РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.11.2023Справа № 910/13186/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ІВК Техніка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000"

про стягнення 60 964,74 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВК Техніка» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп-2000» (далі - відповідач) про стягнення 60 964,74 грн, з яких: 25 000,00 грн основного боргу, 7 239,24 грн пені, 4 135,09 грн штрафу, 10 149,64 грн втрат від інфляції та 14 440,77 грн 30% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 10/01-1П від 10.01.2022 в частині оплати поставленого товару у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

Сторони повідомлені про відкриття провадження у даній справі в порядку, встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України шляхом направлення на адреси їх місцезнаходженням належним чином завірених копій ухвал рекомендованими листами з повідомленням про вручення.

Ухвала суду від 29.08.2023 була отримана позивачем 13.09.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 539.

17.10.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, зменшити розмір штрафних санкцій та заперечує проти розміру судових витрат.

Враховуючи викладене, судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "ІВК Техніка" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000" (відповідачем, постачальник) укладено договір поставки № 10/01-1П (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцю Товар, найменування (асортимент), ціна і кількість якого вказуються у видатковій накладній, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору асортимент і кількість, умови поставки кожної партії товару визначаються на основі заявок покупця і вказуються в рахунку-фактурі постачальника. Строк поставки - не більше двох робочих днів з моменту підтвердження заявки постачальником.

Виставлення рахунку-фактури постачальником є підтвердженням прийняття ним заявки покупця. Прийом покупцем поставленого товару і відмітка про це у видатковій накладній є підтвердженням покупця про відсутність претензій щодо кількості поставленого товару (п. 2.8 договору).

Згідно з п. 3.1 договору сторони узгодили, що оплату за поставлений товар покупець здійснює впродовж 30 банківських днів з моменту здійснення поставки. Датою здійснення платежу вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

На виконання умов договору поставки № 10/01-1П від 10.01.22 позивач поставив відповідачу товар на підставі рахунку-фактури № 386 від 20.01.2022 за видатковою накладною № 383 від 24.01.2022 на загальну суму 41 350, 92 грн. Відповідач (в особі уповноваженої за генеральною довіреністю № б/н від 24.01.2022 Заломайкіна О.В.) підписав видаткову накладну № 383 від 24.01.2022 без зауважень. Також до матеріалів справи долучено товарно-транспортну накладну від 24/01/22-2 від 24.01.2022, яка підписана сторонами на суму 41 350, 92 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що всупереч вимогам договору відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, зокрема, не здійснює погашення заборгованості в розмірі 25 000, 00 грн, у зв`язку з чим нарахував боржнику пеню в розмірі 7 239, 24 грн, штраф в сумі 4 135, 09 грн, інфляційні втрати в сумі 10 149,64 грн., відсотки річних у розмірі 14 440, 77 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодекс України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, відповідач оплатив позивачу вартість поставленого товару за договором поставки № 10/01-1П від 10.01.22 не в повному обсязі.

Позивач звертався до відповідача з вимогою оплатити суму заборгованості, яка станом на 29.08.2022 не погашена.

Згідно з листом вих. № 07/09-22 від 07.09.2022 відповідач надав відповідь на вимогу про сплату боргу з проханням розглянути можливість розстрочення оплати залишку заборгованості за договором (рівними частинами на строк 6 місяців), про що укласти додаткову угоду.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач перерахував 5 000,00 грн. (14.12.2022), 5 000,00 грн (15.12.2022), 6 305,92 грн (19.12.2022) та станом на дату подачі позову сума основного боргу становить 25 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості в розмірі 25 000, 00 грн, доказів її погашення не суду не надано, а тому позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пеню в розмірі в розмірі 7 239,24 грн та 4 135, 09 грн штрафу.

Відповідно до п. 6.2 договору поставки № 10/01-1П від 10.01.2022 за порушення термінів оплати покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом всього періоду, за який сплачується пеня, від суми поставленого, але не оплаченого товару за кожний календарний день прострочення платежу, а у разі перевищення затримки оплати більше, ніж на 10 календарних днів, покупець сплачує постачальникові додатково штраф у розмірі 10% від суми поставленого товару.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Як визначено ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При цьому в силу ч. 2, ч. 3 вказаної норми штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, з урахуванням наявності у відповідача заборгованості, нарахованої за період з 08.03.2022 по 03.09.2022, суд зазначає, що розмір пені та штрафу обраховано позивачем арифметично вірно, відтак такі вимоги є обґрунтованими.

Також позивач заявив до стягнення втрат від інфляції в розмірі 10149,64 грн та 30% річних в сумі 14 440,77 грн.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов' язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо його обгрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 10 149, 64 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно пункту 6.3 договору сторони узгодили, що за порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника окрім штрафних санкцій (сплата пені згідно з п. 6.2 договору) зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України.

Між тим, відповідачем у відзиві викладено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 90% від її заявленого розміру.

Як визначено ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також відповідач вказав, що через війну в Україні ТОВ "Темп-2000" зазнало зниження об`єму виробничих потужностей, що залишило по собі тягар невиконаних грошових зобов`язань.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Суд звертає увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та відсотків річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, диспозиція частини третя статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо а) він значно перевищує розмір збитків, та б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомі факти не потребують доказування тоді, коли вони визнані такими судом. Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту. Але крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу (постанови Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3946/16 та від 26.10.2021 у справі № 922/3990/19).

Як суду, так і мешканцям України, відомо, що наприкінці лютого 2022 року почалась повномасштабна військова агресія російської федерації проти України.

Суд не виключає, що позивач також може нести негативні наслідки через повномасштабну військову агресію російської федерації, однак в матеріалах справи не міститься доказів, а суду невідомі конкретні обставини, які б свідчили про негативний вплив військової агресії на діяльність позивача, більш ніж на діяльність відповідача.

При цьому, права та інтереси позивача компенсуються за рахунок інфляційних втрат та 30% річних (розмір яких більш ніж в 10 разів перевищує встановлений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), в той час як матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків.

Таким чином, з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення процентів річних, які підлягають стягненню з ТОВ "Темп-200" на користь ТОВ фірма "ІВК Техніка" до 3% річних, тобто до 1 444,08 грн.

Отже, позовні вимоги пред`явлені правомірно, але підлягають задоволенню частково. Зокрема, з відповідача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 25 000,00 грн, пеня у розмірі 7 239, 24 грн, штраф у розмірі 4 135,09 грн, проценти річних у розмірі 1 444, 08 грн та інфляційні втрати у розмірі 10 149, 64 грн, в решті вимог суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору покладаються судом на відповідача (2 684,00 грн), оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій останнього.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 130, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000" (юридична адреса: 01014, м. Київ, вул. Євгена Коновальця (Щорса), буд. 29; фактична адреса: 03022, м. Київ, вул. Козацька, 122; код 31111758) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ІВК Техніка" (юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Дарвіна, 20; адрес для листування: 61004, м. Харків, пров. Райрадівський, буд. 1; код 14062944) основний борг в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп., пеню в розмірі 7 239 (сім тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 24 коп., штраф в сумі 4 135 (чотири тисячі сто тридцять дев`ять) грн 09 грн., інфляційні втрати в розмірі 10 149 (десять тисяч сто сорок дев`ять) грн 64 коп., відсотки річних у сумі 1 444 (одна тисяча чотириста сорок чотири) грн 08 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення підписано 07.11.2023.

Суддя О.Г. Удалова