ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/656/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Фізичної особи-підприємця Петричук Оксани Ростиславівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Фізичної особи-підприємця Канонік Ганни Іванівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

у судове засідання представники сторін не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Суть спору

ФОП Петричук О.Р. звернулась до Господарського суду Рівненської області із позовом до ФОП Канонік Г.І. про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :18:027:0467 шляхом перенесення (демонтажу) конструктивних елементів, виробів та конструкцій, вимощення, зведених ОСОБА_1 на земельній ділянці ОСОБА_2 на належну ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :18:027:0078.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Даний позов обґрунтовує тим, що в процесі використання своєї земельної ділянки кадастровий номер: :18:027:0467, Петричук О.Р. виявила, що Канонік Г.І. здійснює фактичне використання своєї земельної ділянки (кадастровий номер :18:027:0078) за межами встановленими в системі Державного земельного кадастру, незаконно розмістивши на належній позивачу землі металеву конструкцію сходів, виклавши замощення з бруківки та встановивши металеві стовпи для підтримки навісу, який також звисає над земельною ділянкою позивача.

Дані конструкції займають 8 м2 площі, яка фактично самовільно зайнята відповідачем, а тому ФОП Петричук О.Р., керуючись ч.ч.2,3 ст. 152 ЗК України і ст. 391 ЦК, просить усунути порушення її права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :18:027:0467 шляхом перенесення (демонтажу) конструкцій, незаконно розміщених на ній.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позов, передбаченим ст. 165 ГПК України, а відтак суд на підставі ч. 2 ст. 178, ч.9 ст. 165 ГПК України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.

В той же час, відповідач визнав позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер: :18:027:0467 і у відповідній заяві вказав, що зобов`язується добровільно, протягом 3-ьох місяців з дня ухвалення рішення судом, самостійно та за власний кошт усунути порушення меж спірної земельної ділянки.

Зокрема, відповідач зазначає, що в процесі мирного врегулювання спору сторони не дійшли спільного рішення, при чому факт порушення меж земельної ділянки, що належить позивачу, визнає.

При цьому, ФОП Канонік Г.І. не визнає позовних вимог в частині стягнення з неї судових витрат, заявляючи про те, що вона є інвалідом 2 групи - особою, яка звільнена від сплати судового збору.

Процесуальні дії у справі

03.07.2023 позовна заява ФОП Петричук О.Р. надійшла до Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою від 31.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.08.2023.

Ухвалою від 22.08.2023 відкладено підготовче засідання на 12.09.2023.

31.08.2023 від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи, у якому підприємець, з метою встановлення усіх обставин справи щодо меж земельних ділянок, враховуючи, що дані межі погоджувались між сторонами лише умовно, просить призначити земельно-технічну експертизу, перед якою поставити запитання:

1. Чи має місце порушення землекористування, зокрема, порушення меж та накладання земельних ділянок к.н.:18:027:0062 та к.н.:18:027:0078 відповідно до правовстановлювальних документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів?

2. Чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок к.н.:18:027:0062 та к.н.:18:027:0078 правовстановлювальним документам та технічній документації із землеустрою та землекористування на ці земельні ділянки? Якщо ні, то в чому полягають невідповідності?

3. Чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок к.н.:18:027:0467 та к.н.:18:027:0078 правовстановлювальним документам та технічній документації із землеустрою та землекористування на ці земельні ділянки? Якщо ні, то в чому полягають невідповідності?

4. Чи має місце порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладання земельних ділянок к.н.:18:027:0467 та к.н.:18:027:0078 відповідно до правовстановлювальних документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів?

У судовому засіданні 12.09.2023 cудом встановлено, що клопотання про призначення експертизи не направлене на адресу позивача. Присутній представник позивача додатково зазначив про наявність наміру заявити клопотання про призначення експертизи з власним переліком питань.

Ухвалою суду від 12.09.2023 підготовче судове засідання відкладено на 26.09.2023.

26.09.2023 від відповідача надійшли заяви про залишення клопотання про призначення експертизи без розгляду та про визнання позову.

26.09.2023 від позивача надійшла заява про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті, судове засідання призначене на 26.09.2023 просить провести без участі уповноваженого представника.

Ухвалою від 26.09.2023 було задоволено клопотання ФОП Канонік Г.І. і залишено без розгляду клопотання про призначення у справі земельно-технічної судової експертизи, продовжено за ініціативою суду строк підготовчого провадження на 30 днів - до 30.10.2023, закрито підготовче провадження у справі і призначено її розгляд по суті на 12.10.2023.

Ухвалою від 12.10.2023 судове засідання відкладено на 31.10.2023.

Представники сторін скористалися правом, наданим ч. 3 ст. 196 ГПК України, та заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, одночасно позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а відповідач заяву про визнання позову, додатково наголосивши, що позов визнається за виключенням вимоги про відшкодування судових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті "справедливого суду", гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Провадження у справі триває з 31.07.2023, таким чином, сторони мали достатньо часу для ефективного представлення своєї правової позиції в суді.

Оскільки явка учасників справи не визнавалася обов`язковою, враховуючи положення ч. 1 ст. 202 ГПК України, господарський суд дійшов висновку, що дана справа може бути розглянута без участі представників сторін, за наявними у ній матеріалами та містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки кадастровий номер: :18:027:0467 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0431, яка розташована у с. Зоря Рівненського району Рівненської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав.

ОСОБА_1 є власником суміжної земельної ділянки кадастровий номер: :18:027:0078 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,018 га, яка розташована у с. Зоря Рівненського району Рівненської області, що підтверджується витягом з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

В процесі використання своєї земельної ділянки, ОСОБА_2 виявила, що ОСОБА_1 здійснює фактичне використання своєї земельної ділянки: :18:027:0078 за межами встановленими в системі Державного земельного кадастру, незаконно розмістивши на належній позивачу земельній ділянці :18:027:0467 металеву конструкцію сходів, виклавши замощення з бруківки та встановивши металеві стовпи для підтримки навісу, який також звисає над земельною ділянкою позивача.

Відповідно до схеми розмежування земельних ділянок: :18:027:0467 та :18:027:0078, виготовленої ФОП Суряхін М.Б. на замовлення позивача за договором №201г від 16.06.2023 та технічного завдання вбачається, що межа між земельними ділянками утворює пряму лінію, проте на земельній ділянці Петричук О.Р. частково знаходяться металева конструкція сходів, замощення з бруківки, металеві стовпи для підтримки навісу, які відносяться до будівлі ОСОБА_1 , що займають 8 м2 площі земельної ділянки :18:027:0467.

11.03.2023 ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка була отримана 21.03.2023, проте земельна ділянка не звільнена.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у ч.1 ст. 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, зокрема, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Отже, цивільне законодавство визначає усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном як спосіб захисту речових прав, який може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

За загальним правилом, звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власникові в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №924/1220/17.

Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі №926/3881/17.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Правовий висновок такого змісту викладено у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №915/1279/17, від 20.03.2018 у справі №910/1016/17, від 17.04.2018 у справі №914/1521/17.

За наслідками долучених до матеріалів справи доказів встановлено, що:

- позивач володіє і користується земельною ділянкою з кадастровим номером :18:027:0467 площею 0,0431, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав;

- сусідня земельна ділянка з кадастровим номером :18:027:0078, площею 0,018 га належить відповідачу, що підтверджується витягом з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

- на частині земельної ділянки позивача з кадастровим номером :18:027:0467 розміщено металеву конструкцію сходів, замощення з бруківки, металеві стовпи для підтримки навісу (площа використання складає 8 м2), які відносяться до будівлі відповідача;

- факт порушення права користування частиною земельної ділянки з кадастровим номером :18:027:0467 її володільцю відповідачем шляхом розміщення металевої конструкції сходів, замощення з бруківки, металевих стовпів для підтримки навісу на площі 8 м2;

- відсутність станом на день розгляду справи по суті і постановлення рішення правомірних підстав (припису закону, договору між позивачем і відповідачем тощо) розміщення відповідачем на 8 м2 земельної ділянки з кадастровим номером :18:027:0467 металевої конструкції сходів, замощення з бруківки, металевих стовпів для підтримки навісу на площі.

Окрім того, у ході розгляду справи, відповідач визнав позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер: :18:027:0467 і у відповідній заяві вказав, що зобов`язується добровільно, протягом 3 місяців з дня ухвалення рішення судом, самостійно та за власний кошт усунути порушення меж спірної земельної ділянки.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на встановлені факти, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ФОП Канонік Г.І. усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :18:027:0467 шляхом демонтажу конструктивних елементів, виробів та конструкцій, вимощення, зведених на відповідній земельній ділянці.

В той же час, у суду відсутні підстави для зобов`язання (встановлення вказівок) для ФОП Канонік Г.І., яким чином їй слід розпоряджатися демонтованим майном (металева конструкція сходів, замощення з бруківки, металеві стовпи для підтримки навісу) та куди його переносити, - тому позовна вимога в частині "перенесення зведених на земельній ділянці Петричук О.Р. конструкцій на належну Канонік Г.І. земельну ділянку кадастровий номер :18:027:0078" - задоволенню не підлягає.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обидві земельні ділянки (кадастровий номер :18:027:0467, яка належить позивачу і кадастровий номер :18:027:0078, яка належить відповідачу) розміщені у с. Зоря Рівненського р-ну Рівненської обл. та використовуються сторонами для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Позивач та відповідач мають статус ФОП: основний вид діяльності ФОП Петричук О. Р. є: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; основний вид діяльності ФОП Канонік Г. І. є: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами

Отож, сторони здійснюють комерційну діяльність на вказаних у позові земельних ділянках та виступають у спірних правовідносинах суб`єктами господарювання, а тому спір відповідно до правових висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 09.08.2022 року у справі №923/1131/21 за суб`єктним складом учасників та характером правовідносин підлягає вирішенню в господарських судах з огляду на положення ст. 20 ГПК.

Аналогічні за змістом висновки щодо критеріїв розмежування судової юрисдикції наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/2260/17 від 21.08.2019 у справі №922/4239/16 від 25.02.2020 у справі № 916/385/19.

Розміщення конструкцій відповідача на земельній ділянці, яка належить позивачу, порушує інтереси останнього, які полягають у обмеженні права користування належною йому земельною ділянкою, і обумовлює настання законом правових наслідків у вигляді усунення перешкод у користуванні даною земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову - зобов`зання ФОП Канонік Г.І. усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :18:027:0467 шляхом демонтажу конструктивних елементів, виробів та конструкцій, вимощення, зведених на відповідній земельній ділянці. В решті вимог - суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідач подала копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 з приміткою про те, що Канонік Г.І. являється ІІ групи.

Враховуючи викладене, судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн, сплачений позивачем, що підтверджується квитанцією №9310-5338-8183-3112 від 03.07.2023, не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Подібний за правовим змістом висновок зроблено у постанові Верховного суду від 04.072023 у справі №924/568/22.

Також, згідно із ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

У зв`язку з вищезазначеним, суд роз`яснює позивачу право на звернення з заявою про повернення 50% судового збору у зв`язку визнанням відповідачем позову.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати фізичну особу-підприємця Канонік Ганну Іванівну ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою фізичної особи-підприємця Петричук Оксани Ростиславівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з кадастровим номером :18:027:0467 шляхом демонтажу конструктивних елементів, виробів та конструкцій, вимощення, зведених на земельній ділянці з кадастровим номером :18:027:0467.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано "07" листопада 2023 року.

Суддя Ю.Г. РОМАНЮК