УХВАЛА

31 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 927/400/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 у справі

за позовом заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі:

1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях,

2) Міністерства освіти і науки України,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармація Чернігівщини»,

2) Ніжинський державний університет імені Миколи Гоголя,

про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання звільнити нежитлові приміщення,

(у судове засідання з`явилися: прокурор - Красножон О. М., представники: Міністерства освіти і науки України - Кравець А. О., Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармація Чернігівщини» - Колісниченко А. С.),

ВСТАНОВИВ:

1. Заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, Міністерства освіти і науки України звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармація Чернігівщини», у якому просив:

- визнати недійсним договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 07.11.2022 № 13/51-22, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармація Чернігівщини»;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармація Чернігівщини» звільнити нежитлові приміщення площею 122,6 кв. м, розташовані на першому поверсі в будівлі гуртожитку № 2 Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя () за адресою: площа Івана Франка, 2, м. Ніжин, Чернігівська область.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при укладенні договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 07.11.2022 № 13/51-22, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармація Чернігівщини», орендоване майно, що обліковується на балансі Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя, використовується відповідачем-1 для продажу фармацевтичних виробів, чим порушуються вимоги Закону України «Про освіту», адже він не допускає використання майна освіти поза межами цілей освітнього процесу або обслуговуванням учасників цього процесу. Як зазначає прокурор, спірний договір суперечить вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, а відтак такий правочин підлягає визнанню недійсним із застосуванням наслідків недійсності - звільнення об`єкта оренди з метою подальшого його повернення балансоутримувачу.

2. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2023 у справі № 927/400/23 позов задоволено.

Рішення аргументоване тим, що Міністерство освіти і науки надало дозвіл на передачу спірного приміщення з метою розміщення магазину продовольчих товарів, тобто з конкретно визначеним цільовим призначенням. Разом з тим, у пункті 7.1 Розділу І спірного договору зазначено, що об`єкт оренди може бути використаний за цільовим призначенням на розсуд Орендаря, за винятком лише деяких обмежень, перелік яких наведений у цьому пункті. Тобто спірний договір не містить того цільового призначення використання спірних приміщень, дозвіл на яке був наданий Міністерством, а навпаки дозволяє Орендарю користуватись ним його на власний розсуд, у тому числі з метою, що не пов`язана із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

При укладенні спірного договору порушено норми ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту», оскільки спірні приміщення не були передані в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, а використання цього майна для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, заборонено.

При цьому, за відсутності у договорі оренди конкретного цільового призначення, визначеного у дозволі Міністерства освіти і науки України, відповідач-1 у будь-який час дії цього договору може самостійно змінити цільове призначення, у тому числі з огляду на види економічної діяльності відповідача, зазначені у ЄДР, і такі, що жодним чином не будуть стосуватись навіть обслуговування учасників освітнього процесу. Крім того, як у оголошенні про проведення аукціону, так і у Договорі оренди строк оренди не відповідає строку, на який було надано погодження Міністерством.

3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 у справі № 927/400/23 рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постанова аргументована тим, що спірне приміщення використовується відповідачем-1 для розміщення аптечного пункту, продукцію якого можуть використовувати учасники освітнього процесу для задоволення своїх особистих побутових потреб, що, окрім іншого, має особливе значення під час військового стану в країні та існування реальної небезпеки для життя та здоров`я людей, у тому числі і учасників освітнього процесу.

Доводи прокурора відносно наявності інших аптек в межах відповідної місцевості не лише не спростовують користь від соціального розміщення аптеки в спірному приміщені, а підтверджують усвідомлення прокурором наявності споживчої потреби в товарах аптечної продукції в учасників освітнього процесу.

Оскільки розміщення спірного торговельного об`єкта з продажу продовольчих лікарських товарів (аптеки) в спірному приміщенні має на меті обслуговування учасників освітнього процесу та спрямоване на покращення умов для проживання та навчання студентів, що відповідає положенням частини 4 статті 80 Закону України «Про освіту» (у відповідній редакції), тому правових підстав вважати, що оспорюваний договір оренди укладено з порушенням вимог закону, що є обов`язковою умовою для визнання його недійсним у розумінні положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України, у наведеному випадку не має. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 909/1374/19.

Обставин та доказів того, що Ніжинський державний університет імені Миколи Гоголя може самостійно забезпечити існуючу соціальну потребу учасників освітнього процесу прокурором та Ніжинським державним університетом імені Миколи Гоголя не надано, з огляду на що, надання таких послуг не може бути забезпечене безпосередньо такими закладами, а тому положення п. 29 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 03.06.2020 № 48 є дотриманими.

Враховуючи висунуті обмеження чинним на час розгляду справи Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 18.02.2022 № 13/115, спірне приміщення можна було використовувати у вкрай обмежених випадках, зокрема для розміщення магазину харчових продуктів або аптеки, з огляду на що встановленим є факт того, що з самого початку при проведенні аукціону щодо укладення договору оренди по справі передбачалось використання об`єкта оренди саме з обумовленою метою, а тому досягнення вказаної мети свідчить про реалізацію намірів сторін, якими останні керувались під час укладення спірного правочину та відповідність останнього їх інтересам.

Окрім соціально корисної функції забезпечення учасників освітнього процесу продовольчими лікарськими товарами досягається і економічний інтерес держави та Університету, адже як вбачається з листа Університету останній повідомив, що об`єкт оренди не використовується у діяльності НДУ ім. М. Гоголя протягом трьох років і це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які проживають у гуртожитку, з огляду на що замість простою пустих приміщень держава та Університет зможуть отримувати дохід від орендної плати.

Суд взяв до уваги доводи відносно необхідності ретельної перевірки можливості порушення приватного права відповідача на мирне володіння орендованим майном, отриманого у проведеній державою у відповідності до чинного законодавства конкурсній процедурі, адже можливість держави визнавати недійсними правочини, укладені у відповідності до нею ж висунутих умов не має бути свавільною і може бути застосована лише у випадку наявності очевидних порушень вимог законодавства, які відсутні за обставинами цієї справи.

4. Заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційного господарського суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Скаржник стверджує, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 20.01.2022 у справі № 906/1551/20, від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19, від 05.10.2022 по справі № 908/2757/21, від 08.11.2022 у справі № 917/1090/21, від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, від 15.04.2021 у справі № 917/782/20, від 05.08.2020 у справі № 913/152/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17; у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 906/164/17 щодо застосування статей 19, 53 Конституції України, статей 52, 56, 80 Закону України «Про освіту», статей 1, 44, 70 Закону України «Про вищу освіту», статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Спірний договір не містить того цільового призначення використання спірних приміщень, дозвіл на яке був наданий Міністерством, а навпаки дозволяє орендарю користуватись ним на його на власний розсуд, у тому числі з метою, що не пов`язана із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, оскільки зазначений у пункті 7.1 Розділу І спірного договору перелік обмежень не є таким, що відображає усі цільові призначення, які відносяться до імперативно передбаченої законом заборони використання майна державних та комунальних закладів освіти.

Оскільки спірні приміщення належать до майна закладу освіти, хоча закладом освіти і не використовуються, від цього статус майна залишається незмінним, також незмінними залишаються і заборони щодо передачі його в оренду з будь-якою метою, у тому числі з метою надання послуг, не пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

5. Під час підготовки справи до розгляду Суд з`ясував, що на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 09.08.2023 передано справу № 917/1173/22 за позовом заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Міністерства освіти і науки України та Полтавської обласної державної адміністрації (Полтавської обласної військової адміністрації) до Фізичної особи-підприємця Косика О. О. та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про визнання недійсним договору від 08.01.2014 № 2/14-Н оренди державного нерухомого майна та що перебуває на балансі Професійного-технічного училища № 31 м. Полтава та зобов`язання ФОП Косика О. О. звільнити та повернути Полтавській обласній військовій адміністрації це майно шляхом підписання акта приймання передачі.

Зазначена ухвала обґрунтована необхідністю відступити від висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 906/164/17 про те, що договір, який укладений з порушенням вимог чинного законодавства про освіту, у подібних справах підлягає визнанню недійсним за приписами статей 203, 215 ЦК України. На думку колегії суддів яка вважала необхідним відступити від вказаного висновку, подібний правочин є нікчемним як такий, що спрямований на незаконне заволодіння майном у силу приписів статті 228 цього ж Кодексу. Тому такий договір не може бути визнаний недійсним, натомість вимога про повернення майна, яке використовується всупереч закону має самостійний, а не похідний характер.

Ухвалою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2023 справу № 917/1173/22 прийнято до розгляду.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ураховуючи вищевикладене, з метою дотримання єдності судової практики та зважаючи на предмет та підстави позову, підстави касаційного оскарження (зокрема, щодо відступу від висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 906/164/17 якою і обґрунтована касаційна скарга у справі № 927/400/23), колегія суддів дійшла висновку про зупинення касаційного провадження у справі до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 917/1173/22.

Керуючись статтями 228, 230, 234, 235 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 927/400/23 за касаційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 917/1173/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С.К. Могил

О. В. Случ