ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"02" листопада 2023 р.м. Одеса Справа № 916/4522/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С., розглянувши заяву Приватного підприємства ТРАНС-ЕКСПО за вх.№2-1654/23 від 31.10.2023 про забезпечення позову у справі №916/4522/23

за позовом: Приватного підприємства ТРАНС-ЕКСПО (65014, Одеська обл., м. Одеса, Лідерсівський бульвар, буд. 9 "А", )

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державного підприємства Ренійський морський торговельний порт (68800, Одеська обл., Ізмаїльський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188, )

про визнання договору продовженим та визнання права оренди, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство ТРАНС-ЕКСПО звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, в якому просить суд:

- визнати договір оренди №45, укладений 21.08.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, як орендодавцем, та Приватним підприємством ТРАНС-ЕКСПО, як орендарем, - продовженим на тих саме умовах та на той самий строк, тобто на 2 роки 11 місяців, а саме до 21.06.2024;

- визнати за Приватним підприємством право оренди на підставі договору оренди №45 від 21.08.2018 до 21.06.2024.

Ухвалою суду від 30.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання; залучено Державне підприємство Ренійський морський торговельний порт до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

31.10.2023 за вх.№2-1654/23 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд до набрання законної сили рішенням суду у даній справі заборонити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській та Одеській областях вчиняти дії, направлені на перешкоджання Приватному підприємству ТРАНС-ЕКСПО користуватися об`єктом оренди за договором оренди №45, укладеним 21.08.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, як орендодавцем, та Приватним підприємством ТРАНС-ЕКСПО, як орендарем, а саме: складськими майданчиками причалу №19, 20 вантажного терміналу (інв.№1197, реєстровий №01125809.2.ГЯШТОЯ1100), площею 14837,00 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188, що обліковуються на балансі Державного підприємства Ренійський морський торговельний порт.

В обґрунтування поданої заяви позивач вказує, що:

- звертаючись з позовом до суду, ПП ТРАНС-ЕКСПО зазначив, що 21.08.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській та Одеській областях, як орендодавцем, та Приватним підприємством ТРАНС-ЕКСПО, як орендарем, було укладено договір оренди №45; відповідно до п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: складські майданчики причалу №19, 20 вантажного терміналу, розташовані на території Ренійського морського порту, які перебувають на балансі Державного підприємства Ренійський морський торговельний порт; вказані об`єкти оренди використовуються позивачем для здійснення господарської діяльності щодо зберігання та перевантаження зернових вантажів; підставою для укладання та створення договірних відносин між РВ ФДМУ по Миколаївській та Одеській областях були протокол засідання комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном від 27.04.2018 та лист-дозвіл Міністерства інфраструктури України від 25.05.2018 №5569/16/10-18, при цьому, як вбачається з протоколу засідання від 27.04.2018, строк оренди вищезазначеного майна було погоджено на 5 років, проте відповідно до п.10.1 договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців; укладання договору строком на 2 роки та 11 місяців було пов`язано із тим, що у відповідності до ч.2 ст. 793 Цивільного кодексу України, в редакції статті, яка діяла на момент укладання договору, укладення договору оренди строком на три роки і більше вимагало його обов`язкового нотаріального посвідчення; разом з цим, відповідно, вимагалась реєстрація права державної власності на орендовані складські майданчики, однак оскільки на той момент балансоутримувачем не були здійснені всі підготовчі дії, необхідні для реєстрації права державної власності (та права господарського відання балансоутримувача) на орендовані складські майданчики (включаючи проведення необхідної технічної інвентаризації, виготовлення технічного паспорту тощо), сторони договору оренди були змушені укласти його лише на строк 2 роки 11 місяців (тобто на строк, який не вимагав обов`язкового нотаріального посвідчення);

- так, в період з 21.08.2018 та по сьогоднішній день позивач виконував та виконує покладені на нього договором оренди обов`язки з належного утримання, використання за призначенням орендованого майна, та сплаті орендних платежів на рахунок орендодавця та балансоутримувача, водночас, вбачаючи той факт, що строк дії договору оренди закінчувався 21.07.2021, ПП ТРАНС-ЕКСПО 22.04.2021 надіслало на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській та Одеській областях лист №8, відповідно до якого враховуючи зміни в законодавстві, які передбачали неможливість укладання договорів оренди строком менше ніж 5 років, та які встановлювали нові примірні договори оренди нерухомого майна, яке належить до державної власності, просило привести договір оренди від 21.08.2018 №1745 у відповідність до вимог законодавства шляхом укладання його в новій редакції зі строком дії 5 років; відповідач листом №11-06-02965 від 14.11.2022 повідомив позивача, що 16.06.2021 Регіональне відділення видало наказ №979 щодо прийняття рішення про відмову в задоволенні заяви орендаря щодо внесення змін договору оренди нерухомого майна з метою приведення строку дії договору у відповідність із визначеним Законом України строком у зв`язку з відсутністю даних про орендоване майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відмовою балансоутримувача у надані згоди щодо продовження договору оренди та повідомило орендаря про припинення договору по закінченню строку його дії 21.07.2021 листами від 01.07.2021 №18-11-03107, від 04.08.2022 №11-06-01736, від 09.09.2022 №11-06-02135; окрім того, відповідно до вищезазначеного листа РВ ФДМУ в Одеській та Миколаївській областях наголосило на необхідності негайного надіслання актів приймання- передачі (повернення) орендованого майна за договором оренди нерухомого майна від 21.08.2018 №45 на адресу Регіонального відділення та повідомило, що відповідно до п.10, 11 договору оренди у випадку невиконання обов`язку з повернення майна орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендованої плати за користування майном;

- ПП ТРАНС-ЕКСПО вважає, що на даний час існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській та Одеській областях вчиняти дії, направлені на перешкоджання позивачу користуватися об`єктом оренди за договором оренди №45, укладеним 21.08.2018 між ним та відповідачем - може істотно ускладнити чи унеможливлювати ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ПП ТРАНС-ЕКСПО, за захистом яких позивач звернувся до суду; встановлення саме такого заходу забезпечення позову відповідатиме предмету заявленого позову та не зумовить фактичного вирішення спору по суті, позаяк буде спрямовано виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті позовних вимог;

- в свою чергу, припинення користування позивачем орендованим майном призведе до фактичного припинення його господарської діяльності, і як наслідок до неможливості виконувати взяті на себе зобов`язання за договорами про надання послуг (транспортно-експедиційні послуги) із контрагентами, що в свою чергу, може призвести до завдання позивачу майнових збитків у вигляді накладення на підприємство штрафних санкцій за порушення виконання вказаних зобов`язань та у вигляді недоотриманого доходу (упущеної вигоди);

- невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки складські майданчики причалу №19, 20 вантажного терміналу (інв.№1197, реєстровий №01125809.2.ГЯШТОЯ1100), площею 14837,00 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188, можуть бути передані в оренду зовсім іншій особі та в такому разі захист порушених прав ПП ТРАНС-ЕКСПО в межах даного спору буде ускладненим, позаяк невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднить можливість для позивача вчинення дій, направлених на відновлення стану, який існував до порушення його прав, при цьому загроза істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, переходить з категорії ймовірність до категорії реальність, оскільки практично неможливо пролонгувати договір оренди, якщо його предмет вже передано в користування третій особі. До поданої заяви позивачем додано лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 14.11.2022 №11-06-02965, у якому, зокрема, повідомлено, що термін дії договору закінчився 21.07.2021 та наголошено про необхідність надіслання актів приймання-передачі (повернення) орендованого майна.

Розглянувши заяву Приватного підприємства ТРАНС-ЕКСПО за вх.№2-1654/23 від 31.10.2023 про забезпечення позову, господарський суд дійшов висновку про задоволення заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду; забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

У відповідності до ч.4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов. Верховний Суд у постанові від 22.07.2019 у справі №914/120/19 зазначив, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Господарський суд вказує, що в даній справі позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами немайнового характеру. У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Господарський суд зазначає, що предметом позову у даній справі є визнання договору продовженим та визнання права оренди. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Вирішуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд виходить з того, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Але, у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного способу захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Суд зазначає, що під час розгляду заяви про забезпечення позову питання обґрунтованості та підставності самого позову судом не вирішуються, адже дані обставини є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Проаналізувавши наявні матеріали, оцінивши вказані позивачем обставини необхідності вжиття заходів забезпечення позову, про які він просить, а також надані докази, зокрема, лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 14.11.2022 №11-06-02965, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях вчиняти дії, направлені на перешкоджання Приватному підприємству ТРАНС-ЕКСПО користуватися об`єктом оренди за договором оренди №45 від 21.08.2018, а саме: складськими майданчиками причалу №19, 20 вантажного терміналу (інв.№1197, реєстровий №01125809.2.ГЯШТОЯ1100), площею 14837,00 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188, що обліковуються на балансі Державного підприємства Ренійський морський торговельний порт до вирішення судом спору по суті, оскільки на думку суду зазначені заходи є співрозмірними із заявленими позивачем позовними вимогами про визнання договору продовженим та визнання права оренди та обставинами спору, невжиття вказаного заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного способу захисту порушених прав, а також заявником доведено достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, як орендаря за спірним договором оренди, за захистом яких він звернувся. Разом з тим, господарський суд вказує, що оцінка обґрунтованості позовних вимог буде надаватись судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та необхідність її задоволення.

Господарський суд вказує, що вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Одночасно суд вважає, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення порушення справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача, при цьому заходи забезпечення позову мають суто процесуальний забезпечувальний характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.

Згідно зі ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що застосування зустрічного забезпечення позову відповідно до ч.1 ст. 141 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, господарський суд не вбачає на даний час підстав для застосування зустрічного забезпечення позову, на даний час у суду відсутня інформація з приводу можливих збитків відповідача у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову. При цьому, господарський суд роз`яснює відповідачу про можливість подання до суду відповідного клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 141, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Заяву Приватного підприємства ТРАНС-ЕКСПО за вх.№2-1654/23 від 31.10.2023 - задовольнити.

2.Заборонити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, ) вчиняти дії, направлені на перешкоджання Приватному підприємству ТРАНС-ЕКСПО (65014, Одеська обл., м. Одеса, Лідерсівський бульвар, буд. 9 "А", ) користуватися об`єктом оренди за договором оренди №45 від 21.08.2018, а саме: складськими майданчиками причалу №19, 20 вантажного терміналу (інв.№1197, реєстровий №01125809.2.ГЯШТОЯ1100), площею 14837,00 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188, що обліковуються на балансі Державного підприємства Ренійський морський торговельний порт (68800, Одеська обл., Ізмаїльський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188, ) на час розгляду та вирішення судом справи №916/4522/23.

Стягувачем за ухвалою є: Приватне підприємство ТРАНС-ЕКСПО (65014, Одеська обл., м. Одеса, Лідерсівський бульвар, буд. 9 "А", ).

Боржником за ухвалою є: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, ).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання в строк, встановлений Законом України Про виконавче провадження.

Ухвала набирає законної сили 02.11.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя Бездоля Юлія Сергіївна