ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"03" листопада 2023 р. м. Київ Справа № 911/3306/23

Господарський суд Київської області у складі судді Конюх Ольги Василівни, розглянувши заяву Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код 33629043) від 30.10.2023 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Каца Віктора Ісаковича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості в загальному розмірі 13193,93 грн.,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2023 Консорціум «Військово-будівельна індустрія» звернулося до Господарського суду Київської області із заявою від 30.10.2023 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Каца Віктора Ісаковича заборгованості у розмірі 13 193,93 грн. за попереднім договором №251 про наступне укладання договору оренди нерухомого майна від 31.12.2022.

Крім того, заявник просить суд стягнути з боржника 268,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 152 ГПК УКраїни суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог ст. 150 ціього Кодексу; відповідно до пункту 8 частини 1 цієї статті, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд встановив таке.

1. Згідно з п.2 ч.2 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету;

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням заявника Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» є 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; місцезнаходженням боржника ФОП Каца В.І. є АДРЕСА_1 , тобто у заяві вказані неналежні адреси місцезнаходження сторін. До того ж, РНОКПП боржника, зазначений у заяві, належить іншій особі.

Відтак, заява від 30.10.2023 про видачу судового наказу подана з порушеннями вимог статті 150 ГПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 152 ГПК України.

2. Подані до суду через систему «Електронний суд» електронні копії письмових доказів, зокрема попередній договір №251 від 31.12.2022 про наступне укладання договору оренди нерухомого майна, а також заява вих. №20/12 від 20.12.2020, є нечитабельними, відтак не можуть бути доказами у справі, позаяк суд позбавлений можливості встановити їх зміст (ст. 73 ГПК України).

3. Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №910/5226/17 вказав, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Вимоги заявника не підтверджені первинними документами.

Суд зазначає, що акт звірки взаєморозрахунків може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18.

4. У заяві відсутні докази наявності у заявника права на розпорядження нерухомим майном, яке є предметом попереднього договору №251 (частина 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»); відсутні докази виникнення у боржника права користування нерухомим майном (частина 1 ст. 20 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що , що із поданої заяви Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» про стягнення 13 193,93 грн. з боржника Фізичної особи-підприємця Каца Віктора Ісаковича не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, що є підставою для постановлення ухвали про відмову у видачі судового наказу на підставі п.8 ч.1 ст.152 ГПК України.

Згідно до частини 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд звертає увагу заявника на те, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. (частина 1 статті 153 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 12, 150, пунктами 1, 8 частини 1 ст. 152, ст.ст. 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Каца Віктора Ісаковича заборгованості згідно попереднього договору №251 від 31.12.2022 про наступне укладання договору оренди нерухомого майна у розмірі 13 193,93 грн.

Ухвала підписана 03.11.2023, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (частина 2 ст. 235 ГПК України) та відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку в строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх