ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"02" листопада 2023 р.м. Одеса Справа № 916/4741/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши заяву про забезпечення позову у справі

за позовом: Компанія "БЕЙНЛІ ЛТД" (BANELY LTD), яка діє за законодавством Британських Віргінських островів (Британські Віргінські острови, Роуд Таун, Тортола, Вантерпул Плаза 2-й поверх, Уїкемс Кей, 1)

до відповідача: Компанія "ДЖИ-ЕН-ТІ ТРЕЙД ПРИ ДУБАЙСЬКІЙ БАГАТОПРОФІЛЬНІЙ ТОВАРНО-СИРОВИННІЙ БІРЖІ" (GNT TRADE DMCC), яка діє за законодавством Об`єднаних Арабських Еміратів (реєстраційний номер DMCC15453, місцезнаходження за адресою: приміщення AU-32-A, Голд Тауер (AU), ділянка №JLT-PH 1-1 ЗА. Джумейра Лейке Тауерс, Дубай, Об`єднані Арабські Емірати)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД" (, 79057, м.Львів, вул.Сельських, буд.10)

про розірвання договору купівлі-продажу, витребування частки у статутному капіталі та витребування частки об`єкта нерухомості

в с т а н о в и в:

Позивач Компанія "БЕЙНЛІ ЛТД" (BANELY LTD) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Компанії "ДЖИЕН-ТІ ТРЕЙД ПРИ ДУНАЙСЬКІЙ БАГАТОПРОФІЛЬНІЙ ТОВАРНО-СИРОВИННІЙ БІРЖІ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД", в якому просить:

1. Розірвати договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД" (ідентифікаційний код 19349403), укладений 23.12.2020 Компанією "БЕЙНЛІ ЛТД" (BANELY LTD), яка діє за законодавством Британських Віргінських островів, місцезнаходження за адресою: Британські Віргінські острови, Роуд Таун, Тортола, Вантерпул Плаза 2-й поверх, Уїкемс Кей, 1 та Компанією "ДЖИ-ЕН-ТІ ТРЕЙД ПРИ ДУБАЙСЬКІЙ БАГАТОПРОФІЛЬНІЙ ТОВАРНО-СИРОВИННІЙ БІРЖІ" (GNT TRADE DMCC), яка діє за законодавством Об`єднаних Арабських Еміратів, реєстраційний номер DMCC15453, місцезнаходження за адресою: приміщення AU-32-A, Голд Тауер (AU), ділянка №JLT-PH1-13A, Джумейра Лейке Тауерс, Дубай, Об`єднані Арабські Емірати.

2. Витребувати у Компанії "ДЖИ-ЕН-ТІ ТРЕЙД ПРИ ДУБАЙСЬКІЙ БАГАТОПРОФІЛЬНІЙ ТОВАРНО-СИРОВИННІЙ БІРЖІ" (GNT TRADE DMCC), яка діє за законодавством Об`єднаних Арабських Еміратів, реєстраційний номер DMCC 15453, місцезнаходження за адресою: приміщення AU-32-A, Голд Тауер (AU), ділянка №JLT-PH1- 13А, Джумейра Лейке Тауерс, Дубай, Об`єднані Арабські Емірати на користь Компанії "БЕЙНЛІ ЛТД" (BANELY LTD), яка діє за законодавством Британських Віргінських островів, місцезнаходження за адресою: Британські Віргінські острови, Роуд Таун, Тортола, Вантерпул Плаза 2-й поверх, Уїкемс Кей, 1, частку у статутному капіталі ТОВ "МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД" у розмірі 20% часток статутного капіталу товариства.

3. Витребувати у Компанії "ДЖИ-ЕН-ТІ ТРЕЙД ПРИ ДУБАЙСЬКІЙ БАГАТОПРОФІЛЬНІЙ ТОВАРНО-СИРОВИННІЙ БІРЖІ" (GNT TRADE DMCC), яка діє за законодавством Об`єднаних Арабських Еміратів, реєстраційний номер DMCC 15453, місцезнаходження за адресою: приміщення AU-32-A, Голд Тауер (AU), ділянка №JLT-PHI- 13А, Джумейра Лейке Тауерс, Дубай, Об`єднані Арабські Емірати на користь Компанії "БЕЙНЛІ ЛТД" (BANELY LTD), яка діє за законодавством Британських Віргінських островів, місцезнаходження за адресою: Британські Віргінські острови, Роуд Таун, Тортола, Вантерпул Плаза 2-й поверх, Уїкемс Кей, 1, 20% часток "Перевантажувального комплексу на причалі №7, що підлягає реконструкції, в районі карантинної гавані Одеського морського порту - зернового терміналу", який є об`єктом незавершеного будівництва.

Одночасно з поданням позову позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій зазначає наступне.

Так, 23.12.2020 між Компанією "БЕЙНЛІ ЛТД" та Компанією "ДЖИ-ЕН-ТІ ТРЕЙД ПРИ ДУБАЙСЬКІЙ БАГАТОПРОФІЛЬНІЙ ТОВАРНО-СИРОВИННІЙ БІРЖІ" було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "МЕТАЛЗЮКРЕЙН КОРП ЛТД".

При цьому, за твердженням позивача, відповідач не здійснив оплату товару, придбаного на кредитних умовах, а тому, на підставі ч.4 ст.694 Цивільного кодексу України, вимагає його повернення, шляхом витребування частки у статутному капіталі, а також її майнового виразу у частці об`єкту нерухомості (незавершеного будівництва).

Таким чином, у разі задоволення позовних вимог, частка у статутному капіталі ТОВ "МЕТАЛЗЮКРЕЙН КОРП ЛТД" у розмірі 20% повернеться попередньому власнику і в реєстр будуть внесені нові відомості з приводу власника ТОВ "МЕТАЛЗЮКРЕЙН КОРП ЛТД". Так само має бути повернутий майновий вираз частки - 20% "Перевантажувального комплексу на причалі №7, що підлягає реконструкції, в районі карантинної гавані Одеського морського порту - зернового терміналу", який є об`єктом незавершеного будівництва.

Однак, на думку позивача, на час розгляду справи існує імовірність відчуження частки у статутному капіталі ТОВ "МЕТАЛЗЮКРЕЙН КОРП ЛТД" відповідачем та частки у нерухомому майні, що унеможливить виконання рішення суду в даній справі в разі задоволення позову та поновлення прав позивача без додаткового звернення до суду.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що розгляд справи може бути неефективним, у разі, якщо суд не застосує заходи забезпечення позову, та просить суд:

1. Накласти арешт на частку компанії "ДЖИ-ЕН-ТІ ТРЕЙД ПРИ ДУБАЙСЬКІЙ БАГАТОПРОФІЛБНІЙ ТОВАРНО-СИРОВИННІЙ БІРЖІ" у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЗЮКРЕЙН КОРП ЛТД" у розмірі 20% часток статутного капіталу.

2. Накласти арешт на частку компанії "ДЖИ-ЕН-ТІ ТРЕЙД ПРИ ДУБАЙСЬКІЙ БАГАТОПРОФІЛЬНІЙ ТОВАРНО-СИРОВИННІЙ БІРЖІ" у "Перевантажувальному комплексі на причалі №7, що підлягає реконструкції, в районі карантинної гавані Одеського морського порту - зернового терміналу", який є об`єктом незавершеного будівництва, у розмірі 20% часток,

3. Заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, проводити будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі, нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або проводити будь-які зміни в будь-який інший спосіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити будь-які реєстраційні дії відносно ТОВ "МЕТАЛЗЮКРЕЙН КОРП ЛТД".

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд звертає увагу на зміни у господарському процесуальному законодавстві, які відбулися у 2020 році. Зокрема, пункт 10 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачав, що позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

В подальшому, Законом №460-IX від 15.01.2020 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України" (далі - Закон №460-IX) внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, які набули чинності 08.02.2020, у зв`язку з чим пункт 10 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону №460-IX передбачає, що позов забезпечується іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У пояснювальній записці до Закону №460-IX від 15.01.2020 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України" щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ зазначено, що внесення змін до процесуального законодавства дасть змогу нівелювати можливість зловживання учасниками справи своїми процесуальними правами, зокрема, були вилучені деякі види забезпечення позову.

За таких обставин, починаючи з 08.02.2020, частина перша статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначає вичерпний перелік видів заходів забезпечення позову, який може доповнюватися виключно за рахунок певних заходів забезпечення позову, прямо передбачених законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Не допускається вжиття заходу забезпечення позову, який відповідає змісту позовних вимог, предмету спору, є необхідним з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо предмету позову, однак який не передбачений ні процесуальним законом, ні іншими законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічний висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду міститься в постанові від 15.07.2022 у справі №910/4445/21.

Відповідно до частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).

Із заяви позивача вбачається, що останній звернувся до суду із позовними вимогами про розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі, витребування частки у статутному капіталі та витребування частки об`єкта нерухомості.

Фактично, заявлені позивачем заходи забезпечення позову стосуються вимог майнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких вимагатиме примусового виконання, а відтак, у даному випадку мають досліджуватися такі підстави вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Суд зауважує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (пункти 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Суд зауважує, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Підтверджувати доказами наявність обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення, зокрема про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач припускає, що спірні частки можуть бути відчужені відповідачем, що призведе до необхідності звертатися до суду з іншими позовами, оскільки даний спосіб захисту не призведе до поновлення прав позивача у одному судовому провадженні (у випадку задоволення позову).

По суті подана позивачем заява ґрунтується на припущеннях щодо можливої реалізації відповідачем часток у розмірі 20% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЗЮКРЕЙН КОРП ЛТД" та частки у "Перевантажувальному комплексі на причалі №7, що підлягає реконструкції, у районі карантинної гавані Одеського морського порту зернового терміналу".

Заявник, звертаючись до суду із даною заявою, не навів та не надав доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову, про застосування яких просить заявник. Так, покликаючись на потенційну можливість реалізації відповідачем спірних часток, заявник не вказав якими доказами це підтверджується та не надав доказів вчинення відповідачем реальних дій, спрямованих, зокрема, на реалізацію таких часток на користь третіх осіб, чи підготовчих дій щодо їх реалізації тощо.

Звертаючись з відповідною заявою, заявник, серед іншого, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такі заходи не будуть перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Зі змісту норми пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти або майно суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватися в справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, яке належить до предмета спору, що свідчитиме про наявність зв`язку між конкретним (обраним позивачем) заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги (аналогічні правові висновки викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19).

Суд зауважує, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути продане, розтрачене відповідачем, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішенню або зробить його виконання неможливим. При цьому, необхідними умовами для вжиття заходів забезпечення, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачу, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Водночас, звертаючиь до суду із заявою про накладення арешту на частку нерухомого майна позивач не надав доказів, що вказана частка належала заявнику, а також, що станом на дату звернення до суду із даною заявою спірна частка у об`єкті нерухомості - Перевантажувальний комплекс на причалі №7, що підлягає реконструкції, у районі карантинної гавані Одеського морського порту - зерновий термінал належить відповідачу. До матеріалів заяви взагалі не додано документів, які б підтверджували будь-які майнові права будь-яких осіб на Перевантажувальний комплекс.

Крім того, з наданих до матеріалів позовної заяви Додаткової угоди №3 від 28.12.2020 до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "МЕТАЛЗЮКРЕЙН КОРП ЛТД" та Акту приймання-передачі від 28.12.2020 вбачається, що останні укладені між відповідачем та Компанією "БЛЕК СІ ПАРТНЕРЗ ЛІМІТЕД", а не позивачем, відносно частки у розмірі 80% в Перевантажувальному комплексі, а не 20%, як стверджує заявник.

Також, обгрунтовуючи вимогу про накладення арешту на частку компанії "ДЖИ-ЕН-ТІ ТРЕЙД ПРИ ДУБАЙСЬКІЙ БАГАТОПРОФІЛЬНІЙ ТОВАРНО-СИРОВИННІЙ БІРЖІ" у статутному капіталі ТОВ "МЕТАЛЗЮКРЕЙН КОРП ЛТД" та частку у "Перевантажувальному комплексі на причалі №7, що підлягає реконструкції, у районі карантинної гавані Одеського морського порту - зернового терміналу" позивач зазначає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту частки статутного капіталу та його майнового виразу буде запобігати порушенню прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, які можуть купити частку у неналежної особи - відповідача.

Разом з тим, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, а не третіх осіб, які, за припущенням позивача, можливо набудуть майнових прав на спірне майно.

Що стосується заяви в частині заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, проводити будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в тому числі, нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або проводити будь-які зміни в будь-який інший спосіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити будь-які реєстраційні дії відносно ТОВ "МЕТАЛЗЮКРЕЙН КОРП ЛТД", суд звертає увагу на наступне.

Згідно з пп. 3 п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій.

Частина 1 статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" містить перелік підстав для відмови у державній реєстрації. Зокрема, такою підставою вказано: у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії (п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону).

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Проте, звертаючись із заявою в цій частині заявник не врахував наслідки впливу зазначених заходів забезпечення позову на права і охоронювані законом інтереси власника корпоративних прав, якому належать решта 80 відсотків.

Водночас, за умовами частини десятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову необхідно враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, які не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Даний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 09.09.2019 у справі №924/433/19.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинна блокуватися господарська діяльність юридичної особи (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 25.01.2021 у справі №902/775/20, від 19.01.2021 у справі №902/774/20 та від 16.11.2020 у справі №910/7596/20).

Вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.09.2019 у справі №521/10766/18.

Судом також враховується, що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно виходити з законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (стаття 6 Господарського кодексу України).

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 19.10.2020 у справі №916/3844/19, від 30.06.2021 у справі №922/145/21, від 28.07.2021 у справі №910/3704/21 та від 15.08.2018 у справі №907/835/17.

Таким чином, суд зазначає про те, що вжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову у вигляді заборони органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, вчиняти реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЗЮКРЕЙН КОРП ЛТД", в умовах воєнного стану фактично позбавляє підприємство можливості мобільно реагувати на різного роду обставини, в тому числі обирати безпечне місце ведення господарської діяльності, змінювати керівника тощо; і безумовно призведе до прямого втручання суду у господарську діяльністю вказаного товариства, що є неприпустимим.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши зазначені позивачем доводи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Компанії "БЕЙНЛІ ЛТД" (BANELY LTD) про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно ч.6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви Компанії "БЕЙНЛІ ЛТД" (BANELY LTD) про вжиття заходів забезпечення позову відмовити повністю.

Суддя М.Б. Сулімовська

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст. ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 02.11.2023.