СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Харків Справа № 917/400/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Лакіза В.В., суддя Фоміна В.О.,

без виклику представників сторін,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент, м.Полтава, (вх.№1312 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23 (суддя Мацко О.С., ухвалене в м.Полтава, дата складення повного тексту 22.05.2023)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АВ метал груп, м. Дніпро,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент, м.Полтава,

про стягнення 405147,52грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АВ метал груп звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент про стягнення 405147,52грн., з яких 287428,21грн. заборгованість за договором поставки №1633 від 07.06.2021, пеня в розмірі 55857,77грн., інфляційні в сумі 53619,64грн. та 3 % річних в розмірі 8241,90грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №1633 від 07.06.2021 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

У відзиві на позовну заяву поданому 10.04.2023, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, та настання форс-мажорних обставин при виконанні сторонами своїх зобов`язань. Також, відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій заявлених позивачем до стягнення.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АВ метал груп 405147,52грн., з яких 287428,21грн. заборгованість за договором поставки №1633 від 07.06.2021, 55857,77грн. пені, 53619,64грн. інфляційні, 8241,90грн. 3% річних, 6077,21грн. судового збору.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 11, 509, 526, 530, 599, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, 193 Господарського кодексу України в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу за договором поставки №1633 від 07.06.2021 в сумі 287428,21грн. мотивовані тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати відповідачем отриманого товару в строк визначений умовами специфікацій до договору.

Господарським судом першої інстанції також було задоволено в повному обсязі позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 55857,77грн., як таких, що були погоджені умовами укладеного між сторонами договору поставки, 3% річних в сумі 8241,90грн. та інфляційних у розмірі 53619,64грн. нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій з огляду на те, що укладаючи з позивачем відповідний договір, який містить умови щодо стягнення штрафних санкцій у разі порушення строків оплати товару відповідач, як покупець, прийняв на себе відповідні зобов`язання, діючи вільно і на власний розсуд, мав усвідомлювати наслідки несвоєчасного проведення оплати товару. Отже, неустойка в заявленому розмірі має саме компенсаторний, як і передбачено законодавством, а не каральний характер, і підстави для звільнення від її сплати відсутні.

Товариство з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки викладеним відповідачем доводам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На думку скаржника, при ухваленні оскаржуваного рішення, господарським судом першої інстанції не було надано правової оцінки режиму воєнного стану в Україні, як форс-мажорним обставинам при виконанні сторонами своїх зобов`язань, через що не застосував відповідні норми матеріального права, а саме статей 617 Цивільного кодексу України та статті 218 Господарського кодексу України, які передбачають можливість звільнення від відповідальності внаслідок дії непереборної сили.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 залишено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент на рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23 без руху в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що апелянтом не надано суду доказів надсилання копії апеляційної скарги і додатків до неї учасникам справи.

27.07.2023 апелянтом подано до апеляційного господарського суду документи на підтвердження усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: докази на підтвердження направлення копії апеляційної скарги сторонам у справі (вх.№8776).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 31.07.2023, у зв`язку із відпусткою суддя Шевель О.В., для розгляду справи №917/400/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Лакіза В.В., суддя Фоміна В.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент на рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23; зупинено дію рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23; встановлено позивачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; ухвалено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент на рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23 розпочати з 01.08.2023 без повідомлення учасників справи; ухвалено господарському суду Полтавської області надіслати на адресу Східного апеляційного господарського суд матеріали справи №917/400/23.

07.08.2023 позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№9190), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент, рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23 залишити без змін.

14.08.2023 відповідачем подано до апеляційного господарського суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№9534), в якому просить суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

25.08.2023 позивачем подано до апеляційного господарського суду заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№10121), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент, рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23 залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення поштового зв`язку, копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 отримано позивачем 09.08.2023

Клопотання від відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю АВ метал груп (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент (надалі - покупець) було укладено договір поставки №1633 (т.1 а.с.10-14), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався у термін, встановлений договором, передати у власність покупця металопрокат, електроди, круги відрізні, профнастил (товар), а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених договором (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору, ціна за товар, загальна кількість, асортимент, товару визначається у рахунках на оплату постачальника або у специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного договору, при цьому кількість товару є орієнтовною, остаточна кількість визначається у видаткових накладних.

Згідно з пунктом 2.3. договору, строк поставки товару протягом 5 робочих днів з моменту отримання на поточний рахунок постачальника 100% попередньої оплати, якщо інше не обумовлене сторонами у рахунках або специфікаціях.

Пунктом 2.7. договору сторони погодили, що право власності на поставлену партію товару і ризики загибелі та/або пошкодження товару переходять від постачальника до покупця щ моменту передачі - прийому товару покупцю в пункті поставки і засвідчується підписанням сторонами видаткової накладної. Датою отримання покупцем партії товару та супровідних документів є дата видаткової накладної.

Відповідно до пункту 3.5. договору, порядок розрахунків - 100% передоплата, якщо інше не визначено у специфікаціях; строк оплати встановлено у рахунках, якщо інше не зазначено у специфікаціях.

Пунктом 7.1. договору визначено, що у випадку порушення строку оплати за поставлений товар, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день порушення строку.

Пунктами 12.1. та 12.2. договору визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині виконання грошових зобов`язань до повного розрахунку між сторонами, з можливістю пролонгації на кожен наступний календарний рік.

07.02.2022 сторонами договору було укладено та підписано специфікацію №1 та специфікацію №2, а 18.02.2022 специфікацію №3 (т.1 а.с.15, 22, 24), якими погоджено найменування товару, одиниці виміру, кількість, ціна та суми поставки, а також умови оплати відстрочка платежу протягом 30 банківських днів з дати поставки товару (тобто, сторонами було встановлено інший строк оплати поставленого товару ніж визначено пунктами 2.3. та 3.5. договору).

На виконання умов договору та вказаних специфікацій, постачальником (позивачем) було постановлено на адресу покупця (відповідача) товар на загальну суму 922543,98грн., що підтверджується доданими до позовної заяви копіями видаткових накладних №5048053 від 07.02.2022, №5048071 від 07.02.2022, №5071906 від 18.02.2022 (т.1 а.с.16, 23, 25).

Проте, як зазначав постачальник (позивач), покупцем (відповідачем) було здійснено лише часткову оплату на загальну суму 635115,77грн., залишок вартості поставленого товару в строк визначений умовами договору в сумі 287428,21грн. сплачено не було.

З метою досудового врегулювання спору, 08.09.2023 продавцем (позивачем) було направлено на адресу покупця (відповідача) претензію вих.№684-юр (т.1 а.с.28-29), в якій останній вимагав сплатити суму наявної заборгованості в добровільному порядку (т.1 а.с.28-29).

У відповідь на вказану претензію покупцем (відповідачем) було направлено на адресу продавця (покупця) лист від 07.10.2023 №42 (т.1 а.с.30), в якому було повідомлено про те, що залишок несплаченої суми за поставлений товар в розмірі 287428,21грн. не було перераховано в строк визначений умовами договору та специфікацій до вказаного договору внаслідок обставин непереборної сили, які були викладені в листі Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0.7.1, яким ТПП засвідчила для всіх суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05:30 24.02.2022

З огляду на те, що покупцем (відповідачем) не було в добровільному порядку оплачено вартість поставленого товару, 04.04.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю АВ метал груп звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент про стягнення 405147,52грн., з яких 287428,21грн. заборгованість за договором поставки №1633 від 07.06.2021, 55857,77грн. пеня, 53619,64грн. інфляційні, 8241,90грн. 3 % річних (т.1 а.с.1-74).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у даній справі позовні вимоги задоволено з підстав викладених вище (т.1 а.с.110-115).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України ).

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України , сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як було зазначено вище, позивачем на підставі видаткових накладних №5048053 від 07.02.2022, №5048071 від 07.02.2022, №5071906 від 18.02.2022 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 922543,98грн., натомість відповідачем сплачено позивачу вартість отриманого насіння лише частково на суму в розмірі 635115,77грн.

Як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи, доказів повної оплати за поставлений позивачем товар відповідачем надано не було, у зв`язку із чим, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 287428,21грн., за поставлений товар, є такою, що підтверджена матеріалами справи та відповідає чинному законодавству.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 55857,77грн., колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами першою, третьою статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями, відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.1. договору визначено, що у випадку порушення строку оплати за поставлений товар, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день порушення строку.

Таким чином, оскільки відповідачем було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, пов`язаного з оплатою поставленого товару, факт якого належним чином підтверджується матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що передбачений умовами договору розмір пені узгоджується з приписами частини 6 статті 231 Господарського кодексу України та, відповідно, про правомірність застосування позивачем передбаченої пунктом 7.1. договору штрафної санкції у вигляді пені у розмірі 55857,77грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару у встановлений договором поставки №1633 термін, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо правомірності позовних вимог в частині застосування штрафних санкцій, а саме стягнення з відповідача пені у розмірі 55857,77грн.

З матеріалів справи також вбачається, що у відзиві на позовну заяву поданому відповідачем 10.04.2023 до господарського суду Полтавської області, останній просив суд зменшити розмір штрафних санкцій (т.1 а.с.83-87).

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19.

Крім того, позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть рівні ризики під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналіз чинного законодавства України свідчить про відсутність вичерпного переліку виняткових випадків, які є безумовними підставами для зменшення неустойки. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019 у справі №910/9765/18, від 12.09.2019 у справі № 910/10427/18.

Судова колегія звертає увагу на те, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Отже, відповідач укладаючи відповідний договір поставки, який містить умови щодо стягнення штрафних санкцій у разі порушення строків оплати продукції, діючи вільно і на власний розсуд прийняв на себе відповідні зобов`язання та мав усвідомлювати наслідки несвоєчасної оплати товару у вигляді нарахування пені.

Крім того, судова колегія зауважує, що матеріали справи не містять доказів, які б давали підстави суду скористатись своїм правом для зменшення розміру штрафних санкцій.

Зокрема, зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що сторона, для якої виконання зобов`язань за договором стало неможливим внаслідок настання обставин непереборної сили, зобов`язана не пізніше 10 днів з моменту їх початку повинна повідомити про їх виникнення, характер обставин та їх можливі наслідки. У випадку невиконання вимог даного пункту, сторони не вправі посилатись на форс мажорні обставини, як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за даним договором. Достатнім підтвердженням виникнення і дії вищевказаних обставин є сертифікат або інший документ виданий відповідним компетентним органом (пункти 9.3. та 9.4 договору).

Проте, відповідач протягом усього періоду існування простроченої заборгованості: не звертався до позивача із проханням не нараховувати йому неустойку; не надавав документів та будь-яких належних доказів, які б засвідчували неможливість відповідача вчасно розрахуватися через існування об`єктивних та/або виняткових обставин; не звертався із проханням пролонгації боргу; не надавав документи та/або встановленої форми фінансові звіти, які б засвідчили той факт, що він перебуває у скрутному фінансовому становищі; не повідомляв про існування обставин, які вплинули на можливість вчасно розрахуватись за отриману продукцію, не надавав документи, що засвідчували б настання форс-мажорних обставин.

Отже, за наведених обставин, доводи апелянта про ненадання місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення правової оцінки режиму воєнного стану в Україні, як форс-мажорним обставинам при виконанні сторонами своїх зобов`язань, та не застосування відповідних норм матеріального права, а саме статей 617 Цивільного кодексу України та статті 218 Господарського кодексу України, які передбачають можливість звільнення від відповідальності внаслідок дії непереборної сили є безпідставними.

Поведінка боржника та його дії, на переконання судової колегії, не свідчать про добросовісність виконання свого обов`язку з оплати отриманого від позивача товару, оскільки умови договору відповідачем були проігноровані.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги баланс інтересів сторін та враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання перед позивачем, не довів належними доказами виключних обставин для зменшення розміру неустойки, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення погодженого в договорі розміру штрафних санкцій або ж звільнення його від відповідальності, передбаченої законом.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних в сумі 53619,64грн. та 3% річних в сумі 8241,90грн., судова колегія зазначає наступне.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних наданий позивачем, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Разом з тим, в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на наявність підстав для звільнення його від відповідальності у вигляді стягнення інфляційних та 3% річних нарахованих на суму основної заборгованості за порушення строків оплати за поставлений товар.

На думку апелянта, наявні підстави для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання за договором поставки від 07.06.2021 №1633, оскільки вказане порушення сталось внаслідок обставин непереборної сили.

Відповідні обставини викладені в листі Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0.7.1, яким ТПП засвідчила для всіх суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05:30 24.02.2022.

За приписами частини першої статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також, згідно частини другої статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною другою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Торгово-промислова палата України (ТПП України) листом від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до частини 1 статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами пункту 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (пункт 6.12 регламенту).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, судовою колегією встановлено, що в законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист.

В загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.

Проте, вказаними статтями врегульовано саме порядок видачі сертифікатів ТПП, а не офіційних листів ТПП України та їх правовий статус, статут ТПП України також відсутній у вільному доступі.

Судова колегія зауважує, що загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Крім того, його опубліковано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання лише загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинно супроводжуватися принаймні і іншими доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

В контексті спірних правовідносин судова колегія також враховує правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 в якій Суд зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Судова колегія також враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 10.03.2023 у справі № 922/1093/22, у випадку виникнення обставин непереборної сили, термін виконання зобов`язання сторін за договором може переноситись (продовжуватись) на строк, протягом якого діють такі обставини та їх наслідки. При цьому слід встановити наявність чи відсутність обставин форс-мажору саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що лист Торгово-промислової палати України (ТПП України) від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1., як доказ існування форс-мажорних обставин у даній справі не є достатнім доказом існування таких обставин.

Судова колегія також зазначає, розділом 9 договору сторони визначили поняття форс- мажору, зокрема:

- сторона, для якої виконання зобов`язань за договором стало неможливим внаслідок настання обставин непереборної сили, зобов`язана не пізніше 10 днів з моменту їх початку повинна повідомити про їх виникнення, характер обставин та їх можливі наслідки. У випадку невиконання вимог даного пункту, а також пункту 9.4. даного договору, сторони не вправі посилатись на форс мажорні обставини, як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за даним договором (пункт 9.3. договору).

- достатнім підтвердженням виникнення і дії вищевказаних обставин є сертифікат або інший документ виданий відповідним компетентним органом (пункт 9.4 договору).

Отже, відповідно до умов договору відповідач повинен був повідомити позивача про настання у нього неможливості виконання своїх зобов`язань за спірним договором протягом 10 (десяти) днів від дня виникнення у нього неможливості виконання зобов`язань за договором та підтвердити факт настання випадку або дії обставин непереборної сили належними доказами.

Проте, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до ТПП України або відповідної регіональної ТПП, в строк визначений умовами договору, для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, причин неможливості такого звернення суду повідомлено не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення в повному обсязі позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 8241,90грн. та інфляційних в сумі 53619,64грн.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішенням господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Новос Девелопмент залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 22.05.2023 у справі №917/400/23 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 07.11.2023

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя В.В. Лакіза

Суддя В.О. Фоміна