б передбачалося надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у поточному році.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не передбачено статей, якими б передбачалося надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у поточному році. Кабінетом Міністрів України порядок, умови проведення взаєморозрахунків та Примірний договір про організацію взаєморозрахунків не затверджено та, відповідно, проведення розрахунків за договором щодо заборгованості споживача за рахунок видатків державного бюджету не здійснюється.

Вказані обставини не спростовані позивачем.

З огляду на вказане вище у сукупності суд дійшов висновку, що зазначені позивачем обставини не можуть розглядатися як підстава для зміни договору у зв`язку з істотною зміною обставин. За відсутності істотної зміни обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, не можна змінити договір за рішенням суду.

Наведене є достатньою та самостійною підставою для відмови в позові.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 910/21100/21.

Істотна зміна обставин є оціночною категорією (пункт 6.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17). Висновки про доведення (недоведення) позивачем обставин, які істотно змінились, сукупність чотирьох умов, визначених у частині другій статті 652 ЦК України, так і встановлення того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина четверта цієї статті) приймаються судами, виходячи з фактичних обставин конкретної справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК «Нафтогаз Трейдинг» про внесення змін до договору є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2023.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ