ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2503/23

Розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа»

до ОСОБА_1

прo стягнення 23 621,72 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Колесник Т.А.

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (надалі позивач) до ОСОБА_1 (надалі відповідач) прo стягнення 23 621,72 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.08.2023 року відкрито провадження у справі № 911/2503/23 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 14.09.2023 року.

У судовому засіданні 14.09.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився. Розгляд справи відкладався на 05.10.2023 року.

У судовому засіданні 05.10.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача в судове засідання не з`явився, в ході розгляду спору відповідач позовні вимоги не заперечив та не спростував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 05.10.2023 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 прo стягнення 23 621,72 грн. заборгованості та штрафних санкцій за постачання послуг з опалення та підігріву холодної води.

Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» є юридичною особою у відповідності з чинним законодавством України та діє на підставі Статуту.

Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» засноване на комунальній власності територіальної громади м. Біла Церква та підпорядковане Білоцерківській міській Раді, основними цілями якого є безперебійне забезпечення тепловою енергією житлового фонду, кооперативних та громадських організацій, комунально-побутових і інших об`єктів м. Біла Церква.

Між Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (надалі позивач) і Фізичною особою-підприємцем Новак Інесою Володимирівною (надалі - відповідач) було укладено Договір № 1234 від 01.09.2013 року на постачання послуг з опалення та підігріву холодної води (надалі - Договір).

Відповідно до Договору теплопостачальна організація (позивач) зобов`язувався постачати споживачу послуги з опалення та підігріву холодної води до нежитлового приміщення перукарні, яка знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вулиця Василя Симоненка (колишня Калініна), буд. 3 (загальна опалювальна площа 23,7 кв.м), а споживач (відповідач) зобов`язувався прийняти на межі балансової належності з найменшими втратами та оплатити послуги з опалення за встановленими тарифами у відповідності з умовами Договору.

Відповідно до п.п.2.2., 2.3.,2.4 розділу 2 Договору теплопостачальна організація передає споживачу послуги з опалення та підігріву холодної води на межі балансової належності теплових мереж та експлуатаційної відповідальності. Приймання-передача послуги з опалення та підігріву холодної води, поставленої теплопостачальною організацією споживачу, оформлюється щомісячним актом приймання-передачі. Теплопостачальна організація складає та передає контролером чи надсилає простим листом на адресу споживача пакет розрахункових документів: Акт приймання-передачі, рахунок-фактура - щомісячно, акт звірки взаєморозрахунків - щоквартально, в двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Споживач зобов`язаний на протязі 3-х робочих днів після отримання пакету документів підписати, скріпити печаткою та передати на адресу теплопостачальної організації один примірник Акту приймання- передачі, Акту звірки взаєморозрахунків або письмово надати обґрунтовані заперечення. У разі відсутності письмових заперечень Акти вважаються погодженими і підлягають відображенню у бухгалтерському обліку обох сторін. У випадку не повернення або відсутності обґрунтованої відмови у підписанні споживачем акту приймання- передачі, акту звірки взаєморозрахунків теплопостачальній організації в строк, передбачений п.2.3 даного Договору, то дані документи вважаються погодженими і підписаними та підставою для проведення розрахунків між теплопостачальною організацією та споживачем.

Згідно з п. 5.1. Договору облік послуги з опалення та підігріву холодної води проводиться по приладам обліку, атестованих в органах Держстандарту України, або розрахунковим методом, враховуючи визначену фактичну величину опалювальної площі (додаток № 6), кількість споживачів, технічні характеристики обладнання та устаткування, за нормативами, затвердженими органом місцевого самоврядування та керуючись Будівельними нормами і правилами.

Згідно з п.п. 6.4, 6.5. Договору оплата за спожиту послуги з опалення та підігріву холодної води здійснюється споживачем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожиту послуги з опалення та підігріву холодної води здійснюється до 7 (сьомого) числа місяця наступного за місяцем поставки теплової енергії. При наявності заборгованості за попередні періоди, проведена споживачем оплата першочергово зараховується в рахунок погашення боргу, що виник раніше, незалежно від призначення платежу.

К зазначає позивач, на виконання умов Договору ним у період з жовтня 2021 року-квітень 2023 року надано відповідачеві послуги з опалення та підігріву холодної води на загальну суму 16 701,94 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями рахунків-фактур та актів приймання-передачі робіт/послуг з теплової енергії, актами про використану теплову енергію за спірний період та повідомленням начальника КП БМР ЖЕК № 6 за вих. №143 від 20.06.2023 року.

На оплату відповідачем вартості послуг з опалення позивачем було виставлено рахунки-фактури на відповідні суми, які позивачем щомісячно надсилалися на адресу відповідачки акти наданих послуг та відповідні їм рахунки на оплату.

Однак, відповідач в порушення договірних зобов`язань, свій обов`язок щодо оплати отриманих послуг з опалення не виконав, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість в сумі 16 701,94 грн.

23.05.2023 року позивачем направлено претензію з вимогою термінового погашення заборгованості, яка залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до п. 6.6. Договору за порушення строків оплати спожитих послуг з опалення та підігріву холодної води, зазначених в п. 6.4. Договору Споживач сплачує на користь Теплопостачальної організації крім суми заборгованості, пеню за кожний день прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Також відповідно до вимог п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов`язань з оплати послуг з опалення та підігріву холодної води, позивач просить також стягнути з відповідача 3 107,91 грн. пені, 3 237,42 грн. інфляційних та 574,45 грн. 3% річних.

В ході розгляду справи відповідач в судові засідання не з`являвся, відзиву на позов не подав, позовні вимоги не заперечив та не спростував.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 3 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Таким чином, оскільки наведена у позові заборгованість з оплати послуг з опалення та підігріву холодної води не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 16 701,94 грн. підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6.6. Договору за порушення строків оплати спожитих послуг з опалення та підігріву холодної води, зазначених в п. 6.4. Договору Споживач сплачує на користь Теплопостачальної організації крім суми заборгованості, пеню за кожний день прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Як передбачено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

Таким чином, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов`язань з оплати послуг з опалення та підігріву холодної води, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 107,91 грн. пені, 3 237,42 грн. інфляційних та 574,45 грн. 3% річних є обґрунтованими, надані розрахунки є арифметично вірними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також суд враховує, що за змістом правових висновків, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 та від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Як зазначив позивач, ОСОБА_1 втратила статус підприємця, однак відповідний господарський Договір не припинено, відповідачка продовжує отримувати послуги для їх споживання у підприємницькій діяльності, про що свідчить факт прийняття послуг без зауважень та їх часткові оплати.

Крім того, відповідачка, повідомлена про час і місце розгляду справи, в судові засідання не з`являлась, відзиву на позов не подала, позовні вимоги не заперечила та не спростувала.

Отже, відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, права та обов`язки за яким у ОСОБА_1 із втратою нею статусу фізичної особи-підприємця не припинились, спір у справі належить до господарської юрисдикції.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 прo стягнення 23 621,72 грн. задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (09109, Київська область м. Біла Церква вул. Мережна, будинок 3, ) 16 701,94 грн. основного боргу, 3 107,91 грн. пені, 3 237,42 грн. інфляційних, 574,45 грн. 3% річних та 2 684,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 02.11.2023 року