ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 листопада 2023 року Справа № 903/688/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта 7", с. Рованці

до відповідача: Фізичної особи підприємця Домбровської Оксани Володимирівни, с. Підгайці

про стягнення 120 265 грн. 43 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Мачульска Л.В.

Представники:

від позивача: н/з

від відповідача: Супрунюк С.М., ордер від 02.10.2023

встановив: 03.07.2023 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта 7" до фізичної особи підприємця Домбровської Оксани Володимирівни про стягнення 120 265 грн. 43 коп., з яких: 114 574 грн. 57 коп. основного боргу, 4 584 грн. 10 коп. штрафу, 1 106 грн. 76 коп. 3% річних та судових витрат по справі. Справу просить розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору № 177 оренди торгового місця від 01.03.2011 зобов`язань по сплаті орендної плати.

Ухвалою суду від 04.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 календарних днів з дня вручення даної ухвали. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ч. 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частинами 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приписами ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації відповідача підприємця Домбровської О.В. є АДРЕСА_1 .

Така ж адреса зазначена у позовній заяві, договорі оренди від 01.03.2011.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 04.07.2023 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача.

Однак, ухвала повернута об`єктом поштового зв`язку 18.07.2023 з позначкою "за закінченням терміну зберігання (а.с. 31-34).

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом встановлено, що на підтвердження надіслання позовної заяви відповідачу позивачем долучені фіскальний чек, накладна №274 та опис вкладення у цінний лист від 03.07.2023.

В описі вкладення у цінний лист зазначено адресу підприємця Домбровської О.В., на яку направляється позовна заява з додатками 45602, Волинська обл., Луцький р-н., с. Підгайці, вул. Котляревського, буд. 16 (а.с. 25).

В той же час, в накладній зазначена адреса підприємця Домбровської О.В. до відділення, Луцьк, 43012 (а.с. 24).

Поштовий індекс 43012 присвоєний поштовому відділенню за адресою: вул. Кравчука, 15Ж, м. Луцьк.

Згідно витягу щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" відправлення за номером 274 19.07.2023 повернуте об`єктом поштового зв`язку з індексом 43012 з позначкою за закінченням встановленого терміну зберігання.

Таким чином, докази надіслання позовної заяви з додатками на юридичну адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 45602, Волинська обл., Луцький р-н., с. Підгайці, вул. Котляревського, буд. 16, відсутні.

Ухвалою суду від 23.08.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта 7" до підприємця Домбровської Оксани Володимирівни про стягнення 120 265 грн. 43 коп. залишено без руху. Зобов`язано позивача не пізніше 5-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви та подати суду докази надіслання позовної заяви з додатками на юридичну адресу відповідача (опис вкладення у цінний лист, фіскальний чек).

Позивач ухвалу суду отримав 24.08.2023, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції від 23.08.2023 (а.с. 37).

Строк для усунення недоліків по 29.08.2023.

28.08.2023 на адресу суду надійшов лист позивача про усунення недоліків позовної заяви та долучення доказів її надіслання на юридичну адресу відповідача.

Ухвалою від 29.08.2023 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 27.09.2023, запропоновано сторонам вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 29.08.2023 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача.

Однак, ухвала повернута об`єктом поштового зв`язку з позначкою "за закінченням терміну зберігання (а.с. 50-53).

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Враховуючи вищевикладене, строки обігу поштової кореспонденції, не закінчення строку для подання відзиву на позовну заяву, з метою виконання функцій підготовчого провадження, метою якого є збирання доказів, з метою повного та всебічного розгляду справи, суд протокольною ухвалою від 27.09.203 підготовче засідання відклав на 18.10.2023 о 11 год. 30 хв.

04.10.2023 на адресу суду надійшов відзив відповідача, згідно якого у позові просить відмовити. Зазначає, що фактична передача торгового місця від позивача до відповідача не була здійснена. Площу з твердим покриттям, що є предметом договору, не можливо ідентифікувати, так як вона являє собою земельну ділянку, яка ідентифікується з зазначенням кадастрового номера земельної ділянки. Нарахована позивачем орендна плата за період з 01.03.2011 по 30.06.2020 в сум 70 461 грн. 12 коп. є безпідставною та заявленою з порушенням строку позовної давності. Просить поновити строк для подання відзиву, оскільки ухвали суду відповідач не отримувала. 02.10.2023 при ознайомлені з судовою справою відповідач довідався про пропуск встановлено строку для подання відзиву. У заяві від 04.10.2023 просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог в сумі 70 461 грн. 12 коп.

З метою повного та всебічного розгляду справи суд на підставі ст. 119 ГПК України протокольною ухвалою від 18.10.2023 поновив відповідачу строк для подання відзиву та долучив його до матеріалів справи.

Позивач відзив відповідача отримав 07.10.2023, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №855.

Строк для подання відповіді на відзив по 10.10.2023.

10.10.2023 надійшла відповідь на відзив позивача, згідно якої позовні вимоги підтримує. Зазначає, що згідно умов договору відповідачу передано в оренду торгове місце площею 17,5 кв.м. на території торгового комплексу Новий ринок, що знаходиться за адресою: вул. Європейська, 3, с. Рованці, Луцького району ряд №6, місце №2. Клопотання про застосування строків позовної давності є безпідставним, оскільки здійснюючи у липні 2020 року часткову оплату орендних платежів, відповідач перервав строк позовної давності.

Відповідач відповідь на відзив отримала 13.10.2023, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №173.

Строк для подання заперечень на відповідь на відзив по 16.10.2023.

Заперечення на відповідь на відзив на адресу суду не надходили.

У судовому засіданні 18.10.2023 представник відповідача повідомив, що не вбачає необхідності на подання заперечень.

Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень відповідача на відповідь на відзив, закінчення строку для їх подання, виконання мети підготовчого провадження, строки підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 18.10.2023 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 01.11.2023 об 11 год. 00 хв.

У судовому засіданні представник відповідача дав свої пояснення, доводи, висловив свою думку з питань, які виникли під час розгляду справи.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищевикладене, норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

01.03.2011 між ТОВ Дельта-7 (орендодавець) та підприємцем Домбровською О.В. (орендар) укладено договір оренди торгового місця № 177 (а.с. 13-17).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору оренди торгового місця від 01.03.2011 №177.

Згідно умов договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування торгове місце площею 17,5 кв. м., яке знаходиться: ряд №6, місце №2, на території торгового комплексу Новий ринок, який розташований за адресою: вул. Європейська, 3, с. Рованці, Луцького району, Волинської області, Україна (п. 1.1). Торговим місцем, що є предметом за цим договором, являється площа з твердим покриттям, облаштована для розміщення металевої конструкції, магазину, палатки і здійснення продажу товарів (п. 1.2). Передача торгового місця, зазначеного в п. 1.1 договору, здійснена до його підписання, що засвідчується підписами сторін під цим договором (п. 1.3). Встановлена орендарем споруда є його власністю (п. 1.4). За користування торговим місцем орендар сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі 20 грн. за 1 кв. м., що становить 350,00 грн. без ПДВ за один календарний місяць (п. 2.1). Орендна плата сплачується орендарем не пізніше 5 числа поточного місяця. Якщо 5 число поточного місяця припадає на вихідний день чи не робочий день, то останнім днем сплати буде перший робочий день, що слідує за 5 числом поточного місяця (п. 2.2). У випадку зростання інфляції, розмір орендної плати за кожен поточний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за той же місяць (п. 2.3). За порушення термінів сплати орендної плати, встановлених у п. 2.2 Договору, орендар сплачує: за прострочку з 5-го до 15-го числа штраф у розмірі 10% від розміру орендної плати, визначеного пунктом 2.1 цього договору, за несплату після 15-го числа - штраф у розмірі 50% від розміру орендної плати, визначеного пунктом 2.1 цього договору (п. 4.1.1). Цей договір вступає в дію з 01.03.2011 та укладається до 31.12.2060 (п. 5.1). Цей договір може бути достроково розірваний за згодою сторін. Сторона, що вирішила достроково розірвати договір, повідомляє іншу сторону не менше як за 30 календарних днів до дати розірвання (п. 5.5). В разі зміни власника ТК "Новий ринок" всі права та обов`язки по виконанню цього Договору переходять до нового власника (п.7.5 ).

Договір оренди підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

Договір не був предметом судового розгляду, докази про визнання його недійсним, розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні.

Позивач, як орендодавець, надав відповідачу, як орендарю, торгове місце на території торгового комплексу "Новий ринок", що підтверджується відповідно до п. 1.3 договору підписами сторін на договорі.

Проте, як зазначає позивач, відповідач не належно виконує своїх зобов`язань по сплаті орендної плати.

Згідно розрахунку позивача відповідачем здійснено одноразову оплату орендних платежів у сумі 1 000 грн 00 коп - 31.07.2020.

Платіжний документ про сплату відповідачем 1 000 грн 00 коп в матеріалах справи відсутній, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити призначення платежу.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом встановлено, що договір №177 оренди торгового місця від 01.03.2011, укладений між сторонами, є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався.

Сума боргу розрахована позивачем з дня укладення договору березня 2011 року по 30.06.2023, складає 114 574 грн. 57 коп., нарахована з врахуванням передбаченої п. 2.3 договору індексації.

У заяві від 04.10.2023 відповідач просить суд застосувати строки позовної давності до нарахованої позивачем заборгованості в сумі 70 461 грн. 12 коп. за період з 01.03.2011 по 30.06.2020.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Схожі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) та № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18).

Згідно зі статтею 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 268 Цивільного кодексу України визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, а частиною другою цієї статті передбачено, що законом також можуть бути встановлено інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

У пункті 36 постанови від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) Велика Палата Верховного Суду вже робила висновок про існування меж застосування позовної давності, які встановлюються прямо (стаття 268 Цивільного кодексу України) чи опосередковано, тобто з урахуванням сутності заявленої позовної вимоги.

Так, у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду підтримала численні висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідно до частин 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

Такий висновок судів попередніх інстанцій цілком узгоджується з викладеним у пункті 162 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15 висновком, згідно з яким до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Позивач зазначає, що здійснюючи 31.07.2020 часткову оплату боргу в сумі 1 000 грн. 00 коп. відповідачем здійснено переривання строку позовної давності за заборгованість за період з 31.03.2011.

Такі доводи позивача суд вважає необґрунтованими, оскільки за змістом статей 264, 267 ЦК України переривання строку позовної давності може мати місце виключно у випадку вчинення особою відповідних дій в межах цього строку, тобто до моменту спливу первинно встановленого строку позовної давності. З такою правовою позицією погодився Верховний Суд у постанові від 12.09.2018 у справі №910/16481/16 (пункт 22).

Отже, часткова сплата боржником поза межами позовної давності є діями боржника з погашення боргу, які не переривають перебігу позовної давності, що сплив до моменту вчинення такої дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №904/2394/18 від 11.06.2019, №725/10864/19 від 26.10.2022.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру" механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Оцінюючи через призму статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосування судами положень національного законодавства про позовну давність, колегія суддів касаційного суду не вбачає порушення основоположних принципів справедливості судового рішення, оскільки судами не встановлено обставин та скаржником не надано вагомих аргументів щодо неможливості захисту ним своїх прав та інтересів в межах строків позовної давності, оскільки між сторонами тривали різноманітні господарські стосунки і кредитор міг вчасно та у належний спосіб захистити свої порушені права на отримання розрахунку за поставлену продукцію.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність й остаточність; захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (рішення ЄСПЛ 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії).

Разом з тим слід прийняти до уваги, що п.п. 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину; у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 17.03.2020, відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року встановлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який закінчився 01.07.2023.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по даний час.

З урахуванням того, що карантин на території України встановлено з 12.03.2020р., введення на всій території воєнного стану з 24.02.2022 то звернення до суду з позовом під час їх дії, з урахуванням приписів п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, необхідно розцінювати як звернення в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим підставними та підлягають до стягнення з відповідача заборгованість в сумі 46 463 грн. 02 коп., нарахована за період з березня 2020 року (12.03.2023 введення карантину) по 30.06.2023.

У позові на суму 68 111 грн. 55 коп. слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної даності.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч. 4 та 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нараховані позивачем 3% річних в сумі 1 106 грн. 76 коп. за період з 01.07.2020 по 30.06.2023, 4 584 грн. 10 коп. 15% штрафу підставні та підлягають до стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України, п. 4.1.1 договору.

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог сумі 1 163 грн. 93 коп. відповідно до ст.ст. 129-130 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з підприємця Домбровської Оксани Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта-7» (вул. Європейська, 3, с. Рованці, Луцький р-н., Волинська обл., )

- 46 463 грн. 02 коп. основного боргу, 4 584 грн. 10 коп. штрафу, 1 106 грн. 76 коп. 3% річних, 1 163 грн. 93 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 53 317 грн. 81 коп. (п`ятдесят три тисячі триста сімнадцять грн. 81 коп.).

3. У позові на суму 68 111 грн. 55 коп. відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складений 01.11.2023.

Суддя А. М. Кравчук