ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2639/21 (643/8813/21)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши справу

за заявою ОСОБА_1
до Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна , Приватний виконавець виконавчого округу Х/о Ярмоленко Олександр Валентинович , ОСОБА_2 , Державне підприємство "СЕТАМ"
про визнання банкрутом
за участю сторін:

представник ОСОБА_1 - Колісниченко А.С. (в режимі відеоконференції, ордер серії АР №1052612 від 08.11.21),

представник ОСОБА_2 - Конюшко Д.Б. (в режимі відеоконференції, ордер серії АВ №1054466 від 29.11.2022),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.08.2021 було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Фізичної особи ОСОБА_1 було опубліковано 26.08.2021 за № 67101 на офіційному веб-сайті ВГСУ, в якому встановлений граничний строк подання заяв кредиторів з вимогами до боржника - 24.09.2021.

Ухвалою суду від 28.10.2021 в попередньому засіданні було визнано наступний розмір грошових вимог кредиторів, а саме:

- ОСОБА_3 на суму 1243000,00 грн - основного боргу, а також 4540,00 грн - витрат зі сплати судового збору;

- ОСОБА_4 в розмірі 220000,00 грн - основного боргу, а також 4540,00 грн - витрат зі сплати судового збору;

- ОСОБА_2 на суму 210671,92 грн як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника відповідно до іпотечного договору від 21.03.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 673, а саме: частка в розмірі 1/2 в спільній частковій власності на двохкімнатну квартиру, загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою суду від 13.01.2022 окрім іншого було припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 та повноваження керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Антоненка Дмитра Олександровича. Визнано фізичну особу ОСОБА_1 банкрутом та введено процедуру погашення боргів. Призначено керуючим реалізації фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Антоненка Дмитра Олександровича та встановити розмір оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реалізацією фізичної особи ОСОБА_1 у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання ним своїх повноважень.

В липні 2023 до господарського суду надійшла справа №643/8813/21 за підсудністю з Верховного Суду за позовом фізичної особи ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (відповідач -1) Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни (далі - відповідач-2), Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича (далі - відповідач-3) та Державного підприємства "СЕТАМ" (далі - відповідач-4), третя особа ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що 21.03.2019 між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , як позичальниками, з однієї сторони, та ОСОБА_6 - позикодавцем, з іншої сторони, укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом XМНО Малаховою Г.I за №671, а також договір іпотеки, предметом якого є кв. АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом XМНО Малаховою Г.I за №673.

02.03.2021 приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. вчинено виконавчий напис № 348 про звернення стягнення на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на кв. АДРЕСА_2 , житловою площею 29,5 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м.

11.03.2021 приватним виконавцем Ярмоленком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64789073. Позивач не погоджується із виконавчим написом приватного нотаріуса через те, що заборгованість у виконавчому написі, що оспорюється, є спірною, позаяк сума основної заборгованості та заборгованість за розміром нарахованої пені є значно меншою від тієї, яка зазначена у виконавчому написі, вказує, що мав намір укласти договір позики на суму 3000 доларів США, але уклав на суму 9640 доларів США, правочин укладено на вкрай невигідних умовах, фактично суму позики не отримував, документи, які підписував не читав, вважає, що було укладено договір саме на 3000 доларів.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.07.2023 справу № 922/2639/21 (643/8813/21) передано на розгляд судді Міньковського С.В.

Дослідивши матеріали справи, суд ухвалою від 20.07.2023 прийняв справу № 922/2639/21 (643/8813/21) за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни, Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича та Державного підприємства "СЕТАМ", третя особа ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. ОСОБА_5 та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що заборгованість щодо якої був вчинений спірний виконавчий напис є спірною, у зв`язку з чим представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник 1-го відповідача в судовому засіданні зазначив, що не визнає вимоги в повному обсязі, просив суд відмовити в їх задоволенні, зазначивши про безспірність вимог щодо вчиненого виконавчого напису.

Представники інших відповідачів в призначене судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

До суду повернувся корінець поштового повідомлення з відміткою про отримання 2-м відповідачем ухвали від 28.09.2023. Зокрема відповідно поштового повідомлення № 834, представник відповідача за довіренністю Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни отримав зазначене відправлення 10.10.2023.

Також до суду повернувся корінець поштового повідомлення з відміткою про отримання 3-м відповідачем ухвали від 28.09.2023. Зокрема відповідно поштового повідомлення № 842, представник відповідача за довіреністю Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ярмоленко Олександра Валентиновича отримав зазначене відправлення 11.10.2023.

Відповідно довідки про доставку електронного листа ухвала від 28.09.2023 була доставлена до Електронного кабінету Державного підприємства "СЕТАМ" 28.09.2023 о 17:25.

За змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Таким чином, судом всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника 1-го відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне.

21.03.2019 між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (позичальники), з однієї сторони, та ОСОБА_6 (позикодавець), з іншої сторони, укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом XМНО Малаховою Г.I за №671.

За цим договором позики позикодавець передав у власність позичальникам грошові кошти у розмірі 9640 доларів США на строк до 21.03.2022 із відповідним графіком погашення.

В забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за договором позики від 21.03.2019, між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 (іпотекодавці) та іпотекодержателем - ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований у реєстрі за № 673, згідно з яким іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 29,5 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м. (предмет іпотеки належить кожному іпотекодавцю на праві приватної власності в рівних частинах по 1/2 частці кожному). Сторони домовилися, що вартість предмета іпотеки складає 270000,00 грн.

Відповідно до умов договору позики позичальники зобов`язалися не пізніше 21 числа кожного місяця з квітня 2019 по березень 2022 сплачувати 140 доларів США, в якості поточних платежів та остаточне повернення позики на суму 4740 не пізнише 21.04.2022

27.02.2020 між первісним кредитором ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку укладено договір відступлення права вимоги за договором позики №671, посвідчений приватним нотаріусом XМНО Клопотовою Л.Ю. за реєстровим № 41 (договір відступлення за позикою).

За вказаним договором відступлення за позикою ОСОБА_6 відступив своє право вимоги на користь нового кредитора ОСОБА_2 .

Також 27.02.2020 між первісним кредитором ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором №673, посвідчений приватним нотаріусом XМНО Клопотовою Л.Ю. за реєстровим № 42 (договір відступлення за іпотекою).

За вказаним договором відступлення за позикою ОСОБА_6 відступив своє право вимоги на користь нового кредитора ОСОБА_2 .

Вищевказані дії у відповідності до вимог чинного в Україні законодавства відображені у відповідних державних реєстрах, копії яких додані до матеріалів справи.

Отже, з 27.02.2020 до ОСОБА_2 перейшли права кредитора відносно боргу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що кредитором ОСОБА_7 через приватного нотаріуса Клопотову Л.Ю. 06.10.2023 та 19.10.2020 надіслано позичальникам вимоги про усунення порушень, відповідно до яких ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було запропоновано добровільно погасити нараховану кредитором заборгованість відповідно умов договору з урахуванням пені за прострочення виконання зобов`язання за договором позики.

У зв`язку із порушенням умов договору позики від 21.03.2019 та невиконанням ОСОБА_5 вимог про усунення порушень нотаріусом XMНO Малаховою Г.І. було вчинено виконавчий напис №349 від 02.03.2021.

Відповідно вказаного виконавчого напису запропоновано звернути стягнення на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 29,5 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м., що належить ОСОБА_1 в рахунок задоволення вимог стягувача ОСОБА_2 , а саме: 9640,00 доларів США заборгованість за тілом позики та пеня- 20360,00 доларів США., плата за нотаріальні послуги за вчинення виконавчого напису в розмірі 1700 грн. Разом 840 200, 00 грн.

На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем Ярмоленко О.В. було відкрито 11.03.2021 виконавче провадження №64789073 за боржником ОСОБА_1 про стягненння заборгованості за виконавчим написом.

В рамках виконавчого провадження № 64789073 було винесено постанову від 13.04.2021 про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 29,5 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м., яка є предметом іпотеки, та належить ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що в межах провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у попередньому засідані суду було визнано вимоги фізичної особи ОСОБА_2 на суму 210671,92 як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника відповідно до іпотечного договору від 21.03.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 673, а саме: частка в розмірі 1/2 в спільній частковій власності на двохкімнатну квартиру, загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (ухвала суду від 28.10.2021, яка набрада законної сили).

Крім того, керуючим реструктуризацією було розглянуто повідомлення ОСОБА_2 , подане її представником - адвокатом Ципліцьким Д.О. в порядку ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, в якому заставний кредитор зазначив про свої вимоги в розмірі 7680 дол. США, що є еквівалентом 210671,92 грн.

Вищезазначені вимоги виникли на підставі договору позики від 21.03.2019, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (разом - позичальники) та позикодавцем - ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 671, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв валютні цінності на суму 9640,00 доларів США.

21.03.2019 у забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за договором позики від 21.03.2019, між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 (іпотекодавці) та іпотекодержателем - ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований у реєстрі за № 673, згідно з яким іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 29,5 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м. (предмет іпотеки належить кожному іпотекодавцю на праві приватної власності в рівних частинах по 1/2 частці кожному); сторони домовилися, що вартість предмета іпотеки складає 270000,00 грн.

У подальшому, 27.02.2020 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 були укладені договори, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Л.Ю. та зареєстрованими в реєстрі за № 41 та № 42, про відступлення права вимоги за вищезазначеним договором позики та іпотечним договором (посвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрованими в реєстрі за № 671 та № 673 відповідно), згідно з якими ОСОБА_6 передав ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_6 всі права за вказаними вище договорами.

У зв`язку із частковим виконанням зобов`язань позичальника сума боргу перед кредитором зменшилася до 7680,00 доларів США, що еквівалентно 210671,92 грн.

Згідно з ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 становить 210671,92 грн основного боргу, яка є повністю забезпеченою заставою майна боржника.

Також суд наголошує, що відповідно до ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства втановлюється мораторій на задоволення вимог кредиторів. Так, ч.1 ст.41 Кодексу з процеду банкрутства визначає, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Ч.2 цієї статті передбачає, що мораторій на задоволення вимогредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

Ч.3. ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

Також, у ч.5 ст.51 Кодексу України з процедур банкрутства втановлено, що звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу.

Абз. 2. ч.6 ст.41Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.

В матеріалах справи про неплатоспроможність ФО ОСОБА_1 відсутні документи та доказі щодо зупинення виконавчого провадження №64789073 приватним виконавцем Ярмоленко О.В., що було відкрито 11.03.2021 про стягненння заборгованості за виконавчим написом з ОСОБА_1 , після 26.08.2021 (ухвала суду від 26.08.2021р. у справі № 922/2639/21 про відкритіт провадження у справі про неспроможність ФО ОСОБА_1 )

Щодо вчинення виконавчого напису на борговому документі

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України "Про нотаріат" та главі 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що "вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису".

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач в судовому засіданні посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу, відповідачем у заяві про вчинення відповідного напису була зазначена невірна сума заборгованості, розрахунок пені також здійснений з порушенням вимог закону, а тому на переконання позивача нотаріусом були порушені вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису.

В підтвердження невірного нарахування заборгованості за основним зобов"язанням, позивач надав суду числені чеки та виписки по квитанціям Приватбанку, які свідчать про перерахування на рахунки отримувачів: ОСОБА_6 та в подальшому ОСОБА_8 (який діяв в інтересах ОСОБА_2 ) щомісячних платежів. Вказані проплати здійснювались в період 2019-2020 роки.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 прийняла вказані проплати на загальну суму 1960 доларів США в рахунок погашення основного боргу, оскільки при зверненні до приватного нотаріуса із заявами про надсилання вимоги позичальникам, нею саме в такому розмірі було визначено суму основного зобов"язання. Зазначене підтверджується вимогами:

- від 06.10.2020 про усунення порушень, підпис засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотовою Л.Ю., реєстровий № 254, в якому зазначається розмір заборгованості за тілом позики у сумі 7680,00 доларів США;

- від 19.10.2020 про усунення порушень, підпис засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотовою Л.Ю., реєстровий № 290, в якому також зазначається розмір заборгованості за тілом позики у сумі 7680,00 доларів США.

Суд зауважує, що розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника. Вказане сприяє ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення щодо відповідних вимог, а також дотриманню принципу процесуальної економії господарського судочинства сутність якого полягає в тому, що б під час розгляду справи в суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи використовувати всі встановленні законом засоби з урахуванням строків визначених нормами процесуального права.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 911/2548/18 (в межах справи № 917/50/13-гпро банкрутство).

Так, при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 надав суду відповідні документи та докази наявності підстав для відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність.

Під час відкриття провадження у справі про неплатоспроможність суд досліджував зазначені докази та встановив, що боржник має заборгованість перед ОСОБА_2 за договором позики від 21.03.2019 у розмірі суми основного зобов`язання, тобто в межах суми 7680,00 доларів США, що становить 210671,92 грн. Про це було зазначено в ухвалі господарського суду Харківської області від 26.08.2021 у справі № 922/2639/21 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_9 .

Ухвалою від 28.10.2021 у попередньому засіданні у справі № 922/2639/21 про неплатоспроможність ФО ОСОБА_1 суд визнав вимоги ОСОБА_2 на загальну суму 210 671,92 грн (еквівалент 7 680 доларів США), як вимоги, що забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника відповідно до іпотечного договору від 21.03.2019.

Зазначені ухвали господарського суду Харківської області у справі № 922/2639/21 набрали законної сили та на сьогодні є чинними, а мотивувальні частини ціх судових рішень у справі № 922/2639/21 є преюдиційними фактами у відповідності до приписів ст.75 ГПК України , які не потребують доказування.

Отже, 1-й відповідач ОСОБА_7 підтвердила наявність у позивача боргу у розмірі лише 210 671,92 грн у єквіваленті 7 680 доларів США. та не заперечувала проти цього, як заставной кредитор, в межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 137/1666/16-ц від 27.03.2019 та Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 645/1979/15-ц від 23.06.2020 зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суд встановив, що на момент вчинення виконавчого напису, розмір заборгованості за основним зобов`язанням, на підставі якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис стягувачем визначений у розмірі 9 640 доларів США, що різниця з тими сумами, на які попередньо надсилались вимоги боржникам (7 680 доларів США), тобто ОСОБА_7 при зверненні із заявою про вчинення виконавчого напису не було враховано суми за період 2019-2020роки, які надходили на рахунки ОСОБА_6 та в подальшому ОСОБА_8 (який діяв в інтересах ОСОБА_7 ). Той факт, що вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_1 складають лише 7 680 доларів США також підтверджено ухвалами суду у підготовчому та попередньому засіданні.

Отже, суд вважає, що така поведінка стягувача ОСОБА_7 щодо визначення різних сум основного зобов`язання на різних етапах звернення стягнення на іпотечне майно шляхом вчинення виконавчого напису є суперечливою. Тобто, така заборгованість, в межах якої звертається стягнення на майно боржників не може вважатися безспірною, а відповідно є необґрунтованою та суперечливою.

Крім того, окрім суми основного зобов`язання до суми заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_7 включено нараховану стягувачем пеню у розмірі 20 360 доларів США.

При цьому жодного розрахунку нарахованої пені не містять ані матеріали справи № 922/2639/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , ані матеріали цієї справи №643/8813/21, що розглядається в межах справи про неплатоспроможність останнього, в тому числі й відзив 1-го відповідача ОСОБА_7 .

Суд вважає слушним заперечення позивача щодо нарахування пені 1-відповідачем на прострочене зобов`язання станом на 02.03.2021 у розмірі 20360 доларів США, що складає суму 569062, грн., оскільки, по перше: статтею 1 Закону України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" №691-IX від 16.06.2020, який набрав чинності 04.07.2020 р., були внесені зміни до "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного Кодексу України, а крім того, по друге, сума пеня не може бути нарахована на основне зобов`язання, яке було визначене сторонами у договорі у доларах США.

Так, відповідно до п. 15 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного Кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами), відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 79 ГПК України визначає поняття вірогідності доказів. Згідно до ч.1 цієї статті визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Частина 2 цієї статті встановлює, що питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вже зазначалось судом до матеріалів справи жодним учасником не наданий розрахунок пені із зазначенням чіткого періоду її нарахування та відповідної суми заборгованості станом на момент початку прострочення виконання зобов`язання боржниками за основним договором позики, тому суд не має можливості надати відповідну правову оцінку розміру нарахованої пені та зробити відповідний висновок про правомірність та правильність її нарахування.

Отже суд вважає, що вцілому позивачем наданий необхідний обсяг допустимих та вірогідних доказів, які переконливо свідчить про спірність стягуваної за спірним виконавчим написом суми, а першим відповідачем навпаки не доведено відповідними доказами безспірності вимог, на які було звернуто стягнення шляхом вчинення виконавчого напису.

За таких підстав суд доходить висновку про порушення першим відповідачем ОСОБА_7 норм чинного законодавства при зверненні до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису із зазначенням суми заборгованості, яка не є безспірною, що в свою чергу є безумовною підставою для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 є законними, обґрунтованими, доведеними позивачем, та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивач визначив відповідачами як ОСОБА_7 , так і приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахову Галину Іванівну, Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича та Державне підприємство "СЕТАМ".

Суд, стосовно такого визначення вважає за необхідне зазначити, що відповідач є обов`язковим учасником господарського процесу - його стороною. Основною ознакою сторін господарського процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусо

З огляду на наведене, суд вважає, що як приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, так й Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович та Державне підприємство "СЕТАМ" не можуть бути учасниками спірних правовідносин та позивач безпідставно визначив їх відповідачами за цим спором, тому відмовляє в задоволенні позовних вимог стосовно зазначених відповідачів.

Суд у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників у справі про банкрутство), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на 1-го відповідача у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського прцесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ФО ОСОБА_10 до ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 349 виданий 02.03.2021 Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною щодо звернення стягнення на нерухоме майно: 1/2 (одну другу) частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 29,5 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м., що належить боржнику ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) - 908,00 грн судового збору, сплаченого позивачем за подання позову до суду.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні позовних вимог до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни, Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича та Державного підприємства "СЕТАМ" - відмовити.

4. Рішення направити сторонам по справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу.

Повне рішення складено "03" листопада 2023 р.

Суддя С.В. Міньковський