ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023м. ДніпроСправа № 904/3371/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Київ в особі Філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Вільногірськ Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стімул-Трейд", м. Дніпро

про стягнення 251 539,13 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стімул-Трейд" 251539,13 грн, з яких: 147429,60 грн - залишок попередньої оплати за недопоставлений товар, 37766,21 грн - пеня, 29485,92 грн - штраф 20%, 36857,40 грн - 25% річних.

Витрати зі сплати судового збору в сумі 3773,09 грн позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 300-2 від 19.04.2022 щодо своєчасної поставки товару на суму сплаченої позивачем попередньої оплати.

Ухвалою суду від 30.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; відповідачу для подання відзиву на позов встановлено 15-тиденний строк з дня вручення цієї ухвали.

Зазначена ухвала суду була надіслана відповідачу 30.06.2023 на його офіційну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Того ж дня ухвала суду була доставлена до електронної скриньки відповідача, що підтверджується наявною у справі довідкою, сформованою комп`ютерною програмою "Діловодство спеціалізованого суду" (а.с. 98).

Надсилання ухвал суду на офіційну електронну адресу сторони у справі відповідає нормативним приписам статей 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, підпункту 5.8 пункту 5 розділу 1 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стімул-Трейд" (далі - постачальник, відповідач) укладено договір поставки № 300-2 від 19.04.2022 (далі - договір) (а.с. 10 - 13).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця механічні запасні частини до автомобільної техніки (далі - товар) (код 34320000-6 відповідно до ДК 021:2015), а покупець зобов`язується прийняти й сплатити за нього певну грошову суму на умовах цього договору.

Номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятися покупцю, зазначається у специфікаціях. Поставка кожної партії товару здійснюється за заявками покупця, в яких зазначається номенклатура, асортимент та кількість товару (п. 1.2 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору постачальник зобов`язаний поставити товар у повному обсязі протягом 15 календарних днів з дати здійснення покупцем попередньої оплати відповідно до умов цього договору з обов`язковим попередженням покупця про точну дату поставки не пізніше ніж за 5 днів.

Поставка товару здійснюється за адресою: пр. Слобожанський, буд. 35, м. Дніпро, 49083, на умовах самовивозу зі складу постачальника (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору встановлено, що датою поставки товару є дата передачі товару постачальником покупцю відповідно до накладної на відпуск товару (видаткової накладної).

Перехід права власності на товар та перехід ризику знищення чи випадкового пошкодження (псування) товару від постачальника до покупця відбувається в момент передачі товару (п. 3.4 договору).

Відповідно до пункту 3.5 договору разом із товаром постачальник зобов`язаний передати покупцеві належним чином оформлені наступні документи: накладну на відпуск товару (видаткову накладну), товаросупровідний документ, а також зобов`язаний передати приналежності та документи, що підтверджують якість та відповідність товару вимогам стандартів або технічних умов, визначених чинним в Україні законодавством.

Загальна сума договору становить 287247,00 грн, у тому числі ПДВ - 47874,50 грн, що відповідає загальній сумі всіх специфікацій (п. 7.1 договору).

За змістом пункту 7.2 договору ціна за одиницю товару визначена у специфікаціях; ціна товару визначається в національній України - гривні.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що оплата товару здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника, що зазначений у цьому договорі.

Згідно з пунктом 8.2 договору оплата товару здійснюється на умовах 100% передоплати від суми заявленої партії товару на підставі рахунку постачальника, що виставляється останнім протягом 3 календарних днів з дня отримання заявки від покупця. Постачальник зобов`язаний повернути сплачені за товар кошти у випадку невиконання умов договору щодо строків поставки товару.

Днем оплати вважається день списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 8.3 договору).

Розділом 10 договору визначена відповідальність сторін.

Так, у разі затримки поставки товару у строки, передбачені цим договором, покупець має право на стягнення з постачальника штрафу у розмірі 20% від суми непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та пені у розмірі облікової ставки НБУ від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день такого прострочення. Нарахування пені починається з першого дня прострочення та припиняється у день виконання постачальником своїх зобов`язань (п. 10.2 договору).

Також, у випадку прострочення поставки товару покупець має право нарахувати проценти за користування коштами покупця в розмірі 25% річних на суму здійсненої попередньої оплати. У випадку прострочення поставки понад 10 днів покупець має право витребувати здійснену попередню оплату, яка повинна бути повернута йому постачальником протягом 5 календарних днів з дати отримання відповідної вимоги покупця (п. 10.8 договору).

Пунктом 10.9 договору сторонами узгоджено, що за прострочення повернення постачальником грошових коштів відповідно до умов цього договору або з підстав, які можуть виникнути у зв`язку з будь-яким припиненням цього договору, постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% від несвоєчасно повернутої ним суми (але не більше подвійної облікової ставки НБУ) та проценти за користування коштами продавця з розрахунку 20% річних на прострочену суму.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 30.06.2022 (п. 14.1 договору).

Закінчення строку цього договору або припинення дії цього договору з будь-яких інших підстав не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань, які виникли під час дії цього договору або у зв`язку з цим договором та від відповідальності за порушення таких зобов`язань (п.14.2 договору).

Сторонами підписано специфікацію № 1 на загальну суму 287247,00 грн (Додаток № 1 до договору), в якій визначено перелік товару із 76 найменувань, що підлягає поставці (а.с. 13-14).

Для оплати товару постачальник (відповідач) виставив покупцеві (позивачу) рахунок-фактуру № СТ-0000003 від 19.04.2022 на суму 287247,00 грн (а.с. 15).

Платіжним дорученням № 215895 від 27.05.2022 позивач здійснив попередню оплату товару в загальній сумі 287247,00 грн з посиланням у призначенні платежу на договір № 300-2 від 19.04.2022 та рахунок-фактуру № СТ-0000003 від 19.04.2022 (а.с. 16).

З огляду на умови пункту 3.1 договору та з урахуванням вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку й закінчення перебігу строків відповідач повинен був здійснити поставку товару не пізніше 13.06.2022.

Всупереч умовам договору відповідач здійснив поставку товару поза межами договірного строку й лише частково на загальну суму 139817,40 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: № СТ-0000008 від 20.06.2022 на суму 9984,00 грн (а.с. 27); № СТ-0000010 від 14.07.2022 на суму 19948,80 грн (а.с. 31); № СТ-0000011 від 27.07.2022 на суму 22717,32 грн (а.с. 35); № СТ-0000012 від 05.08.2022 на суму 8685,60 грн (а.с. 44); № СТ-0000013 від 16.08.2022 на суму 18752,64 грн (а.с. 39); № СТ-0000016 від 13.09.2022 на суму 11188,80 грн (а.с. 48); № СТ-0000001 від 13.02.2023 на суму 17925,24 грн (а.с. 52); № СТ-0000003 від 25.04.2023 на суму 30354,60 грн (а.с. 19); № СТ-0000005 від 11.05.2023 на суму 259,20 грн (а.с. 22), а також бухгалтерськими довідками до журналів №№ 3, 5 за квітень 2023 року та акта розрахунку коригування вартісних показників від 03.04.2023 щодо коригування в сторону збільшення ціни шлангу бензостійкого (Ф=8мм) на 1,20 грн у видатковій накладній № СТ-0000016 від 13.09.2022 (а.с. 56 - 58).

Відтак, відповідач недопоставив позивачу товару на суму 147429,60 грн (287247,00 - 139817,40 = 147429,60).

Листом № 224/2559 від 12.07.2022 позивач звернувся до відповідача з проханням у термін до 14.07.2022 надати обґрунтоване пояснення причин порушення строку поставки товару та повідомити про дату виконання зобов`язань за договором (а.с. 17).

У відповідь на звернення відповідач у листі № 1314 від 21.07.2022 зазначив, що на момент укладення договору товар був у наявності на складах постачальників та була можливість його поставки протягом 15 календарних днів з дати здійснення попередньої оплати за договором. Але оскільки оплата за договором була здійснена 27.05.2022 (із затримкою майже півтора місяця), за цей час значна кількість товару стала відсутня на складах постачальників. Затримка в поставці запасних частин за договором, згідно з поясненнями продавця, зумовлена порушенням логістики та зупиненням відвантаження запасних частин заводами-виробниками внаслідок ведення бойових дій на території України. Тож, маючи розуміння ведення діяльності з урахуванням форс-мажорних обставин, продавець гарантував постачання товару за договором по мірі їх надходження (а.с. 18).

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією №234/117 від 10.01.2023 з вимогою поставити протягом 7 днів недопоставлений товар або повернути попередню оплату за недопоставлений товар та сплатити штрафні санкції (а.с. 59 - 61).

За наявним у справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зазначену претензію відповідач отримав 26.01.2023 (а.с. 62), однак належним чином на неї не відреагував: решту товару на суму 147429,60 грн у визначений у претензії строк - до 02.02.2023 включно не поставив, залишок попередньої оплати в указаній сумі не повернув.

Викладене й стало причиною спору.

Предметом доказування у справі є обставини щодо виконання сторонами своїх зобов`язань за укладеним договором поставки № 300-2 від 19.04.2022, а також наявності підстав для повернення здійсненої за цим договором попередньої оплати.

За частинами першою, другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Норма аналогічного змісту викладена у частині першій статті 712 Цивільного кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

В силу припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З наявних у справі доказів убачається, що позивач згідно з пунктом 8.2 договору здійснив повну попередню оплату товару в сумі 287247,00 грн (а.с. 16).

Натомість відповідач своїх зобов`язань з поставки товару в повному обсязі протягом 15 календарних днів з дати здійснення покупцем попередньої оплати, тобто в строк до 13.06.2022 включно, не виконав, чим порушив умови договору та вимоги закону. Не виконав відповідач і вимогу позивача поставити недопоставлений товар протягом 7 днів після отримання претензії №234/117 від 10.01.2023, а саме не пізніше 02.02.2023.

Відповідно до пункту 8.2 договору відповідач зобов`язаний повернути сплачені за товар кошти у випадку невиконання зобов`язань за договором щодо строків поставки товару, що не здійснено відповідачем ні у передбачений пунктом 10.8 договору 5-денний термін з дати отримання вимоги позивача, ні після спливу 7-денного строку на виконання вимоги позивача, викладеній у претензії № 234/117 від 10.01.2023.

На момент ухвалення рішення відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу попередньої оплати за товар у сумі 147429,60 грн, яку він мав повернути відповідно до вимог частини другої статті 693 Цивільного кодексу України та згідно з вимогою, викладеній у претензії № 234/117 від 10.01.2023, не пізніше 02.02.2023.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача залишку попередньої оплати в сумі 147429,60 грн є законними та обґрунтованими.

Аналізуючи положення пунктів 10.2, 10.8, 10.9 укладеного між сторонами договору, суд доходить висновку, що сторони передбачили відповідальність постачальника товару (відповідача) як за порушення зобов`язань з поставки товару, що мало місце з урахуванням обставин у справі з 14.06.2022 до 02.02.2023 включно, а саме до закінчення строку на вимогу позивача за претензією № 234/117 від 10.01.2023, так і за порушення зобов`язань з повернення попередньої оплати, яка можлива до застосування до нього лише після 02.02.2023, враховуючи вимоги позивача за тією ж претензією.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача 25% річних за користування чужими коштами сумі 36857,40 грн, нараховані ним на попередню оплату в сумі 147429,60 грн за період прострочки поставки товару з 11.06.2022 по 19.06.2023 на підставі пункту 10.8 договору.

Частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України унормовано, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Тож, з огляду на викладене, а також з урахуванням положень пункту 10.8 договору, факт порушення відповідачем обов`язку щодо повної поставки товару, який був попередньо оплачений, надає позивачу право на стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами лише за період з 14.06.2022 до 02.02.2023 включно (234 дні).

За результатом перерахунку 25% річних будуть становити 23629,13 грн (234/365=0,07; 147429,60х0,8х234/100 = 23629,13)

За порушення відповідачем строків поставки товару позивач відповідно до пункту 10.2 договору заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 37766,21 грн, яку він розрахував за період з 11.06.2022 по 19.06.2023 із вартості недопоставленого товару на суму 147429,60 грн із застосуванням однієї облікової ставки Національного банку України у розмірі 25%, що діяла в цей період, та штраф 20% у сумі 29485,92 грн, розрахований із суми недопоставленого товару.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 Господарського кодексу України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто, в розумінні статей 173 та 230 Господарського кодексу України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 Господарським кодексом України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання (відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18).

При цьому суд враховує, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведене відповідає усталеній практиці Верховного Суду.

Відповідно до положень частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Разом з тим, з урахуванням положень договору, нарахування пені за порушення строку поставки товару можливе лише у строк до закінчення у відповідача зобов`язань щодо поставки, а саме з 14.06.2022 до 02.02.2023 включно.

Після здійсненого судом перерахунку, в межах позовних вимог, пеня у розмірі однієї облікової ставки НБУ (25%) за прострочення поставки товару на суму 147429,60 грн за період з 14.06.2022 до 02.02.2023 включно становить 25648,71 грн.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку штрафу в сумі 29485,92 грн порушень не встановлено.

Водночас, щодо відповідальності відповідача в частині сплати пені та штрафу судом береться до уваги також таке.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України).

При цьому чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зі змісту зазначених правових норм убачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17. Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 убачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.

Також з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

За приписом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заявлені позивачем в порядку статті 693 Цивільного кодексу України до стягнення 25% річних за користування чужими грошовими коштами, що підлягають до стягнення в сумі 23629,13 грн, відмінні від процентів річних, які передбачені статтею 625 цього Кодексу. Відтак, правові підстави для вирішення питання про зменшення 25% річних у сумі 23629,13 грн відсутні.

Разом з тим, з огляду на те, що майнова сфера позивача у випадку прострочення відповідачем поставки товару забезпечена за рахунок 25% річних за користування чужими грошовими коштами, то штрафні санкції (пеня, штраф) у сукупності не повинні становити надмірний тягар для відповідача.

За обставинами справи загальна їх сума становить 37,40% по відношенню до основного боргу (25648,71+29485,92 грн = 55134,63; 55134,63х100/147429,60 = 37,40%), а разом із 25% річних за користування чужими грошовими коштами (23629,13 грн) - 53,42% (55134,63+23629,13 = 78763,76; 78763,76х100/147429,60 = 53,42%).

Враховуючи відсутність у справі доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, розумності та справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки на 50%, а саме пені - до 12824,36 грн (25648,71 х 50% = 12824,36), штрафу - до 14742,96 грн (29485,92 х 50% = 14742,96), що буде становити 10,6% від суми основного боргу (12824,36 +14742,96 = 27567,32; 27567,32х100/147429,60 = 18,7%).

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 198626,05 грн, з яких: 147429,60 грн - основний борг, 12824,36 грн - пеня, 14742,96 грн - штраф, 23629,13 грн - 25% річних.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладається судовий збір у сумі 3392,90 грн пропорційно розміру задоволених вимог (147429,60 + 23629,13 + 25648,71 + 29485,92 = 226193,36; 226193,36х3773,09/251539,13 = 3392,90). При цьому зменшення за ініціативою суду пені та штрафу на розмір судового збору, що покладається на відповідача, не впливає.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стімул-Трейд" про стягнення 251539,13 грн, з яких: 147429,60 грн - залишок попередньої оплати за недопоставлений товар, 37766,21 грн - пеня, 29485,92 грн - штраф 20%, 36857,40 грн - 25% річних - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стімул-Трейд" (ідентифікаційний код: 43443579; місцезнаходження: 49083, м. Дніпро, пр-т Слобожанський, буд. 35) на користь Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (ідентифікаційний код: 36716128, місцезнаходження: 03035, м. Київ, Солом`янський р-н, вул. Сурікова, буд. 3) в особі Філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (ідентифікаційний код: 39389830, місцезнаходження: 51700, Дніпропетровська обл., м. Вільногірськ, вул. Степова, буд. 1) основний боргу сумі 147429,60 грн, пеню в сумі 12824,36 грн, штраф у сумі 14742,96 грн, 25% річних у сумі 23629,13 грн грн, судовий збір у сумі 3392,90 грн.

У решті позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.10.2023.

Суддя І.І. Колісник