РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2023Справа №910/739/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг"
про визнання недійсним договору та про визнання відсутнім права вимоги
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:не з`явився
від відповідача:Селівончик А.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг", в якому просить суд:

1) визнати повністю недійсним Договір №06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022;

2) визнати відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" щодо грошових зобов`язань позивача оплатити поставлену вугільну продукцію відповідно до умов Договору №06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 у розмірі 64 636 144,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" вказує, що керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" було укладено Договір №06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 без прийняття рішенням загальних зборів учасників відповідача про надання згоди на вчинення значного правочину, тобто з перевищенням повноважень.

Щодо вимоги про визнання відсутнім права вимоги, то позивач зазначає, що у нього не виникло обов`язку оплатити вугілля на суму 64 636 144,00 грн, оскільки відповідачем не надано документів на підтвердження відвантаження вугілля на вказану суму.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2023 (постановленою після усунення позивачем недоліків позовної заяви, які стали підставою для залишення її без руху, згідно ухвали суду від 18.01.2023) відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" про визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" щодо грошових зобов`язань позивача оплатити поставлену вугільну продукцію відповідно до умов Договору №06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 у розмірі 64 636 144,00 грн. Вирішено повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" з Державного бюджету України 2 684,00 грн судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №19 від 18.01.2023 на суму 2 684,00 грн. В частині позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" про визнання повністю недійсним Договору №06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.02.2023. Встановлено сторонам строки на подання заяв по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 зупинено провадження у справі №910/739/23 на час розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2023 у справі №910/739/23 судом апеляційної інстанції; матеріали справи №910/739/23 вирішено надіслати до Північного апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2023 у справі №910/739/23.

20.02.2023 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що між сторонами в належній формі та у відповідності до вимог законодавства укладено Договір №06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022, який виконувався сторонами та щодо якого в період його виконання (з січня по березень 2022 року) не ставилось питання недійсності.

Постановою Північного апеляційного господарського суду міста Києва від 07.06.2023 у справі №910/739/23 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2023 у справі №910/739/23 задоволено. Пункти 1 та 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 27.01.2023 у справі №910/739/23 скасовано. Матеріали справи вирішено повернути до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" про визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" щодо грошових зобов`язань позивача оплатити поставлену вугільну продукцію відповідно до умов Договору №06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 у розмірі 64 636 144,00 грн.

25.07.2023 матеріали справи №910/739/23 повернулись до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 поновлено провадження у справі №910/739/23; прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/739/23 за вимогою позивача про визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" щодо грошових зобов`язань позивача оплатити поставлену вугільну продукцію відповідно до умов Договору №06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції від 06.01.2022 у розмірі 64 636 144,00 грн; розгляд вимоги позивача про визнання відсутнім права вимоги об`єднано з вимогою про визнання повністю недійсним договору в межах справи №910/739/23; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору; призначено підготовче засідання у справі №910/739/23 на 29.08.2023.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 встановлено позивачу строк для надання заяви свідка - 1 тиждень; оголошено перерву в підготовчому засіданні до 12.09.2023; встановлено позивачу інший строк на подання заяви свідка - до наступного засіданні.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 12.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання на 90 днів; закрито підготовче провадження у справі №910/739/23; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи; визнано явку представника позивача в наступне засідання обов`язковою; попереджено позивача про те, що у разі нез`явлення його представника у засідання, позов відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України може бути залишений без розгляду; призначено розгляд справи по суті на 03.10.2023.

Протокольна ухвала суду від 12.09.2023 в частині відмови в задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання на 90 днів мотивована тим, що 1) позивачем не подавалось суду клопотання про призначення у справі судової експертизи; 2) до клопотання не долучено доказів звернення до експертної установи із заявою про проведення експертизи, а лише долучено докази з`ясування можливості проведення експертною установою такої експертизи; 3) матеріали позову не містять жодних заяв по суті спору, в яких значилось би про наявність будь-яких сумнівів щодо складення керівником позивача акту №10 від 21.02.2022 та жодним чином не мотивовано необхідність встановлення даних обставин для вирішення спору у справі №910/739/23 по суті.

В судове засідання 03.10.2023 з`явився представник відповідача, просив розглянути справу №910/739/23 по суті, надав пояснення по суті спору, за змістом яких проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Позивач явку свого представника у судове засідання 03.10.2023 не забезпечив, про причини неявки представника не повідомив, хоча про місце, дату та час засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №548, згідно якого ухвала суду від 12.09.2023 про повідомлення дати, часу та місця засідання була вручена Товариству з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" 19.09.2023.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Керуючись вказаними приписами господарського процесуального закону, протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 постановлено здійснювати розгляд справи №910/739/23 по суті за відсутністю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг".

В судовому засіданні 03.10.2023 судом завершено розгляд справи №910/739/23 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" (постачальник) укладено Договір №06/01-1ЕТ на постачання вугільної продукції (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити (передати) у власність покупця вугільну продукцію в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та ціні, погодженими сторонами в цьому договорі та специфікаціях до нього. Покупець приймає вугілля, що поставляється, оплачує його вартість відповідно до умов цього договору (п. 1.2 Договору).

У пункті 2.2 Договору вказано, що вантажоодержувачем за цим договором є СО ПАТ "Донбасенерго" Слов`янська ТЕС.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що покупець оплачує постачальнику вартість вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника у розмірі 90% вартості відвантаженої партії протягом 1-го календарного дня з дати відвантаження цієї партії та безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника у розмірі 10% вартості відвантаженої партії протягом 1 календарного дня з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі вугілля.

Строк дії договору встановлюється з дати підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання зобов`язань (п. 9.1 Договору).

Сторонами Складено специфікації №1 від 06.01.2022, №2 від 28.01.2022, №3 від 01.01.2022, №4 від 03.02.2022, №5 від 22.02.2022 та №6 від 01.03.2022 на постачання кам`яного вугілля.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про відсутність повноважень у керівника відповідача на підписання Договору, оскільки вартість товару перевищує 50% вартості чистих активів Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг", а відтак загальними зборами відповідача мало прийматись рішення про надання згоди на укладення такого договору. Також позивач стверджує, що у відповідача відсутнє право вимоги оплатити поставлене вугілля на суму 64 636 144,00 грн., оскільки відповідачем не надано документів на підтвердження відвантаження вугілля на вказану суму.

Положеннями частини 7 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, встановлених Господарським кодексом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами частин 1 та 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статей 203, 204 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 2, 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Без наступного схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені директором з перевищенням повноважень, тягне за собою визнання такого правочину недійсним.

По-перше, навіть якщо припустити обґрунтованість доводів позивача про перевищення керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" повноважень при укладенні спірного Договору, то єдиною особою, права якої могли бути порушені внаслідок укладення керівником відповідача правочину з перевищенням повноважень є сам відповідач, оскільки саме для останнього створюються та змінюються цивільні права і обов`язки, в той час як мав би місце дефект його волі на вчинення такого правочину. Натомість позивач, укладаючи даний правочину, мав волю на укладення Договору та настання відповідних правових наслідків.

Однак відповідач в межах справи №910/739/23 заперечує проти недійсності Договору та навпроти вказує на необґрунтованість доводів позивача щодо недійсності спірного правочину.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" вказує, що його статут не містить критеріїв значного правочину та порядку надання згоди на його укладення, а також на безпідставність доводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" про перевищення вартості Договору 50% вартості чистих активів відповідача. Зокрема, за наявною в вільному доступі в мережі Інтернет фінансовою звітністю відповідача активи Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" складають 1 751 772 600 грн., в той час як навіть за твердженнями позивача вартість поставленого за Договором товару складає 203 927 152,80 грн., що явно не становить 50% від активів відповідача.

Тобто відповідач, керівником якого за твердженнями позивача перевищено повноваження при укладенні правочину, заперечує проти недійсності Договору, в той час як суд не вбачає яким чином укладення Договору порушує права позивача з урахуванням того, що останній не вказує про наявність дефектів у його волевиявленні на укладення відповідного правочину з відповідними умовами.

По-друге, протягом січня-березня 2022 року сторонами виконувався даний Договір, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі товару, залізничними накладними, факсограмами, посвідченнями про якість рядового вугілля. Відповідно відповідачем поставлявся позивачу товар, а позивач сплачував за нього кошти (у відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" підтвердило часткову оплату Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" товару на суму 148 250 000,00 грн). Таким чином, навіть якщо припустити, що керівником відповідача було укладено спірний правочин із перевищенням повноважень, то такий правочин був схвалений Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг".

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Очевидно, що дії позивача, який уклав Договір, протягом січня-березня 2022 року отримував на підставі вказаного договору від відповідача товар та частково його оплачував, однак через рік після укладення оспорюваного правочину та після звернення відповідача до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрединг" за вимогами щодо грошових зобов`язань за Договором з оплати товару почав стверджувати, що відповідний правочин є недійсним, оскільки керівником відповідача перевищено свої повноваження, суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними.

Варто зауважити, що доктрина venire contra factum proprium в схожій правовій ситуації застосовувалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17, а також у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17.

Попри наведене, Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" не доведено обставини укладення керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" Договору з перевищенням своїх повноважень, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання такого правочину недійсним.

Щодо вимоги позивача про визнання відсутнім права вимоги, то суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У справі Європейський суд з прав людини "Белеш та інші проти Чеської Республіки" вказав, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В положеннях п. 7 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Такий спосіб захисту як визнання припиненим правовідношення включає в себе і визнання відсутнім права вимоги (оскільки задоволення вимоги про визнання певних прававовідносин припиненими матиме наслідком припинення всіх прав вимоги у таких правовідносинах, в той час як визнання відсутнім права вимоги можливе лише якщо таке право припинилось). Відтак, суд робить висновок, що такі способи захисту як припинення правовідношення та визнання відсутнім права вимоги співвідносяться як ціле та частина відповідно.

При цьому, суд відзначає, що встановлення законодавцем такого способу захисту як припинення правовідношення (певного зобов`язання) є способом захисту інтересу позивача шляхом встановлення правової визначеності у певних правовідносинах учасників спору.

Водночас, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 7 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права в інший, визначений Законом спосіб.

Тобто відповідне судове рішення про визнання відсутнім права має забезпечити, щоб обидві сторони спірних правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх, а тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього належним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, чи відсутність відповідного зобов`язання в цілому, адже саме вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін щодо відповідного зобов`язання.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора чи встановлення припинення спірного зобов`язання, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з окремим позовом про визнання припиненим зобов`язання / відсутнім права вимоги не є належним способом захисту.

Тотожний по своїй суті висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц.

В даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест Трейдінг" звернулось до Господарського суду Донецької області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрединг" за вимогами щодо грошових зобов`язань оплатити вугілля відповідно до умов Договору у розмірі 64 636 144,00 грн.

Як стало відомо суду із Єдиного державного реєстру судових рішень суду, ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.01.2023 у справі №905/33/23 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест Трейдінг" про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрединг"; призначено підготовче засідання на 30.01.2023; встановлено строк боржнику для надання відзиву на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство з додатками, складений відповідно до ст. 36 Кодексу України з процедур банкрутства та з урахуванням п. 6 ст. 39 цього Кодексу.

Виходячи з положень частин першої-п`ятої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі (відповідний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 03.09.2020 у справі №910/16413/19, від 15.10.2020 у справі №922/1174/20, від 16.06.2021 у справі №910/6210/20, від 18.08.2021 у справі №910/16501/20, від 16.11.2022 у справі №927/1064/21).

З огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (подібний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2042/20).

Звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.

При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/862/22).

Обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх та належних доказів існування та непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (висновок у постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №904/3251/20).

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест Трейдінг" (кредитором) було ініційовано спір щодо зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест Трейдінг" сплатити кошти у розмірі 64 636 144,00 грн за Договором та саме в межах справи №905/33/23 повинне вирішуватись питання наявності чи відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" щодо грошових зобов`язань позивача оплатити поставлену вугільну продукцію відповідно до умов Договору у розмірі 64 636 144,00 грн.

У постанові від 21.08.2018 у справі №910/14144/17 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Тобто Велика Пала Верховного Суду у вказаній постанові прийшла до висновку, що вимога про визнання відсутнім права вимоги не може бути предметом окремого позову, оскільки не стосується будь-яких прав чи обов`язків, тобто, її задоволення не призведе до поновлення чи захисту порушених прав і інтересів позивача, в той час, як господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких знаходиться спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин, а не встановлення самого факту відсутності таких відносин.

Однак в подальшому у постанові від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 Великою Палатою Верховного Суду було фактично уточнено свій правовий висновок та зазначено, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права, що визначений у пункті 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, означає як наявність права, так і його відсутність. Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Така правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 та від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц.

У пункті 57 постанови від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема, у таких випадках:

- кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

- особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити своє право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такого судового розгляду кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите (Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц та від 15.09.2022 у справі №910/12525/20).

Суд відзначає, що в такій ситуації (ініціювання кредитором справи про банкрутство боржника з підстав наявності заборгованості) належним способом захисту боржника є доведення відсутності у нього заборгованості перед ініціюючим кредитором в межах справи про банкрутство.

В підтвердження викладеного слід враховувати важливість дотримання принципу процесуальної економії, на що було звернутого увагу в Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 28.01.2020 у справі № 50/311-б та від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, з посиланням на те, що штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.

В той же час, у цій справі позивач не довів наявності окремих підстав для визнання його зобов`язань з оплати вугілля за Договором відсутнім, а отже, і наявності свого правомірного інтересу у встановлені правової визначеності в спірних правовідносинах сторін в межах окремого судового спору.

За змістом ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; обов`язковість судового рішення.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для вирішення ініційованого позову в частині вимоги про визнання відсутнім права вимоги з викладених в ньому підстав звернення, а відтак приходить до висновку про необхідність відмови в задоволені цієї позовної вимоги з викладених в позові підстав.

При цьому, враховуючи, що 1) позивач почав оспорювати Договір лише після ініціювання відповідачем провадження щодо його банкрутства, 2) що позивач не забезпечив явку свого представника в жодне засідання по справі №910/739/23, 3) що позивачем було подано необґрунтоване клопотання про відкладення засідання у справі №910/739/23 на 90 календарних днів з підстав необхідності проведення експертизи щодо підпису керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" на акті приймання-передачі товару №10 від 21.02.2022 (в позовній заяві жодним чином не мотивувались позовні вимоги обставинами не підписання такого акту, в той час як підписання його представником інших актів в заявах відповідача по суті спору не ставиться під сумнів), проте в межах даної справи ним не заявлялось жодних клопотань про призначення судової експертизи, 4) що позивачем не було виконано вимог протокольної ухвали від 29.08.2023, якою позивачу було встановлено строк для подання керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" заяви свідка про засвідчення обставин підписання/не підписання акту, суд дійшов висновку, що фактично відповідачем було ініційовано спір у справі №910/739/23 з метою перешкоджання (затягування) провадження по справі №905/33/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест Трейдінг" про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрединг".

Керуючись наведеним, а також враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпродінвест Трейдінг" в межах підготовчого провадження було подано відзив на позов та забезпечено участь свого представника у засіданнях (тобто пронесено витрати на правову допомогу), суд дійшов висновку про необхідність задовольнити усне клопотання представника відповідача про розгляд даної справи по суті, незважаючи на наявність підстав для залишення позову без розгляду через неявку представника позивача у засідання, оскільки залишення позову без розгляду не обмежує позивача в повторному зверненні до суду із таким же позовом, в той час як вирішення спору по суті унеможливить повторне ініціювання Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" спору за тотожним позовом з метою перешкоджання (затягування) провадження по справі №905/33/23.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, суд доходить висновку, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на наведене, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "Енерготрединг" у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подачу даного позову необхідно покласти на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовну в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 14, 74, 79, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" (84182, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Миколаївка, вул. Європейська, буд. 120; ідентифікаційний код 00186542) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест Трейдінг" (01001, м. Київ, вул. Прорізна, буд. 12-А; ідентифікаційний код 42879748) про визнання недійсним договору та про визнання відсутнім права вимоги відмовити повністю.

2. Судові витрати позивача покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг".

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 24.10.2023.

Суддя Р.В. Бойко