РІШЕННЯ

18 жовтня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/592/23

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

за участі секретаря судового засідання Касюдик О.О.

розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС"

до відповідача Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради

про стягнення 61 256,62 грн заборгованості, з яких: 30 540,43 грн сума основної заборгованості, 9 894,31 грн інфляційні втрати, 1 581,41 грн 3% річних, 19 240,47 грн пеня.

за участі представників сторін:

позивача: Невструєв Л.Б. - адвокат (в режимі відеоконференції);

відповідача: Борковська Г.П. - представник (в режимі відеоконференції)

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області через систему "Електронний суд" поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" до Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради про стягнення 61 256,62 грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на те, що його контрагентом не виконано належним чином умови договору №49 від 20.01.2021 в частині повної оплати за поставлену електричну енергію, через що в останнього виникла заборгованість, сума якої, з врахуванням інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій, заявлена до стягнення у судовому порядку.

Відповідач через свого представника у судовому засіданні проти позову заперечив повністю, посилаючись на його безпідставність та невідповідність фактичним обставинам. Обґрунтовуючи дані твердження лікувальний заклад зазначає, що ним за поставлену ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" електричну енергію у листопаді 2021 року проведено оплату в повному обсязі.

Справа в режимі відеоконференції з технічною фіксацією (звукозапис) судового процесу розглядалась відповідно до ст.ст.197, 222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, судом встановлено наступне.

Між ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" (Постачальник) та КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради (Споживач) 20 січня 2021 року було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу ( далі -Договір).

У відповідних пунктах цього правочину його контрагенти досягли домовленостей про те що:

- Постачальник продає Споживачу електроенергію із 01.02.21р по 31.12.21р (п.2.1);

- ціна цього Договору становить 1 247 807 грн (п.5.1);

- обсяг споживання Товару визначається на підставі даних комерційного обліку (п.5.11);

- розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць, протягом якого Споживачу здійснювалось постачання електричної енергії (п.5.12);

- по закінченні розрахункового періоду Постачальник зобов`язаний надати Споживачу для підписання акт прийому - передачі електричної енергії (п.5.13);

- Споживач здійснює оплату згідно виставленого Постачальником рахунку на оплату, на підставі підписаного сторонами Акта приймання-передачі електричної енергії, не пізніше ніж протягом 5 робочих днів з моменту його підписання (п.5.14).

З метою реалізації цих домовленостей позивачем, зокрема, у листопаді 2021 року на підставі акту прийому-передачі електричної енергії №УГР00003672 від 30.11.2021 року було поставлено відповідачу електроенергію обсягом 58083,00 кВт/год на загальну суму 195 962,90 грн з ПДВ.

Однак, за твердженням Постачальника, його контрагентом платіжними дорученнями №48 від 16.12.2021 року на суму 25 422,47 грн та № 49 від 16.12.2021 року на суму 140 000 грн. вартість товару оплачена лише частково. Неоплаченою залишилася поставлена електрична енергія на суму 30 540,43 грн. Наведене слугувало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією їх породжують. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

В розумінні статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відносини пов`язані із поставкою електричної енергії є відносинами у сфері електроенергетики та регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та нормативно-правовим актами у сфері електроенергетики.

Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За приписами ч.1, ч.2 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються різні види договорів, зокрема про постачання електричної енергії споживачу.

Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу (ч.7 ст.56 Закону).

У п.3 ч.1 ст.57 Закону закріплено, що електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п.1 ч.3 ст.58 Закону).

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 ГК України.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання.

В ході судового розгляду судом з`ясовано, що на умовах укладеного між сторонами Договору відповідач у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання.

Адже, загальна вартість поставленої у листопаді 2021 року електроенергії становила 195 962,90 грн, її обсяг та вартість відображені в Акті приймання-передачі № УГР00003672.

Платіжними дорученнями №48 від 16.12.2021 року на суму 25 422,47 грн та № 49 від 16.12.2021 року перераховано на рахунки позивача 140 000 грн.

Залишок в сумі 30 540,43 грн оплачений лікувальним закладом на користь Постачальника платіжним дорученням №50 від 15.12.20021 року.

При цьому суд враховує, що у цьому платіжному документі в графі "призначення платежу" платник зазначив наступне: "0112010;2610-30540,43; електрична енергія; зг. акт №3672 від 14.12.2021р. дог.№994 від 01.12.2021р.; ПДВ - 5090,07 грн."

З огляду на це, та через неправильне заповнення реквізитів акту приймання-передачі, оплату здійснену платіжним дорученням №50 від 15.12.2021 позивач, за доводами його представника, відніс на Договір №994 від 01.12.2021, а не в погашення зобов`язань на підставі акту № УГР00003672.

Оцінюючи дані твердження суд враховує, що в платіжному документі зазначено акт №3672, а не №УГР00003672. Однак суд констатує, що такі скорочення, а саме не відображення букв "УГР" та цифр "0000" мало місце у всіх платіжних дорученнях, якими перераховувалися платежі відповідачем на користь свого контрагента у 2021 році на підставі Договору (копії у справі) і були обумовлені, за поясненнями Споживача, встановленими обмеженнями щодо кількості знаків, що могли бути вписані в графу "призначення платежу".

Дата "14.12.2021 року" є датою, що зазначена у примірнику акта №УГР00003672 Споживача, тобто датою за якою цей акт обліковувався у лікувальному закладі.

До того ж у платіжних дорученнях №48 від 16.12.2021 року на суму 25 422,47 грн та № 49 від 16.12.2021 року на суму 140 000 грн, якими відповідачем перераховано на рахунки позивача кошти за спожиту в листопаді 2021 року електроенергію, у графі призначення платежу значились аналогічні реквізити акту №УГР00003672, тобто "зг. акта №3672 від 14.12.2021". Наведені платежі зараховані позивачем без будь-яких зауважень та застережень за визначеним Споживачем призначенням.

Натомість, суд не вбачає жодних фактичних та правових підстав для зарахування сплачених на користь Постачальника платіжним дорученням №50 від 15.12.20021 року коштів в сумі 30 540,43 грн на виконання умов Договору №994.

Суд погоджується із твердженням позивача про те, що підставою для передачі електричної енергії відповідачу слугує саме договір постачання електричної енергії, а не акт приймання-передачі. Зазначене випливає як із приписів цивільного законодавства, перелічених вище положень спеціального Закону, так із самих домовленостей, які контрагенти узгодили в Договорі. Однак, передачу товару та оплата за нього Споживачем не є тотожними поняттями та регулюються по різному. Так, в силу статті 56 Закону, постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками за договором. В свою чергу, за умовами п. 5.16 Договору підставою для здійснення оплат Споживачем є підписаний сторонами Акт приймання-передачі електричної енергії.

Спеціальним законодавством, а саме Порядком реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженим наказом Міністерства Фінансів України від 02.03.2012 року №309, визначено поняття бюджетного фінансового зобов`язання. За наказом Державної казначейської служби України від 29.04.2013 № 68 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань та проведення платежів" підтвердними документами, які надаються на стадії проведення платежів при оплаті за електроенергію є саме акт приймання-передавання товарної продукції.

При цьому суд констатує, що станом на 15.12.2021 року строк виконання зобов`язань за договором №994 у відповідача ще не настав. Акт приймання - передачі №УГР00004207 за цим правочином його контрагенти склали лише 28 грудня 2021 року. Із цього документа слідує, що в грудні 2021 року, на умовах договору №994 Споживачу було поставлено електроенергію лише на 19459,56 грн. Вартість цієї електроенергії оплачена лікувальним закладом на підставі платіжного доручення №69 від 29.12.2021 року в повному обсязі.

Будь - яких інших грошових зобов`язань за договором №994 станом на 15 грудня 2021 року перед позивачем у відповідача не існувало. Більше того, таких зобов`язань за цим договором у відповідача не було і станом на 31 грудня 2021 року. Відтак платіж в сумі 30 540,43 грн підлягав зарахуванню в рахунок погашення зобов`язань, що настали за листопад, а не неіснуючих за грудень 2021 року. Якщо для такого зарахування платежу Постачальнику була необхідна додаткова інформація, то за наявності зауважень чи застережень останній був вправі звернутися до Споживача відповідно до 11 розділу Договору , з метою усунення існуючих розбіжностей. Однак, доказів цього матеріали справи не містять.

Натомість, співставивши дані про обсяги спожитої КНП "Кременецька опорна лікарня" активної електричної енергії за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, що надана розподільчою організацією - Кременецький район електромереж, відомості підписаних обома контрагентами актів приймання - передачі та платіжних документів за якими проводилися розрахунки, суд прийшов до висновку про те, що відповідач повністю оплатив весь спожитий у спірний період обсяг електричної енергії, що постачалась йому ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС".

З наведеного вище, заявлені у справі позовну вимогу про стягнення основного боргу та похідні від неї щодо інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, суд вважає необґрунтованими.

Інші долучені до матеріалів справи докази, доводи та заперечення учасників цього спору були ретельно досліджені судом, однак наведених вище висновків вони не спростовують. В свою чергу, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України". Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З наведеного суд відмовляє у позові повністю.

Судовий збір, в силу ст.129 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись статтями ст. ст. 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 02.11.2023.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко