РІШЕННЯ

02 жовтня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/386/23

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Сиротюк К.В.

Розглянув справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Керівника Тернопільської окружної прокуратури, бул. Т.Шевченка, 7, м. Тернопіль в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, вул. Костюшка, 8, м. Львів, в особі Національної служби здоров"я України, пр-т Ст. Бандери, 19, м. Київ.

до відповідачів:

1. Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", вул. Р. Купчинського, 14, м. Тернопіль.

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс", вул. Збаразька, 16, м. Тернопіль.

Про визнання недійсним рішення тендерного комітету Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", оформлене протоколом від 17.03.2021; визнання недійсним договору від 29.03.2021 за № 198 та стягнення коштів у розмірі 3 270 966,07 грн.

За участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, вул. Героїв Майдану, 54, м. Хмельницький.

За участю учасників судового процесу:

від прокуратури: Вигонна І.В. прокурор.

від позивача Західного офісу Держаудитслужби: Мартинович С.Б. представник.

від відповідачів:

1. Коцюба Н.Я. адвокат.

2. Дубовий А.М. - адвокат.

Судові процедури

Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмного забезпечення "EasyCon".

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи.

Керівник Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби в особі Національної служби здоров"я України звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: 1. Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс" про визнання недійсним рішення тендерного комітету Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська міська лікарня №2", оформлене протоколом від 17.03.2021; про визнання недійсним договору від 29.03.2021 за № 198 та про стягнення коштів у розмірі 3 270 966,07 грн.

Відкриття провадження у справі.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2023, для розгляду справи №921/386/23 визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2023 відкрито провадження у справі №921/386/23 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 19.07.2023.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначено на 19.07.2023.

Судове засідання 19.07.2023 не відбулося, у зв"язку з перебуванням судді Боровця Я.Я. у відпустці в період з 17.07.2023 по 21.07.2023.

Ухвалою суду від 24.07.2023 призначено підготовче засідання у справі №921/386/23 на 10.08.2023.

У підготовчому засіданні 10.08.2023 оголошено перерву до 07.09.2023, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою суду від 07.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/386/23 до судового розгляду по суті на 21.09.2023.

Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 21.09.2023 розпочато розгляд справи по суті.

Протокольною ухвалою від 21.09.2023 судове засідання відкладено на 02.10.2023.

При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог прокурора та представника позивача, їх вступне та заключне слово та заперечення представників відповідача 1 та 2, їх вступне та заключне слово.

У судовому засіданні 02.10.2023, після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, суд, після виходу із нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області суду від 05.06.2023 залучено до участі у справі №921/386/23 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Південно-західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (вул. Героїв Майдану, 54, м. Хмельницький).

Також, даною ухвалою витребувано у Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України належним чином завірені копії - документи, що стали підставою для прийняття рішень адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.08.2021 за № 72/40-р/к та від 24.09.2021 за № 72/45-р/к.

Ухвалою суду від 24.07.2023 внесено дані РНОКПП Коцюби Надії Ярославівни до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи № 921/386/23 в підсистемі "Електронний суд", в якості представника відповідача 1 Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2". Надано представнику Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" Коцюбі Надії Ярославівні доступ до електронної справи №921/386/23 в підсистемі "Електронний суд".

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2023 у клопотаннях Тернопільської окружної прокуратури про поновлення строку для подання відповідей на відзиви, відмовлено.

Аргументи сторін

Правова позиція прокурора.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Юмед Плюс" порушено законодавство про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведеного Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" тендера, що не сумісне з основними засадами цивільного законодавства. У діях ТОВ "Юмед Плюс" вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення тендера та недобросовісне отримання права на укладення договору. Завідомо суперечлива мета дій відповідача 2 полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах. У зв`язку з цим, рішення, оформлене протоколом від 17.03.2021 тендерного комітету Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст.215, ч. 1 ст.203 ЦК України. Тендер відбувся за участю в ньому двох учасників - ТОВ "Юмед Плюс" та ФОП Федорончуком М.М., які вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених між собою дій, що стосуються спотворення результатів цього тендера. Отже, придбання Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" медичних матеріалів проведено за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендера її видимості. Тому договір, укладений за підсумками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ"Юмед Плюс", на підставі ст. ст.203, 215 ЦК України. За результатами виконання договору ТОВ "Юмед Плюс" одержало кошти з державного бююджету в розмірі 3 270 966,07 грн. Враховуючи наявність умислу лише у ТОВ "Юмед Плюс", як сторони оспорюваного договору, одержані ним 3 270 966,07 грн за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору, а отримані нею за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.

В якості правових підстав позову зазначено приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про публічні закупівлі", Закону України "Про захист економічної конкуренції", ст. ст.16, 202, 203, 215, 228 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні прокурором підтримано позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задоволити.

Правова позиція позивача.

Представник позивача Західного офісу Держаудитслужби позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити.

Заперечення відповідача 1 .

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві (вх.№6001 від 18.07.2023), який долучено до матеріалів справи, поновивши строк для подання відзиву, визнавши поважною причину пропуску відповідачем 1 вказаного строку, про що зазначено в ухвалі суду від 07.09.2023. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Заперечення відповідача 2.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві ( вх. №5767 від 06.07.2023), просить суд відмовити у задоволенні позову.

Пояснення третьої особи.

Представник третьої особи в судові засідання не з"явився, проте надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вх. №5579 від 29.06.2023). Також, третьою особою надіслано письмові пояснення, відповідно до вимог статті 168 ГПК України, долучивши при цьому документи, що стали підставою для прийняття рішень адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.08.2021 за № 72/40-р/к та від 24.09.2021 за № 72/45-р/к, на виконання вимог ухвали суду.

Щодо наявності підстав прокурора для представництва інтересів держави в суді.

Статтею 131-1Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Межі повноважень прокурора передбачені як Господарським процесуальним кодексом України так і Законом України "Про прокуратуру".

Статтею 53 ГПК України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4).

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч.1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (ч.3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (ч.4).

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 17.08.2020 у справі №924/1240/18 та від 31.08.2020 у справі №913/685/19.

Одним із ключових для застосування норм ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та визначення згаданого елемента є поняття "інтерес держави".

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора із захисту суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15, від 28.01.2021 у справі № 380/3398/20, від 05.10.2021 у справі № 380/2266/21, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20 та від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18.

Необхідність звернення прокурора з даним позовом зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення ТОВ "Юмед Плюс" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, призвело до придбання товару за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендеру її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання товару з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання бюджетних коштів, за рахунок яких здійснюється фінансування закладів охорони здоров`я, що перебувають у комунальній власності.

Витрачання значної суми коштів місцевого бюджету призводить до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету, забезпечення виконання відповідних програм і, як наслідок, до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету; не сприяє раціональному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення інтересів держави.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Правова позиція наведена в постановах Верховного Суду у справі № 924/1237/17 від 20.09.2018, у справі № 918/313/17 від 27.02.2018.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Щодо підстав для звернення прокурора в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби.

Статтею 7 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що державне регулювання та контроль у сфері закупівель здійснюють уповноважений орган та інші органи відповідно до їх компетенції. Контроль у сфері закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Як визначено статтею 8 Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (стаття 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п. п. 1, 7, 8, 10 ч.1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні унормовано положеннями та приписами Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ від 03.02.2016 № 43.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №43 від 03.02.2016, Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів (п.3 Положення про Державну аудиторську службу України) .

Пунктом 4 Положення про Державну аудиторську службу України визначено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (п.6 Положення).

Таким чином, Державна аудиторська служба України як орган, який здійснює фінансовий контроль, при моніторингу публічних закупівель має право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави, а також в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Таким чином, Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №826/9672/17 та у постанові Верховного Суду у складі колегії об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, у постановах Верховного Суду від 05.08.2021 у справі №911/1236/20, від 10.02.2022 у справі №927/284/21, від 31.05.2022 у справі №927/515/21.

Водночас, положення вищевказаних нормативно-правових актів не визначають конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави.

Правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Як вбачається з матеріалів справи, Тернопільською окружною прокуратурою у листі від 28.03.2023 за №50-86-3103ВИХ-23 доведено Західному офісу Держаудитслужби у Тернопільській області про допущені порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, призвело до придбання товару за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції.

Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області своєю відповіддю листом від 10.04.2023 повідомлено Тернопільську окружну прокуратуру про те, що заходи по реалізації функцій фінансового контролю не вживалися у зв`язку з відсутністю правових підстав та заходи позовного характеру шляхом звернення до суду здійснюватися не будуть. Водночас, висловлено прохання щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Також, управління не заперечувало щодо звернення прокуратури з відповідним позовом до суду.

Оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять, вказаним уповноваженим органом у даних спірних правовідносинах жодних дієвих заходів з метою усунення порушень, вказаних окружною прокуратурою, не вжито.

Наведене утворює передбачений вимогами Конституції України та Закону України "Про прокуратуру" винятковий випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах Західного офісу Державної аудиторської служби України.

За наведених мотивів суд погоджується з доводами прокурора, що Західний офіс Держаудитслужби є компетентним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №911/1534/19.

Оскільки Держаудитслужба є компетентним органом, уповноваженим державою на здійснення функцій контролю за використанням коштів державного бюджету, зокрема для здійснення закупівель, суд дійшов висновку, що прокурором правильно визначено останню як особу, в інтересах якої він звернувся до суду за захистом порушеного інтересу держави.

Разом з цим, позовна заява прокурором подана в інтересах держави в особі Національної служби здоров"я України з огляду на те, що джерелом фінансування предмету закупівлі є кошти бюджету.

Щодо підстав для звернення прокурора в інтересах держави в особі Національної служби здоров"я України .

Закон України " Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" визначає державні фінансові гарантії надання необхідних пацієнтам послуг з медичного обслуговування (медичних послуг) та лікарських засобів належної якості, реімбурсації лікарських засобів та медичних виробів (включаючи допоміжні засоби) за рахунок коштів Державного бюджету України за програмою медичних гарантій.

Статтею 3 Закону України " Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" встановлено, що держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

Як визначено статтею 7 Закону України " Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" основними функціями Національної служби здоров"я України, як Уповноваженого органу є: реалізація державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення за програмою медичних гарантій; виконання функцій замовника медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів за програмою медичних гарантій; укладення, зміна та припинення договорів про медичне обслуговування населення та договорів про реімбурсацію; здійснення заходів, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій.

Відповідно до пункту 1 Положення про Національну службу здоров"я України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 за №1101, (Положення) Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

Основними завданнями НСЗУ є зокрема реалізація державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій); виконання функцій замовника медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів за програмою медичних гарантій ( пункт 3 Положення).

Пунктом 4 Положення, зазначено, що НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій, у тому числі заходи з перевірки дотримання надавачами медичних послуг вимог, установлених порядком використання коштів програми медичних гарантій, умов договорів про медичне обслуговування населення шляхом здійснення моніторингу у спосіб, передбачений у Типовій формі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 410 "Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій".

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою "Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення" визначено Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року № 1086 (Порядок).

Пунктом 5 Порядку визначено, що оплата послуг за договором про медичне обслуговування населення, укладеним із НСЗУ (договір), здійснюється на рахунки надавачів медичних послуг, відкриті в установах банків, на підставі звітів (рахунків у разі здійснення попередньої оплати), що внесені такими надавачами медичних послуг до електронної системи охорони здоров`я.

У 2021 році між Національною службою здоров"я України та Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська міська лікарня №2" укладено ряд договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, на виконання яких НСЗУ за рахунок коштів Державного бюджету України перерахувала лікувальному закладу кошти за надання медичних послуг пацієнтам, що підтверджується листом Національної служби здоров"я України за № 14787/2-16-23 від 25.04.2023.

Закон України "Про центральні органи виконавчої влади" визначає організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України.

Статтею 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади ( до яких відноситься і Національна служба здоров"я України) та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що видатками бюджету є кошти, спрямовані на виконання бюджетних програм, передбачених відповідним бюджетом (стаття 2 Бюджетного кодексу України).

Статтею 7 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

У свою чергу практична реалізація вказаного принципу бюджетної системи України під час здійснення видатків бюджету досягається завдяки Закону України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.

Так, відповідно до статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за принципами добросовісної конкуренції серед учасників і максимальної економії, ефективності та пропорційності.

Проте, порушення учасниками закупівель вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", спрямованого на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, нівелює можливість втілення вказаних принципів бюджетної системи України та публічних закупівель, призводить до неефективного та неекономного використання бюджетних коштів для придбання товарів, робіт і послуг.

Отже органом, уповноваженим державною на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах є Національна служба здоров"я України, як орган, який здійснював фінансування закупівлі.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 20.09.2018 у справі №924/1237/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 встановила, що сам факт не звернення до суду уповноваженого органу, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та мав змогу захистити порушені інтереси свідчить, що такий орган неналежно виконує свої повноваження.

Внаслідок нездійснення вказаними органами належних заходів інтереси держави залишаються незахищеними.

На виконання вимог ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", Тернопільською окружною прокуратурою 10.05.2023 повідомлено Національну службу здоров"я України та Західний офіс Держаудитслужби та Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області листами повідомлення за №50-86-4607ВИХ-23 та №50-86-4606ВИХ-23 про представництво інтересів держави шляхом подання позову до господарського суду.

Оскільки позивачі були обізнані про відповідне порушення прав держави, не вчинили належних дій на усунення таких порушень та захист прав та інтересів держави, суд вважає, що у даному випадку прокуратурою доведено наявність підстав для здійснення представницьких функцій шляхом звернення до суду з позовом у цій справі в інтересах держави.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Тернопільською окружною прокуратурою під час виконання повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави у бюджетній сфері щодо визнання недійсними рішення тендерного комітету Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", оформленого протоколом розгляду тендерних пропозицій щодо процедури відкритих торгів на закупівлю товару: ДК 021:20-3 медичні матеріали та договору про закупівлю товару №198 від 29.03.2021 укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс", як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу відповідача -2 та застосування наслідків недійсності.

Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" в електронній системі закупівель "Рrozorro" розпочато процедуру відкритих торгів , а саме опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів щодо закупівлі медичних матеріалів, ДК 021:20-3 (ідентифікатор закупівлі UА-2021-02-24-015009-b), доступне за посиланням: https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-02-4-0150009-b.

Очікувана вартість предмета закупівлі становила 4 470 000,00 гривень.

Відповідно до Реєстру отриманих тендерних пропозицій участь у відкритих торгах прийняли два суб`єкти господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс" з пропозицією 4 428 880,00 грн та Фізична особа - підприємець Федорончук Михайло Миколайович з пропозицією 4 442 875,00 грн

Критерієм вибору переможця була ціна.

Найбільш економічно вигідною тендерною пропозицією з переліку учасників виявилася пропозиція ТОВ "Юмед Плюс", яка відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.

У зв`язку з цим, ТОВ "Юмед Плюс" визнано переможцем процедури відкритих торгів, що підтверджується протоколом розгляду тендерних пропозицій щодо процедури відкритих торгів на закупівлю товару від 17.03.2021, складеним на засіданні тендерного комітету Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2". Також прийнято рішення про намір укласти договір про закупівлю із вказаним товариством.

Таким чином, електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір про закупівлю .

29 березня 2021 року між Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю " Юмед Плюс" (Постачальник) укладено договір №198 щодо закупівлі, відповідно до умов якого Постачальник зобов"язується поставити Замовникові товар: предмет закупівлі Код закупівлі згідно з ДК 021:20-3 медичні матеріали (Код НК 17471 хірургічна нитка з поліглактіну, 17471 хірургічна нитка з поліглактіну, 17471 хірургічна нитка з поліглактіну, 61938 набір одягу хірургічний/оглядовий; 47783 простирадло хірургічне загального призначення, одноразового використання, стерильне; 35091 халат операційний одноразово застосування; 32279 шапочка хірургічна , одноразового використання, нестерильна; 35177 маска медична захисна; 61937 бахіли хірургічні; 44059 одноразовий акушерсько-гінекологічний хірургічний набір, що не містить лікарських засобів; 44059 одноразовий акушерсько-генікологічний хірургічний набір, що не містить лікарських засобів ( товар), зазначений в специфікації, а Замовник зобов"язується прийняти і оплатити належним чином поставлений товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором ( п.1.1. Договору).

Пунктом 2.1. Договору визначено, що найменування (номенклатура, асортимент) та кількість товару визначається у специфікації до договору. Специфікація підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печатками сторін, додається до Договору та є його невід"ємною частиною (Додаток 1 до Договору).

Загальна вартість договору: 4 428 880,00 грн, в т.ч. ПДВ 289 739,81 грн, відповідно до п. 193.1 Податкового кодексу України (п. 3.1. Договору).

Згідно пункту 4.1. Договору оплата за поставлений товар, здійснюється Замовником впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання кожної окремої партії товару, на підставі належно оформлених первинних документів - видаткової накладної .

Строк (термін) поставки товару - з дати підписання Договору до 31.12.2021 (п. 5.1 Договору).

Приймання - передача Товару за ціною та кількістю здійснюється відповідно до видаткової накладної та Специфікації ( п.6.1. Договору) .

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2021 року (п.12.1 Договору).

Також, 29.03.2021 сторонами підписано Специфікацію до договору №198 (Додаток №1 , якою сторони погодили найменування товару та код НК 024-2019, од. виміру, кількість, ціну та загальну вартість, яка становить 4 428 880,00 грн, в т. ч. ПДВ 289 739,81 грн.

09.04.2021 між Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю " Юмед Плюс" (Постачальник) укладено Додаткову угоду №1 до договору №198 від 19.03.2021, якою сторони домовились зменшити вартість товару, виклавши пункт 3.1 Договору в наступній редакції: "3.1. Загальна вартість договору: 4 423 075,50 грн, в т.ч. ПДВ 283 992,00 грн, відповідно до п. 193.1 Податкового кодексу України.

Також, 09.04.2021 сторонами підписано Специфікацію до Додаткової угоди №1 (Додаток №1 ) на загальну вартість - 4 423 075,50 грн.

Крім того, 29.12.2021 між Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс" (Постачальник) укладено Додаткову угоду №2 до договору №198 від 19.03.2021, якою сторони домовились зменшити вартість товару, виклавши пункт 3.1 Договору в наступній редакції : "3.1. Загальна вартість договору: 3 270 966,70 грн, в т.ч. ПДВ 208 563,40 грн.

Також, 29.12.2021 сторонами підписано Специфікацію до Додаткової угоди №2 (Додаток №1 ) на загальну вартість -3 270 966,70 грн.

На виконання умов договору, ТОВ "Юмед Плюс" поставило, а КНП "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" отримало товар на загальну суму 3 270 966,70 грн, про що свідчать видаткові накладні №88 від 12.04.2021 на суму 82 925,50 грн, №87 від 12.04.2021 на суму 866 987,44 грн, №113 від 27.05.2021 на суму 23 532,51 грн, №121 від 03.06.2021 на суму 249 348,23 грн, №140 від 01.07.2021 на суму 94 131,10 грн, №146 від 04.08.2021 на суму 585 098,63 грн, №150 від 06.08.2021 на суму 94 131,09 грн, №164 від 09.09.2021 на суму 284 504,38 грн, №181 від 26.10.2021 на суму 94 131,09 грн, №191 від 16.11.2021 на суму 94 500,78 грн, №203 від 02.12.2021 на суму 189 967,77 грн, №210 від 15.12.2021 на суму 153 541,35 грн, №211 від 22.12.2021 на суму 247 170,59 грн, №212 від 28.12.2021 на суму 112 956,05 грн, №214 від 29.12.2021 на суму 98 039,56 грн.

Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" за отриманий товар здійснено оплату на загальну суму 3 270 966,70 грн, про що свідчать платіжні доручення №474 від 13.04.2021 на суму 82 925,50 грн, №473 від 13.04.2021 на суму 866 987,44 грн, №748 від 27.05.2021 на суму 23 532,51 грн, №808 від 07.06.2021 на суму 249 348,23 грн, №951 від 02.07.2021 на суму 94 131,10 грн, №1138 від 06.08.2021 на суму 585 098,63 грн, №1162 від 09.08.2021 на суму 94 131,09 грн, №1352 від 10.09.2021 на суму 284 504,38 грн, №1666 від 01.11.2021 на суму 94 131,09 грн, №1816 від 02.12.2021 на суму 94 500,78 грн, №1923 від 08.12.2021 на суму 189 967,77 грн, №2027 від 28.12.2021 на суму 400 711,94 грн, №2050 від 29.12.2021 на суму 112 956,05 грн, №2077 від 29.12.2021 на суму 98 039,56 грн.

Відповідно до Звіту про виконання договору про закупівлю UА-2021-02-24-015009-b (дата формування звіту 05.01.2022) джерелом фінансування закупівлі є кошти Національної служби здоров`я України, а сума оплати за договором становить 3 270 966,07 грн.

24 вересня 2021 року адміністративна колегія Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи №72/36-21 прийняла рішення №72/45-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Пунктом 1 резолютивної частини рішення адміністративної колегії , визнано, що ФОП Федорончук М.М. та ТОВ "Юмед Плюс" вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції ", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій , які стосуються спотворення торгів, шляхом узгодження конкурентної поведінки при підготовці та участі у відкритих торгах по закупівлі товару "Медичні матеріали", які проводились Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" .

Під час розгляду адміністративною колегією Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України справи встановлено факт узгоджених дій ТОВ "Юмед Плюс" та ФОП Федорончук М.М. під час участі у торгах, що підтверджується: використання однієї ІР-адреси; встановлення цінових пропозицій ФОП Федорончуком М.М. переважно вище конкурента, без врахування більш сприятливого режиму оподаткування, що дозволяв знизити ціну; узгоджена поведінка під час електронного аукціону ; наявність господарських відносин між ТОВ "Юмед Плюс" і ФОП Федорончуком М.М. до відкритих торгів; подання однакових сертифікатів, схожість в оформленні документів, наявність однакових дефектів на документах та властивостей файлів (створені з використанням одного комп"ютерного обладнання); між номерами телефонів ТОВ "Юмед Плюс" та ФОП Федорончук М.М. відбувалися неодноразові з"єднання під час підготовки та участі у торгах.

Адміністративна колегія дійшла висновку, що така поведінка ТОВ "Юмед Плюс" та ФОП Федоронуком М.М. становить порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до пункту 1 статті 50, пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Також, вказаним рішенням адміністративної колегії накладено штрафи за виявлені порушення, зокрема на ФОП Федорончука М.М. штраф розмірі 30 717,00 грн ; на Товариство з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс" штраф у розмірі 68 000,00 грн.

Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру судових рішень , рішення адміністративної колегії від 24.09.2021 не оскаржувалося відповідно до статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у судовому порядку, а тому є законним.

Натомість, як Товариство з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс" так і ФОП Федорончук М.М. штрафи сплатили в добровільному порядку, про що свідчать платіжні доручення №93 від 01.11.2021, №466 від 12.10.2021.

Як стверджує прокурор, очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері є вчинення ТОВ "Юмед Плюс" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, що призвело до придбання товару за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання товару з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

Нездійснення протягом тривалого часу Західним офісом Держаудитслужби, як органів, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, захисту порушених інтересів держави стало підставою для звернення до суду прокурора з даним позовом.

Зміст спірних правовідносин, які склались між сторонами.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються, зокрема, положеннями Цивільного кодексу України, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Закону України "Про захист економічної конкуренції", Законом України "Про публічні закупівлі" .

Норми права, які застосував суд.

Мотивована оцінка судом.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов таких висновків.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема, визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Тобто, право на судовий захист у суб`єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.

Щодо підстав для визнання недійсними рішення, оформленого протоколом тендерного комітету Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська міська лікарня №2", оформлене протоколом від 17.03.2021 та договору про закупівлю товару від 29.03.2021 за № 198, суд встановив таке.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1ст. 203 ЦК України).

Згідно частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Аналогічна норма викладена у частині 1 статті 208 Господарського кодексу України.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

До договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення такого договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Частиною 3 статті 5 Господарського кодексу України регламентовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 викладено правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст.228 ЦК України в сукупності з ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Правовий висновок наведено у постанові Верховного суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), який означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.

Питання про те, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених процесуальним законом. При цьому вирок суду, постановлений у кримінальній справі, не є єдиним та обов`язковим доказом вини.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладено і в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/1421/16, від 15.02.2018 у справі № 911/1023/17, від 17.04.2018 у справі № 910/1424/16, від 31.05.2018 у справі № 911/639/17, від 09.07.2019 у справі № 911/1113/18, від 10.06.2021 у справі № 910/114/19, від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17 від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Як констатує Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Частиною 5 статті 13 Цивільного кодексу України, визначено, що цілі реалізації цивільних прав, не допускає їх використання з метою неправомірного обмеження конкуренції, а також недобросовісну конкуренцію.

Закон України "Про захист економічної конкуренції" визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Статтею 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію. Державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Згідно статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються зокрема спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Одним із найпоширеніших видів порушень, що спотворює конкуренцію, є антиконкурентні узгоджені дії, внаслідок яких усувається конкуренція та змагальність між учасниками, що призводить до спотворення конкурентного середовища в цілому.

Як визначено статтею 50 Закону Укоаїни "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Конкурентна процедура закупівлі (тендер) - здійснення конкурентного відбору учасників за процедурами закупівлі відкритих торгів, торгів з обмеженою участю та конкурентного діалогу (ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" ).

Тому, оголошуючи проведення відкритих торгів, Комунальне некомерційне підприємство "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" мало на меті не просто задовольнити потребу в придбанні товару, а здійснити його придбання на засадах конкурентності учасників відповідного тендера.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за принципами: добросовісної конкуренції серед учасників; максимальної економії, ефективності та пропорційності.

Учасники процедур закупівлі, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.

У постанові від 10.06.2021 у справі № 910/114/19 Верховний Суд у п.п. 32, 33 виклав таку правову позицію: визначене положеннями Закону України "Про публічні закупівлі" спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави хоч і має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, проте одночасно слугує захисту інтересів держави, а тому така процедура спрямована, перш за все, на задоволення потреб держави у певних групах товарів, робіт і послуг в особі конкретних замовників, які фінансуються за рахунок бюджетних коштів. Відтак, прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" вимог.

Обставини вчинення відповідачем 2 порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі підтверджуються рішенням адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.09.2021 № 72/45-р/к у справі № 72/36-21.

Таким чином, орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні учасниками, у тому числі ТОВ "Юмед Плюс", результатів торгів.

Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником.

Рішення не оскаржувалося, відповідно до норм Закону України "Про захист економічної конкуренції", а тому є чинне.

Невід`ємною умовою ефективного функціонування економічної системи в Україні є розвиток якісного конкурентного середовища - результату й сукупності умов взаємодії усіх суб`єктів ринку за відповідного рівня економічного змагання й можливості впливу окремих економічних агентів на загальноринкову ситуацію.

Вільне змагання суб`єктів господарювання забезпечує встановлення цін на рівні, що приводить до оптимального розподілу суспільних ресурсів, сприяє підвищенню рівня організації господарської діяльності та здійсненню науково-технічного прогресу.

Ефективна економіка своєю чергою забезпечує високу та динамічну продуктивність капіталу як інвестиційну складову та результативність праці як соціальну складову, що є запорукою зростання загального добробуту.

Проте, порушення відповідачем 2 ТОВ "Юмед Плюс" законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів відкритих торгів, проведених Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", несумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України "Про публічні закупівлі", нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві.

Дії ТОВ "Юмед Плюс" та ФОП Федорончуком М.М. , які полягали у взаємозв`язку учасників процедури закупівлі, спільної стратегії у торгах, яка полягала у не зниженні цінових пропозицій, наявності господарських відносин між вказаним суб`єктами господарювання, фактичному розташуванні за однаковими адресами, використання одного електронного майданчика та одних і тих же ІР-адрес, схожості в оформленні документів у складі тендерних пропозицій, тощо є узгодженою поведінкою, що стосується спотворення результатів торгів.

Тому дії відповідача 2 спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.

Враховуючи зазначене, в діях ТОВ "Юмед Плюс" вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення зазначеного тендера та недобросовісне отримання права на укладення договору.

Відповідач 2 мав на меті уникнути встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.

В силу положень ст. 202 ЦК України протокол (рішення) від 17.03.2021 тендерного комітету Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" , яким ТОВ "Юмед Плюс" визнано переможцем торгів та вирішено укласти з ним договір на закупівлю, є правочином, вчиненим замовником та спрямованим на набуття у нього та вказаного суб`єкта господарювання цивільних прав та обов`язків щодо укладення договору про закупівлю товарів від 29.03.2021 № 198.

Схожий за змістом висновок щодо застосування ст. 202 ЦК України в подібних правовідносинах також викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

У зв`язку із цим, протокол (рішення) від 17.03.2021 тендерного комітету Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", завідомо суперечить інтересам держави та суспільства та підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст.215, ч. 1 ст.203 та ч. 3 ст.228 ЦК України.

Як визначено статтею 1 Закону України "Про публічні закупівлі" , договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Згідно статті 33 Закону України "Про публічні закупівлі", Замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем процедури закупівлі, протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Враховуючи викладене, визнання недійсним протоколу (рішення) від 17.03.2021 тендерного комітету Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", встановлення судом порушення ТОВ "Юмед Плюс" Закону України "Про захист економічної конкуренції" та принципів добросовісності та справедливості, договір від 29.03.2021 № 198 щодо закупівлі медичних матеріалів , укладений між Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс"на підставі вказаного протоколу (рішення) від 17.03.2021 також підлягає визнанню недійсним, на підставі ст. 215 та ст. 203 Цивільного кодексу України.

Неправомірна поведінка, що мала місце на стадії проведення процедури закупівлі та прийняття спірного протоколу, не може мати правомірного наслідку - укладення договору.

Отже недійсність результатів спірної закупівлі свідчить про незаконність укладеного за підсумками її проведення договору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №910/16309/18.

Щодо застосування наслідків недійсності договору від 29.03.2021 № 198, суд зазначає таке.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.12.2021 у справі №906/1061/20 зазначила, що до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім нього, законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків, визначених в ст. 216 ЦК України, або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності правочину, визнаного таким судом, є обов`язковими та не можуть бути проігноровані його сторонами.

Так, оспорюваний договір є виконаним та оплаченим на суму 3 270 996,07 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №474 від 13.04.2021 на суму 82 925,50 грн, №473 від 13.04.2021 на суму 866 987,44 грн, №748 від 27.05.2021 на суму 23 532,51 грн, №808 від 07.06.2021 на суму 249 348,23 грн, №951 від 02.07.2021 на суму 94 131,10 грн, №1138 від 06.08.2021 на суму 585 098,63 грн, №1162 від 09.08.2021 на суму 94 131,09 грн, №1352 від 10.09.2021 на суму 284 504,38 грн, №1666 від 01.11.2021 на суму 94 131,09 грн, №1816 від 02.12.2021 на суму 94 500,78 грн, №1923 від 08.12.2021 на суму 189 967,77 грн, №2027 від 28.12.2021 на суму 400 711,94 грн, №2050 від 29.12.2021 на суму 112 956,05 грн, №2077 від 29.12.2021 на суму 98 039,56 грн.

Цивільний кодекс України встановлює особливі правові наслідки такої недійсності правочинів.

Частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Відповідач 2 усвідомлював або повинен був усвідомлювати протиправність своїх дій у спірних правовідносинах і суперечність їх мети інтересам держави та суспільства, і прагнув настання таких наслідків.

ТОВ "Юмед Плюс" за спірним договором одержано грошові кошти в сумі 3 270 966,07 грн, що не оспорюється сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс", маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору від 29.03.2021 за № 198, з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, взяло участь в проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого привласнило бюджетні кошти в сумі 3 270 966,07 грн.

Вищенаведене свідчить про наявність у товариства умислу на укладення спірного договору, який суперечить інтересам держави і суспільства, з метою отримання прибутку.

Верховним Судом у постанові від 07.07.2021 у справі № 905/1562/20 зроблено правовий висновок, що на стадії, коли укладений в результаті закупівлі договір є виконаним, вимога про визнання такого договору недійсним, без вирішення судом питання про застосування правових наслідків такої недійсності, не є ефективним способом захисту.

Таким чином, грошові кошти в сумі 3 270 966,07 грн, які були перераховані відповідачем 1 відповідачу 2 на виконання договору від 29.03.2021 № 198, підлягають стягненню з ТОВ "Юмед Плюс" на користь Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" та в подальшому з останнього у дохід держави.

При аналізі доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).

Всі інші доводи та заперечення сторін не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються вищевикладеними висновками суду.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Правова позиція, наведена у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Висновок суду.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.

Верховний Суд у справі № 521/17654/15-ц (постанова від 16 січня 2019 року) при вирішенні спору застосував загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керувався однією з аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

При цьому Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати.

Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Щодо судового збору у розмірі 54 432,49 грн.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Факт зарахування сплаченого Тернопільською обласною прокуратурою при зверненні до суду з даним позовом судового збору в сумі 54 432,49 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області ( міститься в матеріалах справи).

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 54 432,49 грн покладається на відповідача 2 ТОВ "Юмед Плюс".

02.10.2023 при проголошенні скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частини рішення) судом зазначено статті Господарського процесуального кодексу України , якими керується суд при винесенні рішення - статті 7, 13, 42, 86, 129, 130, 181, 182, 183, 185, 210, 232, 233, 236-241, 331 замість - статей 7, 13, 42, 53, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241.

Частиною 7 статті 233 ГПК України передбачено, що виправлення в судових рішеннях повинні бути застережені перед підписом судді.

Зважаючи на наведене, суд робить застереження про виправлення в цій частині рішення до його підписання суддею.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 53, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Судові витрати у складі судового збору у розмірі 54 432,49 грн покласти на відповідача 2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс".

3. Визнати недійсним рішення тендерного комітету Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", оформлене протоколом засідання від 17.03.2021 про визнання переможцем процедури відкритих торгів Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс" і прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю, номер процедури закупівлі в електронній системі закупівель UA2-2021-02-24015009-b, цінова пропозиція 4 428 880,00 грн з ПДВ .

4. Визнати недійсним договір від 29.03.2021 за № 198, укладений між Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс".

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс", вул. Збаразька, 16, м. Тернопіль, на користь Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", вул. Р. Купчинського, 14, м. Тернопіль, - 3 270 966,07 грн, а з Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", вул. Р. Купчинського, 14, м. Тернопіль, кошти в сумі 3 270 966,07 грн одержані ним за рішенням суду стягнути дохід держави.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс", вул. Збаразька, 16, м. Тернопіль, на користь Тернопільської обласної прокуратури, вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, ідентифікаційний код одержувача 02910098, р/р UA0004091 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код економічної класифікації видатків бюджету - 2800 - 54 432,49 грн судового збору.

7. Видати накази стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256 -257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Примірник рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

Тернопільській окружній прокуратурі, бул. Т.Шевченка, 7, м. Тернопіль.

Західному офісу Держаудитслужби, вул. Костюшка, 8, м. Львів.

Національній службі здоров"я України, пр-т Ст. Бандери, 19, м. Київ.

Комунальному некомерційному підприємству "Тернопільська комунальна міська лікарня №2", вул. Р. Купчинського, 14, м. Тернопіль.

Товариству з обмеженою відповідальністю "Юмед Плюс", вул. Збаразька, 16, м. Тернопіль.

Південно-західному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України, вул. Героїв Майдану, 54, м. Хмельницький.

Тернопільській обласній прокуратурі, вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "01" листопада 2023 року.

Суддя Я.Я. Боровець