ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2023 Справа № 917/1252/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Семенченко Олени Миколаївни

до Фізичної особи-підприємця Мільшин Сергія Миколайовича

про стягнення 151 405,76 грн

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулася Фізична особа-підприємець Семенченко Олена Миколаївна з позовом до Фізичної особи-підприємця Мільшин Сергія Миколайовича про стягнення 151 405,76 грн за договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 21.03.2018, у тому числі: 92 000,00 грн основного боргу за оренду нежитлового приміщення, 23315,07 грн пені, 31384,14 грн - інфляційних втрат, 4706,55 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору не сплатив орендну плату за період з 01.09.2021 по 03.01.2022.

Відповідач у відзиві від 21.09.2023 (вхід. № 12002 від 25.09.2023; а.с.68-73) визнає позов частково - на суму 15400,00 грн основного боргу з орендної плати та нарахованих на нього пеню, інфляційних і 3 % річних, в іншій частині проти позову заперечує, посилаючись на те, що:

- відповідач вважає датою дострокового розірвання договору оренди 28.08.2021, про що направив позивачу повідомлення 30.08.2021;

- відповідно до п. 4.3.8.3 договору цей договір припинив свою дію з 31.10.2021; отже, нарахування орендної плати після цієї дати є безпідставним;

- позивач не врахував проведену відповідачем оплату орендної плати в сумі 10600,00 грн за квитанцією банку від 06.09.2021 та гарантійний платіж в сумі 25000,00 грн

- відсутні підстави для нарахування пені, інфляційних та 3 % річних на суму боргу, що заперечується відповідачем;

- відповідач визначив орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Строк на подання відзиву на позов суд поновив ухвалою від 27.09.2023.

Позивач у відповіді на відзив (вхід. № 13010 від 12.10.2023) зазначив, що

- відповідач не підтвердив доказами направлення саме 30.08.2021 повідомлення позивачу про розірвання договору;

- повідомлення відповідача про розірвання договору було отримане позивачем 03.11.2022, тому датою розірвання договору є 03.01.2022;

- позивач врахував оплати відповідача в сумі 10600,00 грн за 06.09.2021 та в сумі 5400,00 за 06.09.20214 загальна сума оплат в розмірі 16000,00 була вказана в акті взаєморозрахунків;

- оплати відповідача в сумі 10600,00 грн за 06.09.2021 була зарахована як орендна плата за серпень 2021 року, оскільки відповідач не конкретизував призначення вказаного платежу.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У цій справі суд вчинив такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2023 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.41).

Ухвалою від 14.07.2023 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків (а.с.45). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с.51-54).

Ухвалою від 31.08.2023 суд відкрив провадження у справі № 917/1252/23, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.58).

Ухвалою від 27.09.2023 суд поновив відповідачу строк на подання відзиву на позов.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

Про відкриття провадження у справі позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наступним.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 31.08.2023, надіслана позивачу на зареєстровану адресу місця проживання, повернулася до суду з довідкою поштового відділення від 19.09.2023 про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.82-85).

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, відповідно до ст. 242 ГПК України ухвала суду від 31.08.2023 вважається врученою позивачу.

Також суд направляв позивачу ухвалу від 31.08.2023 на вказану у позові адресу електронної пошти, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа до електронної скриньки (а.с.86).

Належне повідомлення позивача про розгляд цієї справи також підтверджується наданими позивачем заявою про ознайомлення з матеріалами справи від 29.09.2023 та відповіддю на відзив від 12.10.2023.

Про відкриття провадження у справі відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наступним.

Відповідно до довідок про доставку ухвал по системі "Електронний суд" представник відповідача (адвокат Кучер Ю. В.) отримав ухвалу суду від 14.07.2023 про залишення позову без розгляду - 03.08.2023 (а.с.50), ухвалу суду від 31.08.2023 про відкриття провадження у справі - 31.08.2023 (а.с.59), ухвалу від 27.09.2023 про поновлення строку для подання відзиву - 27.09.2023.

Відповідно до п. 2 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє (ч.7 ст. 242 ГПК України).

Відповідно до пункту 2 § 2 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII окремі підсистеми (модулі) ЄСІТС починають функціонувати після опублікування оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС, яке має містити інформацію про підпункти, пункти цього розділу, які вводяться в дію у зв`язку з початком функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС).

Оголошення надруковане у газеті "Голос України" № 168 (7668) від 04 вересня 2021 року та на сайті Судова влада України, підсистеми "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистема відеоконференцзв`язку офіційно починають функціонувати з 05 жовтня 2021 року.

З початком функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС відповідно до вимог процесуального законодавства адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Враховуючи викладене, з початком функціонування підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд», зазнав змін, зокрема, порядок вчинення процесуальних (або інших) дій, особливості вчинення яких передбачені підпунктами 17.1, 17.5, 17.6, 17.14, 17.16 підпункту 17 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені дії вчиняються з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС у порядку, визначеному Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, та нормами процесуального законодавства, що регулюють порядок вчинення таких дій після початку функціонування відповідних підсистем (модулів) ЄСІТС.

Офіційна електронна адреса відповідно до підпункту 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (далі - Положення), це: сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Відповідно до пункту 17 підрозділу 1 розділу III Положення особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд насилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Інформація про надходження до Електронного кабінету відомостей та документів про результати розгляду справ додатково може надсилатися користувачу у вигляді повідомлення на електронну пошту. Дані про електронну пошту зазначаються користувачем у профілі його Електронного кабінету (пункт 38 підрозділу 2 розділу III Положення).

Отже, вказані ухвали доставлені відповідачу в установленому порядку, що підтверджено довідками із системи "Електронний суд".

Належне повідомлення відповідача про розгляд цієї справи також підтверджується наданими відповідачем відзивом на позов від 21.09.2023 (а.с.68-73).

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Для надання можливості сторонам реалізувати право на подання доказів та пояснень щодо спірних правовідносин і заяв по суті справи, для забезпечення процесуальних прав сторін та з метою об`єктивного дослідження обставин справи, прийняття рішення суд відклав на розумний строк.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГПК України це рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Фізичною особою-підприємцем Семенченко Оленою Миколаївною (далі - позивач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Мільшин Сергієм Миколайовичем (далі відповідач, орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 1 від 21.03.2018 (далі - Договір; а.с.18-22).

Згідно з п. 1.1 Договору цим договором регулюються правовідносини, пов`язані із передачею орендодавцем орендарю у строкове платне користування нежитлового приміщення загальною площею 52,6 кв.м (далі - об`єкт оренди).

У п. 2.1 Договору вказано, що передача об`єкта оренди здійснюється шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі, що свідчить про фактичну передачу його орендареві у користування.

21 березня 2018 року між позивачем та відповідачем був підписаний акт №1 приймання-передачі приміщення за договором оренди нежитлового приміщення №1 від 21.03.2018, у якому сторони підтвердили, що Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення загальною площею 52,6 кв.м. (а.с.23-24).

В п. 7.1 Договору вказано, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 28 лютого 2021 року.

Надалі позивач та відповідач уклали Додаткову угоду № 3 від 22 лютого 2021 року до договору оренди нежитлового приміщення №1 від 21.03.2018 (а.с.25), в п. 1 якої домовилися про продовження строку дії Договору оренди нежитлового приміщення до 28 лютого 2022 року включно.

В п. 4.3.8.3 Договору вказано, що орендар має право достроково розірвати цей договір, письмово попередивши про це орендодавця за 60 календарних днів.

Відповідач направив позивачу повідомлення від 30.08.2021 № 1 (а.с.26, 27) про розірвання договору в зв`язку з черговим підвищенням орендної плати. У повідомленні також вказано: «Акт щодо підвищення орендної плати отримано 28.08.2021. Цю дату вважаємо датою розірвання договору. Зобов`язуюсь повернути приміщення орендодавцю до 28.10.2021».

Відповідач у відзиві на позов (а.с.70) вказує, що вказане повідомлення було надіслано позивачу засобами поштового зв`язку 30.08.2021, тому згідно з п. 4.3.8.3 Договору цей договір припинив свою дію 31.10.2021.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідач не підтвердив належними доказами факт направлення повідомлення саме 30.08.2021; фактично повідомлення про розірвання договору позивач отримав 03.11.2022; тому датою розірвання договору позивач вважає 03.01.2022.

В частині спору щодо припинення дії договору суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

В ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України вказано, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України вказано, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

У ч. 1 ст. 291 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

У ст. 781 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

У ст. 781 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.

У статті 188 Господарського кодексу України визначений порядок зміни та розірвання господарських договорів

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч.2 ст. 188 ГК).

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч.3 ст. 188 ГК).

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч.4 ст. 188 ГК).

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду (ч.5 ст. 188 ГК).

В ч.4 ст. 291 Господарського кодексу України вказано, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

У цій справі відсутні підстави, передбачені Цивільним кодексом України для розірвання договору найму на вимогу наймача.

Доказів звернення до суду з позовом про розірвання договору відповідач не надав.

В ст. 76 ГПК України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У ч. 1 ст. 79ГПК Українизазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст.ст.13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідач не підтвердив належними доказами факт направлення повідомлення саме 30.08.2021; фактично повідомлення про розірвання договору позивач отримав 03.11.2022. В підтвердження цього позивач надав копію повідомлення від 30.08.2021 № 1 (а.с.26) з відміткою вхідної кореспонденції № 5 від 03.11.2021.

Відповідач не надав до матеріалів справи належних доказів, які б підтверджували факт направлення позивачу повідомлення саме 30.08.2021 та не надав доказів, які б підтверджували дату отримання цього повідомлення позивачем.

На наданій до матеріалів справи копії з конверту (а.с.27) дата поштового штемпеля не читається. А щодо вказаного на конверті рекомендованого відправлення № 241 на офіційному сайті АТ «Украпошта» відсутні відомості про його направлення та вручення.

Таким чином, відповідач не довів належними доказами дату надсилання та дату вручення вказаного повідомлення позивачу.

Згідно з ч.1 ст. 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч.2 ст. 795 ЦК України).

В п. 2.4 Договору вказано, що по завершенню терміну оренди орендар повертає об`єкт оренди на протязі п`яти робочих днів на підставі акту прийому-передачі.

В п. 2.5 Договору сторони узгодили, що у будь-якому разі початок та закінчення терміну користування об`єктом оренди та нарахування витрат по експлуатації об`єкта оренди встановлюються лише відповідними актами прийому-передачі (щодо передачі та повернення об`єкту оренди).

Згідно з п. 2.6 Договору відмова орендодавця від приймання об`єкта оренди за актом прийому-передачі у разі припинення дії договору не є підставою для нарахування орендної плати за цей час. У даному випадку датою припинення правовідносин між сторонами та відповідно датою припинення нарахування орендної плати є дата розірвання або припинення договору.

Відповідач не надав суду доказів повернення об`єкту оренди позивачу за актом приймання-передачі, не надав доказів складання такого акту чи доказів направлення вказаного акту позивачу та відмови позивача від підписання цього акту. На існування вказаних обставин відповідач у відзиві не посилався.

Отже, відповідач не довів належними доказами факт припинення договору 31.10.2021 у відповідності до вимог ч.2 ст. 795 ЦК України та п. 2.4, п. 2.5 та п. 2.6 Договору.

У ч. 1 статті 286 Господарського кодексу України вказано, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі (ч. 3 ст. 286 ГК України).

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 ГК України).

У ч. 1 статті 762 Цивільного кодексу України вказано, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 3 статті 762 Цивільного кодексу України договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна.

Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.5 ст. 762 ЦК України).

У п. 3.1 Договору вказано, що орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем орендодавцю становить 25000,00 грн без ПДВ за один місяць оренди. У суму орендної плати включаються плата за користування об`єктом оренди та плата за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди.

Згідно з п. 3.1.2 Договору в строк до 28.03.2028 орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю наступну орендну плату за період: з 24.03.2018 по 07.04.2018 у розмірі 100,00 грн, з 08.04.2018 - по 31.04.2018 у розмірі 18333,00 грн.

В строк до 08.04.2018 орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю гарантійний платіж у розмірі 25000,00 грн.

Згідно з п. 3.2 Договору орендна плата починає нараховуватися з моменту передачі об`єкта оренди орендодавцем орендарю за актом прийому-передачі.

Згідно з п. 3.4 Договору розрахунки між сторонами зі сплати орендної плати здійснюються щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця.

Пунктом 3.12. Договору визначено, на підтвердження належного виконання своїх зобов`язань за Договором, Орендар до 08.04.2018 сплачує Орендодавцю гарантійний платіж у розмірі місячної орендної плати. У разі дострокового розірвання або припинення дії даного Договору, гарантійний платіж, за узгодженням з Орендодавцем може бути зараховані у якості орендної плати а інших платежів за останній місяць оренди, решта гарантійного платежу повертається орендареві на протязі п`яти робочих днів з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі приміщення.

У п. 2 Додаткової угоди № 3 від 22.02.2021 до Договору (а.с.25) сторони встановили, що орендна плата з 01 квітня 2021 року становить 31000,00 грн за один місяць оренди. У суму орендної плати включаються плата за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди.

Позивач за період 01.09.2021 - 03.01.2022 нарахував до сплати 127000,00 грн орендної плати (із розрахунку: по 31000,00 грн за вересень, жовтень, листопад, грудень 2021 року та 3000,00 грн за три дні січня 2022 року).

Позивач у позові вказує, що відповідач частково сплати орендну плату - в сумі 35000,00 грн. до вказаних оплат позивач включив наступні платежі відповідача:

- 5 000,00 грн за платіжним дорученням №@2РL744147 від 23.11.2021 (а.с.35);

- 5 000,00 гривень за платіжним доручення №@2РL551420 від 30.11.2021 (а.с.36);

- 25 000,00 грн гарантійного платежу, сплаченого за платіжним дорученням №@2РL220988 від 13.04.2018 (а.с.37), на підставі п. 3.1.2. Договору.

З огляду на викладене, позивач визначив заборгованість з орендної плати в сумі 92000,00 грн.

Відповідач у відзиві вказує, що позивач не врахував проведену відповідачем оплату орендної плати в сумі 10600,00 грн за квитанцією банку від 06.09.2021 та гарантійний платіж в сумі 25000,00 грн.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що він врахував оплату відповідача в сумі 10600,00 грн за 06.09.2021 та в сумі 5400,00 за 06.09.2021 як орендну плата за серпень 2021 року. При цьому у акті взаєморозрахунків (а.с.28-31) була вказана загальна сума оплат за серпень 2021 року в розмірі 16000,00 грн.

При цьому позивач пояснив, що оплата відповідача в сумі 10600,00 грн за 06.09.2021 була зарахована як орендна плата за серпень 2021 року, оскільки відповідач не конкретизував призначення вказаного платежу.

В підтвердження вказаної оплати позивач надав квитанцію банку від 06.09.2021 на суму 10600,00 грн з призначенням платежу: «оплата оренди від ФОП Мільшин С. М.» (а.с.74).

Оскільки відповідач не конкретизував місяць оплати у призначенні платежу, то позивач обґрунтовано відрахував цю оплату як сплата орендної плати за серпень 2021 року, що відобразив у акті взаєморозрахунків (а.с.28-31).

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджується заборгованість з орендної плати в сумі 92000,00 грн. Позовні вимоги в цій частині суд задовольняє.

Позивач у позові також заявив вимоги про стягнення 23315,07 грн пені, нарахованої з 01.08.2022 по 01.02.2023, 31384,14 грн - інфляційних втрат за період 11.09.2021 - 05.07.2023 (поетапно), 4706,55 грн - 3% річних за період 11.09.2021 - 05.07.2023 (поетапно).

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума бо інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п.5.1 Договору у випадку неналежного виконання орендарем своїх зобов`язань по оплаті орендної плати, орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Суд враховує, що відповідно до п. 7 розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України (в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX набрав чинності 0.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України.

Цей карантин був скасований 01 липня 2023 року постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651.

Отже, обмеження строку нарахування пені, встановлені ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України за заявлений період нарахування не застосовуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлена у позові сума пені, інфляційних втрат та 3 % річних не перевищує розрахункової сума, обрахованої судом після перевірки цього розрахунку.

Отже, позовні вимоги про стягнення 23315,07 грн пені, 31384,14 грн інфляційних та 4706,55 грн - 3% річних суд визнає обґрунтованими та задовольняє.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі.

Суд встановив, що за подачу цього позову позивач сплатив 2684,00 грн судового збору за платіжною інструкцією платіжним дорученням № 0.0..1 від 07.07.2023 (а.с.11). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 10.07.2023 (а.с.42).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача повністю.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мільшин Сергія Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Семенченко Олени Миколаївни ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 92000 грн 00 коп. основного боргу, 23 315 грн 06 коп. пені, 4706 грн 55 коп. - 3% річних, 31384 грн 14 коп. інфляційних втрат, 2684грн 00 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 06.11.2023.

Суддя Т. М. Безрук