ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2023м. ДніпроСправа № 904/187/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом Заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури (м. Чернівці) в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби (м. Львів) та Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор" (м. Чернівці)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс пром 12" (м. Дніпро)

про визнання недійсними додаткових угод до договору постачання природного газу та повернення безпідставно сплачених коштів

Представники:

прокурор: Мусієнко А.О.;

від позивача-1: Котельбан Н.Д.;

від позивача-2: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби та Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор" звернувся з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс пром 12", в якій просить:

- визнати недійсними додаткові угоди №2 від 01.04.2021, №3 від 22.04.2021, №4 від 11.05.2021, №5 від 20.05.2021, №7 від 01.07.2021, №8 від 08.07.2021, №9 від 09.07.2021, №10 від 16.07.2021, №11 від 16.08.2021, №12 від 23.09.2021, №13 від 24.09.2021, №14 від 27.09.2021, №15 від 27.09.2021, №16 від 28.09.2021, №17 від 29.09.2021, №18 від 19.10.2021, до договору постачання природного газу №К-4 від 15.03.2021, укладені між Державною установою "Чернівецький слідчий ізолятор" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" (Товариством з обмеженою відповідальністю "Квінтіс пром 12");

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс пром 12" () на користь Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор" () безпідставно отримані кошти в сумі 199487,17грн.

Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що спірні додаткові угоди на постачання природного газу завідомо суперечать вимогам Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки шляхом їх укладення сторони правочину необґрунтовано, без відповідної правової підстави збільшили ціну за одиницю товару (природного газу), що фактично призвело до незабезпечення потреб держави в особі Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор" в обсязі газу, визначеному договором та заявленому у тендерній документації.

Тож, на думку прокурора, спірні додаткові угоди укладені з порушенням вимог частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", є недійсними та існують усі підстави вважати, що кошти, які отримані Товариством з обмеженою відповідальністю "Квінтіс пром 12" (колишня назва ТОВ "Екотехноінвест") на підставі недійсних угод, є безпідставно отриманими й підлягають стягненню з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2023 позовну заяву залишено без руху на підставі п. 2 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України та надано прокурору строк для усунення недоліків.

25.01.2023 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури надійшов лист №15-1127-22 від 18.01.2023 на виконання вимог ухвали, відповідно до змісту якого надана уточнена позовна заява та докази надіслання її сторонам, та усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.02.2023.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2023 відкладено підготовче засідання на 23.02.2023 у зв`язку з відрядженням судді Татарчука В.О. протягом 16, 17 лютого 2023 року на підставі наказу №35-В від 10.02.2023.

20.02.2023 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від позивача-1 надійшли письмові пояснення, в яких позивач-1 підтримує позовні вимоги заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023 відкладено підготовче засідання на 09.03.2023.

У судовому засіданні 09.03.2023 прокурор звернувся з усним клопотанням про зупинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 28.03.2023. Зобов`язано сторони надати письмові пояснення щодо заявленого клопотання прокурора про зупинення провадження у справі.

10.03.2023 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від позивача-2 надійшли письмові пояснення, в яких позивач-2 підтримує позовні вимоги заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури та просить розглянути справу без участі представників Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор".

14.03.2023 прокурор подав до канцелярії суду письмове клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить провадження у справі №904/187/23 зупинити до розгляду Великою Палатою Верхового Суду справи №905/1907/21 та оприлюднення повного тексту постанови.

24.03.2023 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від позивача-1 надійшли письмові пояснення на клопотання прокурора про зупинення провадження у справі, в яких позивач-1 підтримує подане прокурором клопотання та просить зупинити провадження у справі №904/187/23 до розгляду Великою Палатою Верхового Суду справи №905/1907/21 та оприлюднення повного тексту постанови.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2023 задоволено клопотання Заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у справі №904/187/23 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №905/1907/21 у подібних правовідносинах.

04.08.2023 прокурор подав до канцелярії суду письмове клопотання про поновлення провадження у справі. В обґрунтування клопотання зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду 21.06.2023 розглянуто справу №905/1907/21.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2023 поновлено провадження у справі №904/187/23 та призначено підготовче засідання на 29.08.2023.

22.08.2023 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від позивача-1 надійшла заява про надання інформації, в якій зазначено, що в матеріалах справи містяться письмові пояснення, надані листом Західного офісу Держаудитслужби від 09.02.2023 №132413-15/414-2023.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14.09.2023.

29.08.2023 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури надійшли письмові пояснення з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 по справі №905/1907/21.

14.09.2023 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від позивача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник Західного офісу Держаудитслужби не має можливості приєднатись до участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів через технічні проблеми.

У судове засідання 14.09.2023 сторони не забезпечили явку своїх повноважних представників, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2023 відкладено розгляд справи по суті на 12.10.2023.

У судове засідання 12.10.2023 позивач-2 та відповідач не забезпечили явку своїх представників, про місце, день та час судового засідання повідомлялися належним чином.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, а також обізнаність відповідача про судовий розгляд справи, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 12.10.2023 проголошені вступна та резолютивна частина рішення суду.

Під час розгляду справи судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача-1, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

Державною установою "Чернівецький слідчий ізолятор" 28.12.2020 опубліковано річний план закупівель за процедурою відкритих торгів по предмету закупівлі "Газове паливо (природний газ)", ідентифікатор плану закупівлі: UА-Р-2020-12-28-010843-с. Згідно оголошення про проведення відкритих торгів щодо предмету закупівлі "Газове паливо (природний газ)" код за Єдиним закупівельним словником: ДК 021:2015:09120000-6 - Газове паливо в обсязі 167000 кубічних метрів з очікуваною вартістю 1503000,00 гри (інформацію оприлюднено в електронній системі «Prozorro» за ідентифікатором №UA-2020-12-28-005001-a).

За результатами аукціону найбільш економічно вигідну пропозицію надав учасник - ТОВ "Екотехноінвест" (на даний час - ТОВ "Квінтіс пром 12. Переможцем даної закупівлі визначено ТОВ "Екотехноінвест" та прийнято рішення про укладання договору.

15.03.2021 між Державною установою "Чернівецький слідчий ізолятор" (далі споживач, позивач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" (на даний час - ТОВ "Квінтіс пром 12", далі постачальник, відповідач) укладено договір постачання природного газу №К-4 (надалі - договір). Підписаний договір № К-4 відповідає проекту договору, який визначений тендерною документацією до вище зазначеної закупівлі та наданий у складі тендерної пропозиції учасника-переможця ТОВ "Екотехноінвест".

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується забезпечувати поставку природного газу Код ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 09120000-6 Газове паливо (Природний газ) споживачу для його власних потреб (споживання), а споживач зобов`язується приймати природний газ та своєчасно оплачувати мого вартість відповідно до умов цього договору.

Річний плановий обсяг постачання газу - 167000 куб.м (п. 1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що загальна ціна договору (визначається за результатами проведення процедури відкритих торгів на підставі тендерної пропозиції учасника) становить: 1332493,00грн (один мільйон триста тридцять дві тисячі чотириста дев`яносто три гривні 00 коп.) в т.ч. ПДВ: 222082,17грн (двісті двадцять дві тисячі вісімдесят дві гривні 17 коп.), разом з урахування відшкодування орендарів, 101227,98грн (сто одна тисяча двісті двадцять сім гривень 98 коп.) в т.ч. ПДВ: 16871,33грн (шістнадцять тисяч вісімсот сімдесят одна гривня 33 коп.). Ціна газу становить 6649,17грн за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1329,83грн всього з ПДВ - 7979,00грн з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок входу і точок виходу в/з газотранспортну(ої) систему(и) (замовлена (договірна) потужність).

Ціна, зазначена в п. 3.1 договору, може змінюватись протягом дії договору згідно підстав зазначених в ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору (п. 3.2 договору).

Згідно з пунктом 11.5 договору, усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються їх печатками. Істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків визначених ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Внесення змін до договору повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Збільшення ціни за одиницю товару здійснюється тільки у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому ціна за одиницю товару збільшується до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни на ринку.

Договір вступає в силу з моменту підписання і діє в частині постачання природного газу до 31.12.2021 року, а в частині розрахунків - до повного їх закінчення (п. 11.1 договору).

Отже, сторонами на момент підписання договору №К-4 були погоджені всі істотні умови: предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором.

Упродовж 2021 року між постачальником та споживачем укладено 16 додаткових угод до договору про збільшення первісної ціни природного газу, яка була визначена за результатами відкритих торгів, із одночасною зміною загальної суми договору.

Так, 01.04.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №2 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 18.03.2021 (а.с. 41 том 1).

Додатковою угодою №2 від 01.04.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 8776,20грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу на 2021 рік до 113821 куб.м.

Отже, вартість природного газу зросла на 9,9% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору №К-4 від 15.03.2021.

22.04.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №3 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 01.04.2021 (а.с. 44 том 1).

Додатковою угодою №3 від 22.04.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 9652,92грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу на 2021 рік до 103483 куб.м.

Відтак, вартість природного газу зросла на 20,98% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

11.05.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №4 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 01.05.2021 (а.с. 47 том 1).

Додатковою угодою №4 від 11.05.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 10483,02грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу на 2021 рік до 95289 куб.м.

Загалом вартість природного газу зросла на 31,38% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

20.05.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №5 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 15.05.2021 (а.с. 50 том 1).

Додатковою угодою №5 від 20.05.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 11499,84грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу на 2021 рік до 86863 куб.м.

Вартість природного газу при цьому зросла на 44,13% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

01.07.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №7 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 11.06.2021 (а.с. 55 том 1).

Додатковою угодою №7 від 01.07.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 12132,30грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу на 2021 рік до 82335 куб.м.

Відтак, вартість природного газу зросла на 52,05% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

08.07.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №8 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 25.06.2021 (а.с. 58 том 1).

Додатковою угодою №8 від 08.07.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 13344,30грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу на 2021 рік до 74857 куб.м.

Відтак, вартість природного газу зросла на 67,24% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

09.07.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №9 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 01.07.2021 (а.с. 60 том 1).

Додатковою угодою №9 від 09.07.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 14677,38грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу на 2021 рік до 68058 куб.м.

Відтак, вартість природного газу зросла на 83,95% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

16.07.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №10 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 10.07.2021 (а.с. 63 том 1).

Додатковою угодою №10 від 16.07.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 15572,70грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу на 2021 рік до 64145 куб.м.

Відтак, вартість природного газу зросла на 95,17% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

16.08.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №11 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 01.08.2021 (а.с. 66 том 1).

Додатковою угодою №11 від 16.08.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 17128,40грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу на 2021 рік до 58319 куб.м.

Відтак, вартість природного газу зросла на 114,67% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

23.09.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №12 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 11.08.2021 (а.с. 69 том 1).

Додатковою угодою №12 від 23.09.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 18814,68грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу.

Відтак, вартість природного газу зросла на 135,80% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

24.09.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №13 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 01.09.2021 (а.с. 72 том 1).

Додатковою угодою №13 від 24.09.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 20413,92грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу.

Відтак, вартість природного газу зросла на 155,85% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

27.09.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №14 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 07.09.2021 (а.с. 75 том 1).

Додатковою угодою №14 від 27.09.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 22332,78грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу.

Відтак, вартість природного газу зросла на 179,89% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

27.09.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №15 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 13.09.2021 (а.с. 78 том 1).

Додатковою угодою №15 від 27.09.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 24342,72грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу.

Відтак, вартість природного газу зросла на 205,08% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

28.09.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №16 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 15.09.2021 (а.с. 79 том 1).

Додатковою угодою №16 від 28.09.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 26774,56грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу.

Відтак, вартість природного газу зросла на 235,56% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

29.09.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №17 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 21.09.2021 (а.с. 82 том 1).

Додатковою угодою №17 від 29.09.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 29449,32грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу.

Відтак, вартість природного газу зросла на 269,09% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

19.10.2021 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду №18 до договору, дія якої поширювалася на відносини, що склалися з 01.10.2021 (а.с. 85 том 1).

Додатковою угодою №18 від 19.10.2021 змінено редакцію пункту 3.1 договору, згідно з якою ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладення даного договору становить 32391,30грн, у зв`язку з чим, вказаною додатковою угодою зменшено річний плановий обсяг постачання газу.

Відтак, вартість природного газу зросла на 305,96% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору №К-4 від 15.03.2021.

Тобто, вартість природного газу зросла на 305,96% від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору №К-4 від 15.03.2021.

За таких обставин між споживачем та постачальником у період з 01.04.2021 по 19.10.2021 укладено 16 додаткових угод до договору, якими внесено зміни до його істотних умов та збільшено ціну за 1000 куб.м газу з 7979,00грн до 32391,30грн, що становить 305,96% від початкової вартості.

Підставами для укладення спірних додаткових угод стали листи-повідомлення ТОВ "Екотехноінвест" про подорожчання природного газу для споживачів і пропозиції підвищення ціни природного газу за договором №К-4 від 15.03.2021.

Необхідність укладення спірних додаткових угод до договору обґрунтована відповідачем коливанням вартості палива на європейських біржах з посиланням на експертні висновки Харківської торгово-промислової палати (а.с. 42, 43, 45, 46, 48, 49, 51, 52, 56, 57, 59, 61, 62, 64, 65, 67, 68, 70, 71, 73, 74, 76, 77, 80, 81 том 1).

Додатковою угодою №19 від 11.11.2021 до договору сторони узгодили зменшення суми договору на 931271,85грн та визначили, що загальною вартістю всього обсягу поставки є 58848,79куб.м. (а.с. 88 том 1).

В період з 14.09.2022 по 23.09.2022 Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області проведеною перевірку закупівлі ДУ Чернівецький слідчий ізолятор» газового палива (природнього газу) (код за ДК 021:20-6 - Газове паливо). Вказана перевірка здійснена відносно процедури відкритих торгів за номером ID: UA-2020-12-28-005001-a та укладення договору № К-4 від 15.03.2021 на постачання природного газу між ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» (Споживач) та ТОВ «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» (Постачальник).

Згідно акту перевірки Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області від 23.09.2022 №08-34/9 встановлено недоотримання установою природного газу у кількості 25,00152 тис. куб.м. та відповідно витрати бюджетних коштів на загальну суму 199487,17грн внаслідок укладання додаткових угод про збільшення ціни за одиницю товару, (а.с. 145-167 том 1).

Дана інформація також підтверджується актами поставки природного газу та платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи (а.с. 89-121 том 1).

Отже, як убачається, витрати бюджетних коштів складають суму 199487,17грн, які виникли у зв`язку з укладанням додаткових угод, які не відповідають законодавству, що і є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у цій справі є обставини щодо правомірності укладення спірних додаткових угод, що потребує з`ясування наявності/відсутності коливання цін на ринку на предмет закупівлі за спірним договором.

Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Такі випадки встановлено частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Вказаною нормою передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З зазначеної норми вбачається, що підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді складаються з чотирьох елементів:

1) наявність інтересів держави у спірних відносинах;

2) порушення/загроза порушення зазначених інтересів;

3) наявність/відсутність компетентного суб`єкта владних повноважень, який має захищати зазначені інтереси держави;

4) нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави компетентним суб`єктом владних повноважень (у разі його наявності).

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів ( далі у тексті Рекомендації), якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

У пункті 7 Рекомендацій передбачено, що ілюстрацією повноважень публічних обвинувачів у системі загального права є визнання або анулювання шлюбів, захист дітей або недієздатних осіб і реєстрацію або припинення діяльності асоціацій та фондів. Іншою групою повноважень публічних обвинувачів є правовий контроль публічної адміністрації та інших юридичних осіб під кутом зору відповідності їх діяльності закону. В цілому, ці повноваження покладені на публічного обвинувача з міркувань публічного інтересу та захисту прав людини і, як правило, здійснюється в суді.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Пунктами 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рп/99 визначено, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, а отже прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і може здійснювати представництво в порядку, передбаченому процесуальним законом.

«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, і який має передбачені законодавчим актом, тобто законом, повноваження на подання відповідного позову до суду.

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 Земельного кодексу України, статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під "нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій", у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Крім того, жодним нормативним актом не визначено переліку доказів, виключно на підставі яких суд має встановлювати наявність у прокурора підстав для реалізації конституційної функції представництва інтересів держави в суді.

В постанові від 24.04.2019 по справі № 911/1292/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив:

Водночас, є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.".

Прокурор надав належним чином засвідчені докази надсилання ним на адресу позивачів у справі листів про надання інформації: щодо вжитих заходів, у тому числі представницького характеру, спрямованих на захист порушених інтересів держави шляхом визнання недійсними додаткових угод та повернення коштів сплачених на їх виконання.

Зі змісту відповідей позивачів вбачається, що уповноваженим органом не вживалися заходи щодо визнання недійсними додаткових угод та повернення коштів сплачених на їх виконання.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43).

Про свій намір звернутися з даним позовом прокурор повідомив позивачів в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" шляхом направлення листів №15-1127-22 від 09.12.2022 та №13-1127-22 від 15.11.2022 (а.с. 134, 135, 138 том 1).

Таким чином, господарський суд приходить до висновку, що прокурор при зверненні з даним позовом з дотриманням норм ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру" визначив уповноважені орган державної влади та належним чином обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах внаслідок у тому числі бездіяльності позивачів.

Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Предметом доказування у цій справі є обставини щодо правомірності укладення відповідачами спірних додаткових угод, що потребує з`ясування наявності/відсутності коливання цін на ринку на предмет закупівлі за спірним договором.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, юридичні факти.

Відповідно до частини першої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК України).

За змістом частин першої - третьої статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Позивач-2 і відповідач уклали договір постачання природного газу №К-4 від 15.03.2021 за результатом процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" (далі також Закон № 922-VIII), який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями статті 5 цього Закону (тут і надалі в редакції, чинній на момент укладення договору) визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Частиною першою статті 41 Закону № 922-VIII передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

За приписом пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Пропонуючи збільшення ціни предмета закупівлі, відповідач обґрунтовував це значним підвищенням закупівельних цін на ринку, на підтвердження чого надавав експертні висновки Харківської торгово-промислової палати щодо середньозважених цін на природний газ за результатами електронних біржових торгів на ТБ "Українська енергетична біржа" (а.с. 42, 43, 45, 46, 48, 49, 51, 52, 56, 57, 59, 61, 62, 64, 65, 67, 68, 70, 71, 73, 74, 76, 77, 80, 81 том 1).

Наявні в матеріалах справи експертні висновки не містять інформації, що підтверджує саме коливання ціни на ринку. При цьому в примітках до цих висновків зазначено, що вони носять інформаційний характер.

Надаючи оцінку наведеним експертним висновкам, суд зазначає, що вони не можуть бути належними доказами ринкового коливання ціни на предмет закупівлі за спірним договором, оскільки ці документи лише констатують рівень загальних ринкових цін на природний газ на газорозподільних центрах на певну дату та не доводять їх коливання. Крім того, у висновках не зазначено, чи є наведена в них ціна середньою по Україні та якою є середня ціна на природний газ на території окремих регіонів України. Ці висновки не відображають інформацію, яка надає можливість прослідкувати динаміку цін.

Зокрема, у зазначених експертних висновках міститься інформація про збільшення ціни на природний газ, але не з моменту укладення договору, що не підтверджує коливання ціни на ринку. Разом з тим, у документі, який видає компетентна організація, має бути вказана чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто існування коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 924/1240/18.

Отже, сторонами договору документально не підтверджено та жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для підвищення ціни за одиницю товару з моменту його укладення й до моменту виникнення необхідності внесення змін (укладення додаткових угод).

Наведене свідчить про порушення позивачем-2 та відповідачем вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", якою передбачено, що збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків повинно відбуватись пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Крім того, пропозиція відповідача при проведенні процедури закупівлі була нижчою за ціну, розміщену на офіційному сайті Української енергетичної біржі, що є джерелом ринкових цін на природний газ 7979,00 грн/тис. куб.м на момент укладення договору.

Тобто, намір відповідача на вчинення дій щодо нівелювання наслідків публічної закупівлі є очевидним із самого факту укладення ним договору про закупівлю природного газу за умови отримання достовірних відомостей про підвищення цін на природний газ.

Правом на відмову від укладення договору, передбаченим частиною сьомою статті 33 Закону України "Про публічні закупівлі", відповідач не скористався, маючи на меті подальше спонукання позивача-2 до укладення незаконних і таких, що порушують інтереси держави, додаткових угод.

Наведене свідчить про умисне заниження ціни відповідачем при процедурі закупівлі під час подання пропозицій та відсутність у нього наміру постачати товар за запропонованою ціною.

Перемога у відкритих торгах та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення так званого "каскадного" укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.

Близька за змістом позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

Поряд з цим, позивач-2, який мав беззаперечне право на отримання природного газу за ціною, передбаченою в укладеному сторонами договорі, уклав спірні додаткові угоди до договору щодо зміни ціни за відсутності визначених для цього законом підстав, внаслідок чого вартість предмета закупівлі (природного газу) збільшилась, а його обсяг істотно зменшився, чим спотворено результати відкритих торгів, адже цінові пропозиції переможця та інших учасників торгів відрізнялися між собою несуттєво, а також порушено встановлені законом принципи здійснення публічних закупівель, зокрема, максимальну економію.

Отже, укладаючи спірні додаткові угоди, позивач-2 та відповідач порушили пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

За приписами статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5).

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання з огляду на приписи статті 5 Цивільного кодексу України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 і від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).

При цьому підставою визнання недійсним договору, укладеного за результатами проведення відкритих торгів, та додаткових угод до нього є порушення передбачених законодавством правил проведення таких торгів, визначених, зокрема, Законом України "Про публічні закупівлі".

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт порушення позивачем-2 та відповідачем пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" під час укладення спірних додаткових угод до договору, що є підставою для визнання їх недійсними в судовому порядку.

Частинами першою, другою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто, при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (аналогічний висновок викладено в пунктах 64 і 65 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).

Проте згідно з частиною п`ятою статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абзацом 2 частини п`ятої статті 216 Цивільного кодексу України зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (такий правовий висновок викладено в пунктах 80-82 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 05.05.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02)).

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Об`єднана палата зазначила, що визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині першій статті 2 ГПК України.

Аналогічні висновки сформульовано в пунктах 5.5 - 5.8, 5.12, 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 154 постанови від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц, фактично уточнюючи висновок, викладений у пункті 5.29 постанови від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, зауважила на тому, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 ЦК України).

Звертаючись з позовом до суду про визнання недійсними спірних додаткових угод до договору, прокурор заявив вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача-2 надмірно сплачених коштів у сумі 199487,17грн за товар, який не був поставлений, що відповідає наведеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц. Самостійна вимога про повернення заявлених до стягнення з відповідача коштів з підстав, зазначених у позові, є неможливою.

Так, правовою підставою для задоволення вимог про стягнення надмірно сплачених коштів (коштів, сплачених за товар, який так і не було поставлено) прокурором визначено частину першу статті 670 Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до частини першої статті 670 цього Кодексу, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Визнання недійсними спірних додаткових угод до договору постачання природного газу №К-4 від 15.03.2021 означає, що зобов`язання сторін регулюються цим договором, відповідно до якого відповідач повинен був поставити позивачу-2 природний газ у за ціною 7979,00грн з ПДВ за 1000 куб.м.

Відповідно до акту перевірки позивача-1, сума надмірно сплачених позивачем-2 коштів за непоставлений товар становить 199487,17грн.

Отже, отримана відповідачем оплата за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню в межах заявленої прокурором суми 199487,17грн на підставі частини першої статті 670 Цивільного кодексу України.

За обставинами справи, з огляду на оспорюваний характер спірних додаткових угод, визнання їх недійсними з метою захисту порушеного майнового права позивачів з підстав частини першої статті 670 Цивільного кодексу України є допустимим у контексті ефективності способу захисту.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в сумі 39696,00грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 202, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби та Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс пром 12" про визнання недійсними додаткових угод до договору постачання природного газу та повернення безпідставно сплачених коштів - задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсними додаткові угоди №2 від 01.04.2021, №3 від 22.04.2021, №4 від 11.05.2021, №5 від 20.05.2021, №7 від 01.07.2021, №8 від 08.07.2021, №9 від 09.07.2021, №10 від 16.07.2021, №11 від 16.08.2021, №12 від 23.09.2021, №13 від 24.09.2021, №14 від 27.09.2021, №15 від 27.09.2021, №16 від 28.09.2021, №17 від 29.09.2021, №18 від 19.10.2021 до договору постачання природного газу №К-4 від 15.03.2021, укладені між Державною установою "Чернівецький слідчий ізолятор" та ТОВ "Екотехноінвест" (яке змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12", ідентифікаційний код 34933742).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" (49031, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 59, ідентифікаційний код 34933742) на користь Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор" (58000, м. Чернівці, площа Соборна, буд. 6, ідентифікаційний код 08565032) безпідставно отримані кошти в сумі 199487,17грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтіс Пром 12" (49031, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 59, ідентифікаційний код 34933742) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58001, м. Чернівці, вул. М. Кордуби, буд. 21а, ідентифікаційний код 02910120) витрати по сплаті судового збору у сумі 39696,00грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 23.10.2023.

Суддя В.О. Татарчук