ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2023 р. Справа№ 910/13733/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю секретаря судового засідання: Прокопенко О.В.

учасники справи 25.10.2023 не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арома Юкрейн"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 (повний текст рішення складено та підписано 04.08.23)

у справі №910/13733/22 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМА ЮКРЕЙН"

до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України

про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 500 000,00 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРОМА ЮКРЕЙН" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування 1 500 000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/13733/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено склад правопорушення як обов`язкової умови настання цивільно-правової відповідальності суду за заподіяння товариству шкоди та, відповідно, її стягнення, тобто наявності передбачених статтею 1176 Цивільного кодексу України підстав для покладення на державу відповідальності за шкоду, завдану процесуальними діями слідчого судді Печерського районного суду м. Києва при розгляді справи № 757/7255/22-к, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Арома Юкрейн" про стягнення 1 500 000,00 грн моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Арома Юкрейн" подало апеляційну скаргу, в якій просила вирішити питання про поновлення ТОВ "Арома Юкрейн" процесуальних строків на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/13733/22 відповідно до його процесуального права; відкрити апеляційне провадження у справі за скаргою ТОВ "Арома Юкрейн" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/13733/22; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №13733/22 та ухвалити нове, яким задовольнити позов ТОВ "Арома Юкрейн" від 05.12.2022 про відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету моральної шкоди у розмірі 1 500 000,00 грн, завданої процесуальними діями Печерського районного суду міста Києва при розгляді справи №757/7255/22-к, що порушили його права на "ефективний засіб правового захисту в національному органі" (ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема наступним. ТОВ "Арома Юкрейн" вказує на незаконність процесуальних дій суду першої інстанції під час розгляду справи №757/7255/22-к, що полягали у незастосуванні та ігноруванні судом належних норм чинного законодавства, зокрема, Конституції України, висновків Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, невиконання рішень Європейського суду з прав людини та внесення неправдивих відомостей до офіційних документів, наслідком чого, за твердженням позивача, є порушення його права на судовий захист та ефективний засіб правового захисту, а тому на підставі положень Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та згідно ст. 1166, 1176 ЦК України, ТОВ "Арома Юкрейн" просить відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету моральну шкоду в розмірі 1 500 000,00 грн, який позивач вважає достатнім для розумного задоволення його потреб в частині локалізації негативних наслідків порушення процесуальними діями Печерського районного суду м. Києва прав позивача при розгляді справи № 757/7255/22-к.

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Арома Юкрейн" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/13733/22 задоволено, поновлено строк, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/13733/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арома Юкрейн" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/13733/22, розгляд апеляційної скарги призначено на 25.10.2023.

10.10.2023 на адресу суду від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позивач зазначав, що вимоги скарги підтримує в повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 25.10.2023, представники сторін не заявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Роскосметика", яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Арома Юкрейн", звернулось до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінального правопорушення № 27-01/2 від 27.01.2022.

В обґрунтування скарги заявник посилався на факт бездіяльності Офісу Генерального прокурора шляхом невиконання положень ст. 214 КПК України, а саме невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей із звернення скаржника про вчинення кримінального правопорушення № 27-01/2 від 27.01.2022 та не здійснення початку досудового розслідування за результатами звернення ТОВ "РосКосметика" до Офісу Генерального прокурора із заявою про вчинення, на його думку, кримінального правопорушення суддею Господарського суду Миколаївської області, відомості за якою просить внести до ЄРДР.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.06.2022 у справі № 757/7255/22-к скаргу Дубика М.Я. в інтересах ТОВ "Арома Юкрейн" на бездіяльність Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 27.01.2022 № 27-01/2 залишено без задоволення.

При постановленні вказаної ухвали слідчий суддя зазначив, що зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за заявою, в якій скаржник просить внести відомості щодо вчинення, на його думку, суддею Господарського суду Миколаївської області за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 382 КК України, в результаті його незгоди з процесуальними діями та рішеннями, тобто фактичного висловлювання заявником у такий спосіб незгоди з прийнятим процесуальним рішенням судді, прямо суперечить ст. 126 Конституції України, Закону України "Про статус суддів та судоустрій" та не відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду.

Апелянт вказує на незаконність процесуальних дій суду першої інстанції під час розгляду справи №757/7255/22-к, що полягали у незастосуванні та ігноруванні судом належних норм чинного законодавства, зокрема, Конституції України, висновків Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, невиконання рішень Європейського суду з прав людини та внесення неправдивих відомостей до офіційних документів, наслідком чого, за твердженням позивача, є порушення його права на судовий захист та ефективний засіб правового захисту, а тому на підставі положень Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та згідно ст. 1166, 1176 ЦК України, ТОВ "Арома Юкрейн" просить відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету моральну шкоду в розмірі 1 500 000,00 грн, який позивач вважає достатнім для розумного задоволення його потреб в частині локалізації негативних наслідків порушення процесуальними діями Печерського районного суду м. Києва прав позивача при розгляді справи № 757/7255/22-к.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, установленої законом.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом, зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Як визначено статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У ч.1 ст.6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вказано, що суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За частиною 1 статті 13 зазначеного Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Кожен суддя об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснює правосуддя, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснює повноваження та виконує обов`язки судді, дотримуючись етичних принципів і правил поведінки судді, підвищує свій професійний рівень, не вчиняє дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

Згідно з частиною 11 статті 49 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні установлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію викладено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частина перша та третя статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Окрім цього суд зазначає, що нормами чинного законодавства визначено засади та окремі механізми реалізації прав всіх учасників судового процесу, в тому числі, забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, що може бути реалізовано у передбаченому чинним процесуальним законодавством порядку у разі непогодження з процесуальними рішеннями судді.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Крім того, застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов`язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 454/192/17 (провадження № 61-14315св19), від 22.04.2020 у справі № 454/3206/16-ц (провадження № 61-1013 св 19), від 25.04.2019 у справі № 757/25713/16-ц (провадження № 61-18012св18), від 10.01.2018 у справі № 454/1642/16-ц (провадження № 61-1091св17).

Як зазначено Європейським судом з прав людини у справі "Рябих проти Росії", правова певність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень. Цей принцип твердо визначає, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного і зобов`язуючого судового рішення просто в цілях проведення повторного розгляду і постановлення нового рішення у справі. Повноваження вищих судів щодо перегляду мають використовуватися для виправлення судових помилок і неправомірних судових рішень, а не для того, щоб розглянути по-новому справу. Не можна розглядати перегляд як замасковану апеляцію, а сама можливість існування 2 поглядів на питання не є підставою для повторного розгляду. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого і неспростовного характеру.

Отже, в межах даного господарського процесу судом не можуть досліджуватись питання дотримання/порушення законодавства Печерським районним судом міста Києва при розгляді та прийнятті судових рішень у справі №757/7255/22-к, що буде фактичним переглядом судового рішення, а тим більше встановлювати наявність у діях суддів кримінальних правопорушень за ознаками, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 366 та ч. 4 ст. 382 Кримінального кодексу України, оскільки це має бути підтверджено вироком суду, відтак погоджується з викладеними у відзиві твердженнями відповідача про те, що незгода з рішеннями судів не є підставою для відшкодуванням моральної шкоди.

Помилковим є посилання апелянта на положення Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", оскільки позовні вимоги у цій справі заявлені юридичною особою, в той час положення вказаного Закону не поширюють на вимоги юридичних осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі №910/10399/18.

Отже, незгода апелянта із судовим рішенням у справі № 757/7255/22-к не може обґрунтовувати позовні вимоги щодо незаконності дій та рішень судів під час вирішення вказаної справи, а відтак позивачем не доведено наявності такого елементу складу цивільного правопорушення, як протиправної поведінки, яка порушує його права.

За приписами статті 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої унаслідок порушення її прав; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не установлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру унаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Наразі, чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких суб`єкт господарювання може вважати, що йому заподіяно моральну шкоду, позаяк визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб`єкта. Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, торговельних марок та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг.

Відповідно до ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

В силу статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації. Способами захисту ділової репутації може бути вимога про відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної такими порушеннями юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Визначення терміну "ділова репутація" наведено у пункті 26 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 №2664-III (зі змінами та доповненнями), за змістом якої діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

В частині третій статті 23 Цивільного кодексу України установлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина 4 статті 23 Цивільного кодексу України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України).

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 09.06.2022 у cправі № 910/4014/16, при визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу іміджу, престижу та підриву довіри до юридичної особи.

Моральна шкода не може бути засобом отримання доходу, та звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року у справі "Білуха проти України" в яких зазначено, що в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені статтею 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Апелянт не надав суду доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, тобто ТОВ "Арома Юкрейн" обґрунтовує свої вимоги винятково оціночними судженнями та не надає ані доказів заподіяння йому шкоди, ані фактичного підтвердження цього факту у установленому законодавством порядку.

Окрім цього, апелянтом не надано суду розрахунку заявленої ним до стягнення суми немайнової (моральної) шкоди та не зазначено, з яких критеріїв він виходив, заявляючи вимогу про стягнення саме 1 500 000,00 грн, а також не надано доказів розумності і справедливості визначеного ним розміру відшкодування немайнової (моральної) шкоди.

При цьому, важливим елементом доказування є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, завданою потерпілою стороно. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, унаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Поряд із цим суд зазначає, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України, та характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18), шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За змістом норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, у тому числі моральної, є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1176 Цивільного кодексу України.

За відсутності хоча б одного з цих (трьох) елементів цивільна відповідальність не настає.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки державного органу (суду) та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування позивач має довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Арома Юкрейн" про стягнення 1 500 000,00 грн моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариства з обмеженою відповідальністю "Арома Юкрейн", у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва 18.05.2023 у справі №910/13733/22, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/13733/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки під час ухвалення постанови 25.10.2023 були відсутні учасники справи, тому датою ухвалення цього судового рішення є дата його повного складення, зокрема 31.10.2023.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арома Юкрейн" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/13733/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/13733/22 залишити без змін.

Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 у справі №910/13733/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран