ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2521/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/2521/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваторія» (65496, Одеська обл., Одеський р-н, смт. Таїрове, вул. 40 Років Перемоги, № 25, )

до відповідача: Обслуговуючого кооперативу «Розенталь» (67804, Одеська обл., Одеський р-н, с. Лиманка, вул. Будівельна, № 48-50, будинок будівельний № 1, )

про стягнення 1 814 121,83 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору.

13.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Акваторія» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Обслуговуючого кооперативу «Розенталь», в якій просить суд стягнути з відповідача 2 114 121,83 грн, з яких: 1 957 891,99 грн основний борг, 124 474,18 грн інфляційні втрати та 31 755,66 грн 3% річних.

2. Позиція учасників справи.

2.1. Аргументи Позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 01 про відшкодування експлуатаційних витрат електромережі від 04.01.2021 щодо здійснення повного та своєчасного відшкодування експлуатаційних витрат, які пов`язані з передаванням електроенергії кооперативу.

Як зауважує позивач, на виконання умов вищевказаного договору, з січня 2021 року ТОВ «Акваторія» почало передавати ОК «Розенталь», через побудовану мережу, електроенергію на побутові потреби останнього, та всього позивачем було надано відповідачеві електроенергію, компенсація витрат з оплати якої становить 5 409 999,40 грн, з яких ОК «Розенталь» було сплачено лише 3 452 107,41 грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з січня 2021 року по квітень 2023 року, який був підписаний сторонами в квітні 2023 року.

На переконання позивача, з вищевикладеного вбачається, що у ОК «Розенталь» виникла перед ТОВ «Акваторія» заборгованість по договору №01 про відшкодування експлуатаційних витрат електромережі від 04.01.2021 у розмірі 1 957 891,99 грн.

Відтак, позивач наголошує, що наразі ОК «Розенталь» взяті на себе обов`язки за договором №01 про відшкодування експлуатаційних витрат електромережі віл 04.01.2021 не виконує, наявну заборгованість не погашає, у зв`язку з вищевикладеним, ТОВ «Акваторія» з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів змушене звернутись до суду із даним позовом.

При цьому, оскільки ОК «Розенталь» ухиляється від взятих на себе зобов`язань, наявну заборгованість з відшкодування експлуатаційних витрат електромережі не погашає, що призвело до утворення заборгованості, позивачем також нараховано та заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати.

2.2. Аргументи Відповідача.

ОК «Розенталь» у відзиві на позов вимоги позивача визнав частково, оскільки відповідачем дійсно було отримано від ТОВ «Акваторія» по договору від 04.01.2021 електроенергію, компенсація витрат з оплати якої становить 5 409 999,40 грн, з яких ОК «Розенталь» було сплачено лише 3 452 107,41 грн.

Проте, за ствердженням відповідача, станом на 01.08.2023 його загальний борг перед позивачем складає 1 570 213,30 грн.

Як вказує відповідач, після введення на території України воєнного стану, значна кількість власників квартир ЖК «Розенталь» у наслідок скрутного становища та втрати доходів не в змозі здійснювати оплату рахунків за використану електроенергію у повному обсязі, що зі свого боку унеможливлює відшкодування витрат ОК «Розенталь» на рахунок ТОВ «Акваторія» за використану електроенергію.

Наразі, ОК «Розенталь» не має на рахунку достатньої кількості грошових коштів для погашення заборгованості, у зв`язку з наявністю заборгованості у членів кооперативу перед ОК «Розенталь» на загальну суму біля 3,5 млн. грн та всі кошти, які надходять на рахунок, в першу чергу, використовуються для виплати заробітної плати співробітникам та утримання в справному стані встановленого на будинках обладнання. Проте, як зауважив відповідач, по мірі погашення заборгованості власниками квартир перед кооперативом, заборгованість перед позивачем поступово погашається.

Також, ОК «Розенталь» не визнає та не погоджується з розрахунками ТОВ «Акваторія» щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних, та зазначає, що у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 позовна заява вх.№ 2734/23 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

19.06.2023 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№ 2734/23 від 13.06.2023) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2521/23. Справу № 916/2521/23 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "11" липня 2023 року о 12:00 год.

11.07.2023 у підготовчому засіданні по справі № 916/2521/23 проголошено протокольну ухвалу про перерву до 08.08.2023 об 11:20 год, про що відповідач був повідомлений відповідною ухвалою суду від 12.07.2023, постановленою у відповідності до приписів ст. 120 ГПК України.

02.08.2023 до Господарського суду Одеської області від ОК «Розенталь» надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 26324/23), який був судом прийнятий до розгляду та долучений до матеріалів справи.

08.08.23 у підготовчому засіданні по справі № 916/2521/23 судом проголошено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду та протокольною ухвалою оголошено перерву до "31" серпня 2023 року об 11:40 год. Відповідач про дату, місце та час підготовчого судового засідання у справі № 916/2521/23 був повідомлений ухвалою суду від 08.08.2023, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України.

31.08.2023 у підготовчому засіданні по справі № 916/2521/23, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/2521/23 до судового розгляду по суті на "14" вересня 2023 року об 11:40 год., про що відповідача повідомлено ухвалою суду від 01.09.2023, постановленою відповідно до вимог ст. 120 ГПК України.

14.09.2023 у судовому засіданні по справі № 916/2521/23 судом проголошено протокольно перерву до "05" жовтня 2023 року о 10:20 год. ОК «Розенталь» про дату, місце та час судового засідання по суті у справі № 916/2521/23 також було повідомлено ухвалою суду від 15.09.2023 в порядку ст. 120 ГПК України.

05.10.2023 ухвалою Господарського суду Одеської області відкладено розгляд справи № 916/2521/23 по суті на "12" жовтня 2023 року об 11:00 год.

11.10.2023 ТОВ «Акваторія» подано до суду письмові пояснення (№ 35953/23) щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, які судом були долучені до матеріалів справи.

12.10.2023, за участю представника відповідача, у зв`язку з неможливістю завершити розгляд справи по суті, судом було проголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 17.10.2023 о 12:20 год, про що позивача суд повідомив відповідною ухвалою суду від 13.10.2023, постановленою відповідно до ст. 120 ГПК України.

16.10.2023 позивач звернувся до суду із заявою (вх. № 16.10.2023) про розгляд справи № 916/2521/23 без участі позивача та його представника, у зв`язку з неможливістю представника бути присутнім у даному засіданні.

17.10.2023 ухвалою Господарського суду Одеської області закрито провадження у справі № 916/2521/23 в частині стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Розенталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваторія» основної заборгованості в розмірі 300 000,00 грн.

Під час розгляду справи по суті позивач виступив із вступною промовою, де позовні вимоги підтримував в повному обсязі, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 17.10.2023 представник позивача ТОВ «Акваторія» не з`явився, повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОК «Розенталь, про час та місце розгляду справи повідомлялось своєчасно, проте свого представника в судові засідання не направило, поважність підстав неявки належними та допустимими доказами суду не обґрунтувало, позовні вимоги визнав частково, проте проти решти вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Ухвали суду надсилались відповідачу за місцезнаходженням відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та були отримані останнім, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та довідки про доставку процесуальних документів до його електронної скриньки.

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної позовної заяви був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає відсутніми підстави для подальшого відкладення розгляду цієї справи та дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Судом також враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Застосовуючи згідно зі ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

Зважаючи на те, що згідно зі ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

В процесі розгляду справи подані учасниками справи всі клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.

В судовому засіданні, 17.10.2023 господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до приписів статтей 233, 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини рішення без їх проголошення.

4. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

04.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Акваторія» (підприємство) та Обслуговуючим кооперативом «Розенталь» (користувач) був укладений договір № 01 про відшкодування експлуатаційних витрат електромережі (надалі договір).

Відповідно до умов п. 1.2. договору, підприємство зобов`язується передавати користувачу через побудовану мережу електроенергію на побутові потреби, а користувач зобов`язується відшкодовувати підприємству витрати на передачу електроенергії, на умовах визначених даним договором.

Згідно п. 1.4. договору, він договір врегульовує відносини щодо відшкодування користувачем на користь підприємству вартості експлуатаційних витрат підприємству на здійснення закупівлі електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок користувача.

До обов`язків позивача належать, зокрема, щомісяця, до 5 числа, місяця, що іде за оплачуваним, надавати користувачу рахунки на відшкодування експлуатаційних витрат електромережі на електронну адресу, особисто або на поштову адресу (п. 3.12. договору).

Підпунктом 4.2.6. пункту 4.2. договору встановлено обов`язок ОК «Розенталь» відшкодовувати шляхом оплати до 05 числа місяця, що іде за оплачуваним, на розрахунковий рахунок підприємства: фактично прийняту кількість електроенергії; експлуатаційні витрати на обслуговування електромережі.

Згідно п.п. 5.1. 5.5. договору розрахунковий період для оплати користувачем відшкодування експлуатаційних витрат електромережі встановлюється щомісячний. Кількість фактично спожитої електроенергії визначається по показниках лічильника на останній день звітного місяця. Оплата відбувається не пізніше 05 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, але не раніше отримання від підприємства рахунку на оплату послуг.

Нарахування відшкодування користувачем спожитої електроенергії відбувається у відповідності до діючих на момент оплати тарифів, встановлених діючим законодавством та інші витрати передбачені даним договором.

У відповідності до п.п. 2.2. договору, користувач зобов`язується сплачувати підприємству витрати, пов`язані з експлуатацією мережі. Розмір зазначених витрат обчислюється за наступною формулою: 0,08* 0,10* грн. спожита кількість кіловат. Розмір витрат у будь-якому випадку не може перевищувати 10% від вартості електроенергії, спожитої користувачем у відповідному місяці.

Пунктами 9.2., 9.3. договору передбачено, що він вступає в силу після підписання та скріплення печатками сторін. Даний договір укладений на необмежений час.

За ствердженнями позивача, визнаними та підтвердженими також відповідачем, на виконання умов спірного договору ТОВ «Акваторія» з січня 2021 року почало передавати ОК «Розенталь», через побудовану мережу, електроенергію на побутові потреби останнього, та станом на 30.04.2023 компенсація витрат з оплати отриманої відповідачем електроенергії становила 5 409 999,40 грн.

При цьому, у період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року включно позивач на виконання своїх зобов`язань за договором № 01 про відшкодування експлуатаційних витрат електромережі надав відповідачу відповідні послуги, що підтверджується підписаними та скріпленими відтисками печаток суб`єктів господарювання актами надання послуг: № 65 від 31.10.2022 на суму 323 498,52 грн; №66 від 30.11.2022 на суму 342 300,22 грн; № 67 від 31.12.2022 на суму 233 735,61 грн; № 2 від 31.01.2023 на суму 327 132,84 грн; № 8 від 28.02.2023 на суму 371 204,67 грн; № 13 від 31.03.2023 на суму 297 336,13 грн; № 14 від 30.04.2023 на суму 287 516,69 грн.

Наведені акти надання послуг містять посилання на договір № 01 про відшкодування експлуатаційних витрат електромережі від 04.01.2021, як на правову підставу здійснення господарських операцій.

Таким чином, позивачем передано відповідачу електроенергію, за яку договором передбачена компенсації витрат з її оплати, та яку прийнято відповідачем без зауважень та заперечень, що підтверджується підписом директора ОК «Розенталь», підпис якого скріплено печаткою підприємства відповідача на вказаних актах.

Як стверджує позивач та підтверджено відповідачем, станом на 03.04.2023 ОК «Розенталь» відшкодував ТОВ «Акваторія» експлуатаційні витрати, пов`язані з передаванням електроенергії, лише частково в розмірі 3 452 107,41 грн.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості з оплати експлуатаційних витрат електромережі позивачем надано суду акт звірки взаємних розрахунків за період з 31.01.2021 по 30.04.2023. Досліджуючи вказаний акт, суд зазначає, що останній містить печатки сторін, а також підписи сторін від ТОВ «Акваторія» директора Стефанця О.В. та від імені ОК «Розенталь» директора Реуцького С. Згідно вказано акту станом на 30.04.2023 заборгованість відповідача перед позивачем становить 1 957 891,99 грн, передано активну електроенергія на суму 5 409 999,40 грн, загальна сума проплат за період 3 452 107,41 грн.

Як вбачається з наявної у справі виписки ПАТ «Банк Восток» по рахунку ОК «Розенталь» за період з 01.05.2023 по 31.07.2023, відповідач в рахунок погашення спірної заборгованості після 30.04.2023, а саме у період з 02.05.2023 по 13.06.2023, сплатив на користь позивача кошти в загальному розмірі 340000,00 грн, зокрема відповідачем сплачено: 02.05.2023 10 000,00 грн; 03.05.2023 10 000,00 грн; 04.05.2023 10 000,00 грн; 05.05.2023 10 000,00 грн; 08.05.2023 10 000,00 грн; 09.05.2023 10 000,00 грн; 10.05.2023 10 000,00 грн; 11.05.2023 10 000,00 грн; 12.05.2023 10 000,00 грн; 15.05.2023 10 000,00 грн; 16.05.2023 25 000,00 грн; 18.05.2023 25 000,00 грн; 22.05.2023 - 10 000,00 грн; 23.05.2023 20 000,00 грн; 24.05.2023 10 000,00 грн; 25.05.2023 10 000,00 грн; 26.05.2023 10 000,00 грн; 29.05.2023 10 000,00 грн; 30.05.2023 10 000,00 грн; 31.05.2023 10 000,00 грн; 01.06.2023 10 000,00 грн; 02.06.2023 10 000,00 грн; 05.06.2023 10 000,00 грн; 06.06.2023 20 000,00 грн; 07.06.2023 10 000,00 грн; 08.06.2023 10 000,00 грн; 09.06.2023 10 000,00 грн; 12.06.2023 10 000,00 грн; 13.06.2023 10 000,00 грн.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для нарахування останнім до сплати 3% річних та інфляційних втрат, та його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості та штрафних санкцій.

5. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі ст. 44 ГК України, підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

У статті 55 ГК України зазначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського Кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до норм статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

6. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Слід зазначити, що в основі поділу договорів взагалі і договорів про надання послуг у певній сфері зокрема, можуть лежати різні критерії, що обираються залежно від переслідуваних цілей. Поділ договорів на окремі види дозволяє учасникам правовідносин використовувати в своїй діяльності найбільш істотні властивості договорів, удаватися на практиці до такого договору, який найбільшою мірою відповідає їх потребам.

Згідно зі статтею 638 ЦК України загальним для всіх договорів про надання послуг є те, що всі вони, незалежно від суб`єктного складу, порядку укладення і змісту договору, вважаються укладеними з моменту досягнення сторонами усіх істотних умов, кожна сторона договорів набуває права і одночасно несе зобов`язання щодо до іншої сторони.

Істотними умовами договору є - предмет договору, умови, визначені законом як істотні чи необхідні для договору даного виду, а також всі ті умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента і визначенні умов договору з врахуванням законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як свідчать фактичні обставини справи, договір №01 про відшкодування експлуатаційних витрат електромережі від 04.01.2021 підписано та скріплено печатками з обох сторін, містить суттєві умови для такого виду договорів визначені законом, недійсним не визнано, а отже є таким, що породжує права та обов`язки для його сторін.

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов до висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом і правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 901-903 Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи те, що актами надання послуг, зокрема і зазначеними вище, було зафіксовано факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних правовідносин, які є документальним підтвердженням надання послуг, крім того, відповідачем було прийнято вищезазначені послуги, отже вчинено конклюдентні дії, які свідчать про подальше схвалення ним договору, суд дійшов висновку про наявність достатньої кількості доказів для здійснення позивачем права вимоги до відповідача щодо оплати грошових коштів за договором.

За своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 909/146/19).

Висновок щодо підтвердження факту господарської операції саме первинними документами викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19, від 04.11.2020 у справі № 910/9739/19, від 18.11.2020 у справі № 920/61/19.

З огляду на викладене, всі господарські операції повинні підтверджуватися первинними документами. Саме вказані документи розкривають внутрішню суть господарської операції, її справжність, економічну вигоду, ділову мету. Якщо таких документів немає у матеріалах справи, то тоді неможливо підтвердити реальність та товарність спірної господарської операції.

Головним обов`язком позивача є доведення факту порушення відповідачем його прав і законних інтересів у договірних відносинах та існування заборгованості.

Вищевказані акти надання послуг підписані позивачем та відповідачем, а також скріплені печатками підприємств. Акти не містять будь-яких виправлень з боку відповідача щодо їх номерів, дат тощо.

Підписання відповідачем актів про надані послуги, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Так, як вбачається з відзиву на позов, ОК «Розенталь» визнав обставини отримання від ТОВ «Акваторія» за договором № 01 від 04.01.2021 електроенергії, компенсація витрат з оплати якої склала 5 409 999,40 грн, з яких відповідачем було сплачено лише 3 452 107 грн станом на 30.04.2023.

Вказане додатково підтверджено та визнано сторонами в акті звірки взаємних розрахунків за період з січня 2021 року по квітень 2023 року. Так, станом на 30.04.2023 заборгованість ОК «Розенталь» на користь ТОВ «Акваторія» становила 1 957 891,99 грн.

Господарський суд відзначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.

Проте, підписання акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу, позаяк акт звірки фактично є дією у розумінні статті 264 Цивільного кодексу України, яка свідчить про визнання орендарем боргу.

Отже, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами, а сам акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018 у справі № 905/3062/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Таким чином суд зазначає, що акт звірки взаєморозрахунків за умови відсутності заперечень щодо повноважень осіб, якими він підписаний, зокрема, з боку відповідача, з урахуванням конкретних обставин справи розцінюється як додаткова обставина, що підтверджує розмір заборгованості ОК «Розенталь» за договором у загальній сумі 1 957 891,99 грн станом на 30.04.2023, а також несвоєчасність здійснених ним оплат з відшкодування витрат за отриману активну електроенергію.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач несумлінно поставився до виконання зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг, проявив необачність стосовно виконання, а тому його дії є несправедливими та недобросовісними по відношенню до позивача.

При цьому, в процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідачем у період з 02.05.2023 по 28.07.2023 здійснювалось погашення існуючої заборгованості та станом на дату постановлення рішення відповідачем погашено грошові зобов`язання на загальну суму 640 000,00 грн.

Позовна заява позивачем була подана до господарського суду 13.06.2023 (дата реєстрації позовної заяви згідно штампу Господарського суду Одеської області), а провадження у дані справі судом було відкрито 19.06.2023.

Після звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем сплачено кошти у розмірі 300 000,00 грн, що стало підставою для закриття провадження у цій частині основної заборгованості у зв`язку з відсутністю предмета спору.

В рахунок погашення існуючої заборгованості за спірним договором відповідачем сплачено 340 000,00 грн до звернення позивачем з позовом до Господарського суду Одеської області, відповідно позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з компенсації витрат за отриману активну електроенергію у розмірі 340 000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки були сплачені до звернення позивача до суду.

Вказані обставини сплати відповідачем у період з 02.05.2023 по 28.07.2023 заборгованості в загальному розмірі 640 000,00 грн, позивачем жодним чином не заперечені та неспростовані відповідними доказами.

При цьому, доказів сплати 1 317 891,99 грн. заборгованості за надані позивачем послуги відповідач до суду не надав, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог в цій частині не спростував.

Відтак, під час розгляду справи судом встановлений факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за надані останнім послуги за договором № 01 про відшкодування експлуатаційних витрат електромережі від 04.01.2021 в загальному розмірі 1 317 819,99 грн, а отже позов позивача в цій частині позовних вимог належить задовольнити.

Стосовно нарахування 3% річних та інфляційних збитків судом зазначається наступне.

За змістом статті 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Враховуючи положення ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування 3% річних та інфляційних збитків входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)..

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Із наведеного вбачається, що інфляційні втрати та 3% річних є спеціальними мірами цивільно-правової відповідальності, способами захисту майнового права, які не можна ототожнювати із штрафними санкціями. Як убачається із умов спірного Договору, при порушенні його умов щодо строків оплати послуг, замовник має сплатити пеню за вимогу виконавця у розмірі 5% від суми наданих послуг за кожен день прострочення.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц зазначено, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Враховуючи викладене, позивач цілком правомірно на підставі ст. 625 ЦК України нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «LІGA 360» здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані на суму заборгованості за відповідними рахунками на оплату та актами наданих послуг, з урахуванням здійснених відповідачем оплати та встановлених судом обставин та в межах визначених позивачем періодів прострочення, суд дійшов висновку, що 3% річних підлягають задоволенню в сумі 31 755,66 грн та інфляційні втрати становлять 124 474,18 грн.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що на період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд зазначає, що норми вказаного п. 6 поширюються на правовідносин кредитування та не регулюють спірні правовідносини сторін.

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу інфляційні та річні у вказаних сумах.

Оцінюючи подані докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача за договором № 01 про відшкодування експлуатаційних витрат електромережі від 04.01.2021 заборгованості частково підтверджена матеріалами справи з урахування встановлених судом обставин сплати суми основної заборгованості, відповідачем не спростована та підлягає задоволенню в сумі 1 474 121,83 грн заборгованості, в т.ч.: 1 317 819,99 грн - сума основної заборгованості, 124 474,18 грн інфляційні втрати, 31 755,66 грн. 3% річних.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 справа «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до п.5 ч.4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для часткового задоволення позову не спростовує.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, слід зазначити, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір в сумі 22 11 83 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Розенталь» (67804, Одеська обл., Одеський р-н, с. Лиманка, вул. Будівельна, № 48-50, будинок будівельний № 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваторія» (65496, Одеська обл., Одеський р-н, смт. Таїрове, вул. 40 Років Перемоги, № 25, ) суму основної заборгованості в розмірі 1 317 891 (один мільйон триста сімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто одна) грн 99 коп, інфляційні втрати в розмірі 124 474 (сто двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят чотири) грн 18 коп, суму 3% річних в розмірі 31 755 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) грн 66 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 22 111 (двадцять дві тисячі сто одинадцять) грн 83 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Наказ видати відповідно до ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 20 жовтня 2023 р.

Суддя О.В. Цісельський