ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

30 жовтня 2023 року Справа № 903/638/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Розізнана І.В.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Соколова О.В. на рішення госпо-дарського суду Волинської області від 17.08.2023, повний текст якого складено 17.08.2023 у справі №903/638/23 (суддя Слободян О.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Соколова Олега Вікторовича

до Фізичної особи-підприємця Наумова Віктора Сергійовича

про стягнення 26 759 грн 36 коп. заборгованості та пені за договором перевезення

В червні 2023 року Фізична особа-підприємець Соколов Олег Вікторович звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Наумова Віктора Сергійовича 26759,36 грн, з яких: 18000,00 грн заборгованості за надані послуги перевезення вантажу, 6854,79 грн пені, 1681,28 грн інфляційних втрат та 411,29 грн -3% річних. Крім того, просив стягнути з Відповідача 2684 грн витрат по сплаті судового збору та 8000 грн витрат на правову допомогу адвоката.(арк.справи 1-5).

Господарський суд Волинської області рішенням від 17.08.2023 у справі №903/638/23 відмовив у задоволенні позову ФОП Соколова повністю. Суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази надіслання або вручення Відповідачеві оригіналів документів на перевезення. Крім того, місцевий суд не вбачав порушення Відповідачем строків виконання зобов`язання з доказів, наданих Позивачем.

На думку місцевого суду, підписаний Відповідачем акт наданих послуг №202229 від 16.08.2022 хоч і підтверджує належне виконання Позивачем перевезення, проте не є доказом отримання замовником оригіналів документів на перевезення від позивача, з моменту якого настає обов`язок відповідача оплатити отримані послуги.(арк.справи 39-41).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просив скасувати рішення господарського суду Волин-ської області від 17.08.2023 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі. Також просить відшкодувати витрати на оплату судового збору та витрати на отримання правової допомоги адвоката.(арк.справи 44-45).

Обґрунтовуючи скаргу, Апелянт зазначає, що судом першої інстанції неповно досліджено докази, зумовило їх невірну оцінку та призвело до прийняття незаконного рішення, яке ухвалено з порушенням норм матеріального права. На переконання Скаржника, судом першої інстанції не враховано п.3.2 Договору №1/08 від 10.08.2022, відповідно до якого, оплата замовником за надані послуги перевезення проводиться не пізніше 10 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів за відповідним переліком до складу якого входить і акт наданих послуг. Таким чином, Скаржник вважає, що саме оригінал акту з підписом замовника і є доказом отримання пакету оригіналів документів станом на 19.08.2022, оскільки отримати в оригіналі акт підписаний іншою стороною неможливо якщо сторони територіально віддалені.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №903/638/23. Відповідачу встановлено строк для подання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Позивачу копії відзиву, а також ухвалено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.(арк.справи 58).

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та про-цесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом першої інстанції, ФОП Наумовим В.С.-замовником та ФОП Соколовим О.В.-перевізником 10.08.2022 укладено Договір №1/08 про міжнародне та внутрішнє перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до п.1.1 якого, замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а перевізник зобов`язується здійснити перевезення вантажу авто-мобільним транспортом у міжнародному сполученні до умов заявок замовника, а замовник зобов`язується сплатити погоджену сторонами провізну плату.

Заявка, відповідно до п.1.2 є невід`ємною частиною Договору, в ній відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування товару, кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики, найменування та адреса відправника та одержувача вантажу, напрямок перевезення, пункти завантаження та розвантаження, пункти перетинання кордону України, державні реєстраційні номери транспортного засобу, прізвище, ім`я, по-батькові водія транспортного засобу, вимога щодо технічного стану транспортного засобу, особливі вказівки замовника, дата і час завантаження та розвантаження або строк вико-нання перевезення, розмір оплати (що включає плату експедитору та вартість послуг третіх осіб, якщо вони залучені експедитором для виконання цього Договору.

Обов`язки сторін визначені у розділі 2 Договору.

Згідно п.2.1.2 Договору замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати перевізнику плату.

Сторони згідно п.2.3.2 повинні належним чином виконувати свої зобов`язання за Договором.

За фактом виконання перевезення сторони складають та підписують Акт виконаних робіт. (п.7.1 Договору).

Розрахунки між замовником і перевізником здійснюються відповідно до діючого законо-давства України не пізніше 10 днів з моменту отримання оригіналів документів: рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної (СМR чи ТТН) з відміткою одержувача про прийняття вантажу, акту виконаних робіт, податкових накладних.(п.3.2 Договору).

У випадках затримки оплати за перевезення вантажу, замовник виплачує перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.(п.4.5 Договору).

Згідно п.п.7.2, 7.3 Договору він вступає в законну силу з моменту його підписання сторо-нами і діє до 31.12.2022. Всі зміни та доповнення до цього Договору будуть дійсні лише у тому випадку, якщо вони оформлені у письмовій формі та завірені підписом керівників та печатками Сторін.

Після підписання цього Договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості Сторін з питань, що так чи інакше стосуються цього Договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов цього Договору.(п.8.3 Договору).

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, Позивачем разом з позовною заявою подано копію Договору №1/08 від 10.08.2022 про міжнародне та внутрішнє перевезення вантажів автомобільним транспортом, яка не містить ні підпису, ні печатки замовника ФОП Наумова В.С.(арк.справи 7-11).

Матеріали справи містять Заявку на перевезення №10/08 від 10.08.2022, згідно умов якої замовником є ФОП Наумов В.С., контактна особа Вероніка, перевізник ФОП Соколов О.В. Умови перевезення: вантажовідправник, адреса завантаження: вул.Лабораторна, 1с, с.Лиманка Червоний хутір; дата та час завантаження: 15.08.2022; вантажоодержувач, адреса розвантаження: тотал брутто 169,5 кг, Resident of Giurgiulest International Free Port; найменування вантажу: пробовідбірники; загальна вартість послуг: 18000 грн; порядок розрахунків та форма оплати: б/г розрахунок до 7 банківських днів по оригіналах доків.

Заявку підписано та завірено відтисками печаток обох сторін.(арк.справи 14).

Матеріали справи свідчать, що 15.08.2022 ФОП Соколовим виписано платнику ФОП Наумову В.С. рахунок №202229 на оплату послуг перевезення вантажу за маршрутом м.Одеса (Україна) с.Джурджулешти (Молдова) на суму 18000,00 грн.(арк.справи 12).

На підтвердження здійснення перевезення Позивачем подано до суду міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №1257222.(арк.справи 15).

Матеріали справи містять Акт наданих послуг №202229 від 16.08.2022, відповідно до якого, ФОП Соколов-перевізник та ФОП Наумов В.С.-замовник склали Акт про те, що перевізником згідно Договору №1/08 від 10.08.2022 та Заявки №10/08 від 10.08.2022 було надано послугу з перевезення вантажу за маршрутом: м.Одеса (Україна) с.Джурджулешти (Молдова). Роботу проведено в повному обсязі, претензій немає. Договірна вартість робіт склала: 18000,00 грн. Акт підписано обома сторонами та завірено їхніми печатками.(арк.справи 13).

Позивач звертає увагу, що перевезення було здійснено у строк та в повному обсязі, проте в порушення умов Договору від 10.08.2022 Відповідач свої обов`язки з оплати наданих послуг не виконав, що і стало підставою звернення з даним позовом до суду.

Крім того, за прострочення Відповідачем оплати вартості наданих послуг Позивачем було нараховано 6854,79 грн пені згідно Договору, 1681,28 грн інфляційних втрат та 411,29 грн -3% річних.(арк.справи 3).

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Волинської області від 17.08.2023 в задоволенні позову відмовлено. (арк.справи 39-41).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляцій-ний суд вважає, що скарга частково обгрунтована та підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:

Предметом даного спору є заборгованість та штрафні санкції за договором перевезення.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпо-середньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не прийма-ються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.(ч.8 ст.80 ГПК України).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на докази, подані Позивачем до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою. Так, поданий Позивачем новий доказ був відсутній у матеріалах справи на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.(ст.118 ГПК України).

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України дає підстави для висновку, що докази повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом і саме на Позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою, а на Відповідача разом з відзивом. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2020 у справі №904/2104/19.

Як зазначалось, 06.09.2023 разом із скаргою Позивач надав суду апеляційної інстанції експрес-накладну №5923 відділення Нової пошти від 19.08.2022, відправником якої є ФОП Соколов О.В., одержувачем приватна особа Назарук Вероніка Романівна, тип відправлення документи. На думку Скаржника, даний доказ стверджує надсилання Відповідачеві оригіналів документів щодо здійсненого перевезення за Договором від 10.08.2022.(арк.справи 51).

Колегія суддів зауважує, що даний документ було подано суду апеляційної інстанції без клопотання про поновлення строку для подачі доказів. Матеріали справи свідчать, що суду першої інстанції до ухвалення рішення у справі №903/638/23 даний доказ не надавався.

Крім того, Позивач не надав обґрунтованого пояснення об`єктивної неможливості подання даного документу місцевому господарському суду, попри дату видачі накладної 19.08.2022, також відсутнє клопотання про прийняття останньої до розгляду апеляційним судом, що в сукупності зумовлює неприйняття до розгляду експрес-накладної №5923 від 19.08. 2022 на стадії апеляційного провадження.

Досліджуючи обставини у даній справі, апеляційний суд приймає до уваги, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).

За приписами ст.91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Матеріалами справи стверджено, що на підтвердження договірних відносин з Відповідачем Позивач надав копію Договору №1/08 від 10.08.2022, який не містить підпису Відповідача ФОП Наумова В.С. як замовника.

Натомість, наявний в матеріалах справи Акт наданих послуг №202229 від 16.08.2022, складений ФОП Соколовим-перевізником та ФОП Наумовим В.С.-замовником засвідчує факт надання перевізником згідно Договору №1/08 від 10.08.2022 та Заявки №10/08 від 10.08.2022 було послуги з перевезення вантажу за маршрутом: м.Одеса (Україна) с.Джурджулешти (Молдова). Акт також містить застереження про виконання роботу в повному обсязі та відсутність претензій. Договірна вартість робіт склала: 18000,00 грн. Акт підписано обома сторонами та завірено відтисками їх печаток.(арк.справи 13).

Колегія суддів звертає увагу, що Відповідач не надав будь-яких належних та допустимих доказів у спростування факту підписання Акт наданих послуг від 16.08.2022.

Також Відповідачем не доведено і факту того, що Акт підписаний особою з використанням аналогів відтворення власного підпису (факсимільного підпису).

Крім того, Відповідач не був позбавлений права на подання клопотання про проведення судової експертизи щодо встановлення справжності підпису на вказаному Акті.

Основними засадами судочинства, згідно зі статтею 129 Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як одну із засад (принципів) господарського судочинства законодавцем визначено змагаль-ність сторін (п.4 ч.3 ст.2 ГПК України).

Колегія суддів наголошує, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Тому в даному випадку, саме Відповідач згідно з принципом змагальності має довести непідписання Акту або підписання його за допомогою факсиміле, а перекладення цього обов`язку на Позивача або на суд нівелює застосування принципу змагальності.

Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони, однак не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню у спосіб, який дозволить дотриматись переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної стороною обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Апеляційний господарський суд приймає до уваги, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у госпо-дарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», під-креслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтверд-ження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996).

Господарський договір, згідно ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для вико-нання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Підставами виникнення господарських зобов`язань відповідно до ст.174 ГК України є, зокрема, договори.

Як визначено ст.181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встанов-леному Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.909 ГПК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір пере-везення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу під-тверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановле-ного транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно зі ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору пере-везення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповід-них перевезень.

За положенням ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п.1 ст.181 ГК України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, обставини укладення сторонами у справі договору №1/08 про міжнародне та внутрішнє перевезення вантажів автомобільним транспортом від 10.08.2022, на які посилається Позивач як на підставу своїх вимог, на переконання апеляційного суду, вважаються доведеними, оскільки є вірогідними докази, надані на підтвердження цієї обставини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» міжнародні пере-везення пасажирів і вантажів це перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Згідно із Законом України від 01.08.2006 №57-V Україна приєдналась до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, в ч.1 ст.9 якої зазначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Вантажна накладна містить такі дані (ст.6 Конвенції):

- дата і місце складання вантажної накладної;

- ім`я та адреса відправника;

- ім`я та адреса перевізника;

- місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;

- ім`я та адреса одержувача.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», міжнародним перевезенням визнається перевезення вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону. Організацію міжнародних перевезень вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень (стаття 53 вказаного Закону).

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір між-народного автомобільного перевезення вантажів, підписана в Женеві 19 травня 1956 року (надалі Конвенція).

За приписами статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного авто-мобільного перевезення вантажів» закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 №72/14-612/1-1559 «Щодо набуття чинності міжнародними договорами» ця Конвенція набрала чинності для України 17 травня 2007 року.

Згідно зі статтею 1 Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

З урахуванням статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 4 Господарського процесуального кодексу України до спірних право-відносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього пере-везення вантажів, які мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Стаття 4 Конвенції передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Вантажна накладна, згідно ст.9 Конвенції, є первинним доказом укладання договору пере-везення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Правовий аналіз наведених положень Правил надає апеляційному суду підстави для висновку, що товарно-транспортна накладна є первинним документом на підтвердження реальності господарських операцій з послуг перевезення.

Як зазначалось вище, на підтвердження здійснення перевезення, Позивач надав суду копії наступних документів: рахунка №202229 від 15.08.2022, заявки на перевезення №10/08 від 10.08.2022, міжнародної товарно-транспортної накладної СМR №1257222 та Акту наданих послуг №202229 від 16.08.2022.

Досліджуючи копію міжнародної товарно-транспортної накладної СМR №1257222, апеля-ційний суд встановив наступне.(арк.справи 15).

Відправником є PE «Technotest Plus», 12b, Varnenskaye str., Odessa 65065, Ukraine (Приватне підприємство «Технотест плюс» згідно відтиску печатки), одержувачем Danube Oil Company Srl, MD-2001, Chisinau mun, 27, Lev Tolstol streer, Residant of Giurgiulesti International Free Port, Rep Moldova, первізником Sokolov O.V.

Проте, з даної міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) не вбачається, що перевезення здійснювалось за замовленням ФОП Наумова В.С.

Скаржник зазначає про надіслання на адресу Відповідача оригінали документів, відповідно до п.3.2 Договор: рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної (CMR) з відміткою одержувача про прийняття вантажу, Аакт виконаних робіт.

Як стверджено матеріалами справи та встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять, а Позивачем не надано доказів надіслання або вручення Відповідачу оригіналів документів на перевезення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Крім цього, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, від-повідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з абз.1 п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 №88 документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Проте, договір №1/08 про міжнародне та внутрішнє перевезення вантажів автомобільним транспортом від 10.08.2022 не підписаний відповідачем, а з наданої позивачем міжнародної товарно-транспортної накладної CMR не вбачається, що Відповідач є стороною договору пере-везення, оскільки жодних відомостей про нього зазначена накладна не містить. Відсутні також будь-які пояснення Позивача з цього приводу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з наданої Позивачем CMR неможливо встановити, що саме Відповідач брав участь у господарській операції, а Позивач виконував перевезення саме на замовлення останнього.

З огляду на зазначене вище, дії сторін свідчать, що фактично Договір було укладено, оскільки погодження сторонами Заявки від 10.08.2022, а в подальшому підписання Акту від 16.08.2022, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про надання Позивачем послуги Відповідачу з перевезення вантажу.

Матеріали справи не містять, а Відповідачем не надано суду заперечень щодо надання Позивачем послуги перевезення на замовлення Відповідача згідно Заявки від 10.08.2022. Крім того, в Акті наданих послуг від 16.08.2022 сторони своїми підписами та відтисками печаток ствердили як виконання роботи на підставі Договору №1/08 від 10.08.2022 в повному обсязі, так і відсутність претензій та договірну вартість робіт 18 000,00 грн.

Проте, ні суду першої, ні апеляційної інстанцій Відповідачем не подано доказів оплати вартості наданої послуги з перевезення, що зумовлює висновок апеляційного суду про обґрунто-ваність позовної вимоги про стягнення з ФОП Наумова В.С. 18 000,00 грн заборгованості на користь ФОП Соколова О.В.

Щодо заявлених додаткових вимог колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) вико-нання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, матеріали справи не містять доказів надіслання або вручення Відповідачу оригіналів документів на перевезення, відтак встановити строк з якого у Позивача виникло право на звернення до суду та стягнення штрафних санкцій є неможливим.

З огляду на зазначене, вимоги в частині стягненні 6854,79 грн пені, 1681,28 грн інфляційних втрат та 411,29 грн -3% річних є недоведеними, тому в їх задоволенні належить відмовити.

Також, в апеляційній скарзі Позивач просить відшкодувати витрати на отримання правової допомоги адвоката. Проте через незазначення Скаржником дійсної суми понесених витрат на професійну правничу допомоги під час провадження у справі №903/638/23 колегія суддів не вбачає правових підстав для здійснення такого відшкодування.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Позивача ФОП Соколова О.В. обґрунтована частково, що зумовлює часткове скасування рішення господарського суду Волинської області від 17.08.2023 у справі №903/638/23.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

З мотивів зазначених вище, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення суду першої інстанції з підстав ст.277 ГПК України через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, визнання судом першої інстанції встановленими обставин, що мають значення для справи, які не були доведеними та невідповідності обставинам справи висновків, викладених у рішенні, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Часткове задоволення апеляційної скарги зумовлює перерозподіл витрат зі сплати судового збору відповідно до ст.129 ГПК України. Так, з ФОП Наумова В.С. на користь ФОП Соколова О.В належить стягнути 1806,33 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 2709,50 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.34,86,129,232,233,240,275,277,282,284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Соколова О.В. на рішення господарського суду Волинської області від 17.08.2023 у справі № 903/638/23 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 17.08.2023 у справі №903/638/23 скасувати в частині відмови у стягненні 18000,00 грн заборгованості за надані послуги пере-везення вантажу та ухвалити в цій частині нове, яким позов задоволити. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

3. Стягнути з Фізичної особи підприємця Наумова Віктора Сергійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи- підпри-ємця Соколова Олега Вікторовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 18 000,00 грн заборгованості за надані послуги перевезення вантажу.

4. Стягнути з Фізичної особи підприємця Наумова Віктора Сергійовича ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Соколова Олега Вікторовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1806,33 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 2709,50 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги

5. Доручити місцевому господарському суду видачу відповідних наказів.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верхов-ного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.

7. Матеріали справи №903/638/23 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Розізнана І.В.