ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2023 р. Справа № 911/2820/22

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Гопанок І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства МХП

до Товариства з обмеженою відповідальністю Єврофуд ЮА

про стягнення 144 950, 00 гривень

за участю представників:

від позивача: Шепіль О.В. (довіреність б/н від 08.07.2022)

від відповідача: Дзюба А.В. (ордер серії КС від № 618610)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство МХП (далі ПрАТ МХП/позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Білоруські молочні продукти (ідентифікаційний код 43317463) про стягнення грошових коштів за договором від 04.03.2020 №04/03/2020 у розмірі: 13000,00 грн оплати за договором, 131 950,00 грн пені.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.01.2023 у справі №911/2820/22 позовну заяву ПрАТ МХП залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

30.01.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли:

- клопотання про заміну неналежного відповідача, а саме: на підставі ч. 2 ст. 48 ГПК України замінити Товариство з обмеженою відповідальністю Білоруські молочні продукти (ідентифікаційний код 43317463) на Товариство з обмеженою відповідальністю Єврофуд ЮА (ідентифікаційний код 43317463) у зв`язку зі зміною найменування юридичної особи;

- письмові пояснення з метою усунення недоліків, згідно яких позивач, серед іншого, грошові кошти за договором від 04.03.2020 №04/03/2020 у розмірі: 13000,00 грн оплати за договором, 131 950,00 грн пені, а всього 144 950,00 грн просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Єврофуд ЮА (ідентифікаційний код 43317463).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.02.2023 у справі №911/2820/22 прийнято до розгляду позовну заяву ПрАТ МХП, спрямовану до Товариство з обмеженою відповідальністю Єврофуд ЮА (далі ТОВЄврофуд ЮА/відповідач) та відкрито провадження, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, а також:

- відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства МХП про заміну неналежного відповідача;

- зобов`язано позивача до 01.03.2023 надати докази на підтвердження викладених у позові обставин несплати відповідачем 13 000,00 грн за договором транспортної експедиції на організацію перевезень автомобільним транспортом в міжнародному та внутрішньому сполученні №04/03/2020 від 04.03.2020, як-то бухгалтерська довідка;

- зобов`язано відповідача у порядку ч. 2 ст. 74 ГПК України, надати докази сплати позивачу 13 000,00 грн за договором транспортної експедиції на організацію перевезень автомобільним транспортом в міжнародному та внутрішньому сполученні №04/03/2020 від 04.03.2020.

20.02.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від ПрАТ МХП надійшла заява про надання довідки з банку та бухгалтерської довідки.

23.02.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ Єврофуд ЮА надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову, зокрема, з тих підстав, що передбаченого договором пакету документів товариство не отримувало, а тому і строк оплати не настав.

09.03.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від ПрАТ МХП надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач не погодився з доводами відповідача з огляду на обставини підписання сторонами акта приймання-передачі від 06.03.2020, а також додану до позовної заяви CMR накладну від 05.03.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.03.2023 у справі №911/2820/22 призначено розгляд справи №911/2820/22 в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 28.03.2023, а також витребувано у позивача оригінали акта надання послуг №39112 від 06.03.2020 та CMR накладної від 05.03.2020, копії яких долучено до позовної заяви, для огляду у судовому засіданні.

20.03.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від ПрАТ МХП надійшли:

- заява про надання оригіналів акта надання послуг №39112 від 06.03.2020, CMR накладної від 05.03.2020 та акта виконаних робіт (надання послуг) №ОУТ-186100 за період 06.03.2020;

- заява, відповідно до якої представник позивача просить суд провести судове засідання у вказаній справі 28.03.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Водночас 20.03.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ Єврофуд ЮА надійшли:

- заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливість представника відповідача представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю Єврофуд ЮА в судовому засіданні 28.03.2023;

- заперечення щодо викладених у відповіді на відзив аргументів позивачаю

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.03.2023 задоволено клопотання представника позивача Пітецького В.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.03.2023 у справі №911/28208/22 відкладено судове засідання на 25.04.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.04.2023 у справі №911/2820/22, занесеною до протоколу судового засідання 25.04.2023, відкладено судове засідання на 16.05.2023.

03.05.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від ПрАТ МХП надійшло клопотання про участь представника позивача Шепіль О.В. у судовому засіданні 16.05.2023 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.05.2023 у справі №911/2820/22 відмовлено в задоволенні клопотання ПрАТ МХП про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

05.05.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від ПрАТ МХП надійшли:

- клопотання про долучення до матеріалів справи довідки АТ «Укрсиббанк» №54-2-01/2573 від 08.02.2023 на електронному носії;

- клопотання про участь представника позивача Шепіль О.В. у судовому засіданні 16.05.2023 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.05.2023 у справі №911/2820/22 клопотання ПрАТ МХП про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та постановлено судове засідання у справі №911/2820/22 16.05.2023 провести в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити Черкаському окружному адміністративному суду (бульвар Шевченка, 117, Черкаси, Черкаська область, 18002) в приміщенні відповідного суду.

15.05.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від ПрАТ МХП надійшли письмові пояснення щодо заявленого представником відповідача усно у судовому засіданні 25.04.2023 клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Оскільки заяви сторін стосовно строків позовної давності не є процесуальними, а тому можуть заявлятись на будь-якій стадії процесу, судом прийнято до розгляду відповідні пояснення позивача, як і прийнято судом подану позивачем довідку АТ «Укрсиббанк» №54-2-01/2573 від 08.02.2023 на електронному носії, оскільки остання не є новим доказом та подана в оригіналі.

У судовому засіданні 16.05.2023, закінчивши з`ясування обставин та перевірку їх доказами, суд оголосив про перехід до судових дебатів, по завершенні яких вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд

ВСТАНОВИВ:

04.03.2020 між ТОВ Білоруські молочні продукти (ідентифікаційний код 43317463), перейменованим на ТОВ Єврофуд ЮА як замовником та ПрАТ МХП як виконавцем укладено договір транспортної експедиції на організацію перевезень автомобільним транспортом в міжнародному та внутрішньому сполученні №04/03/2020 (далі договір №04/03/2020), згідно пункту 1.1. якого виконавець за плату і за рахунок змовника зобов`язується укласти від імені замовника договір перевезення вантажу і своїми силами або із залученням третіх осіб, організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу: організувати перевезення вантажів маршрутом, який вказаний в контракті-заявки (далі - заявка), яка є невід`ємною частиною даного договору, забезпечувати телефонний контроль за відправкою і одержанням вантажу, забезпечити замовника послугами щодо вибору оптимального маршруту перевезення.

Згідно пунктів 4.1., 4.2., 4.3. договору №04/03/2020 сторони погодили, що загальна сума договору визначається відповідно до заявки, яка є невід`ємною часиною даного договору і містить в собі: 1) винагорода виконавця за укладений від імені замовника договір перевезення вантажу; 2) суму відшкодування витрат перевізника, з яким виконавець уклав від імені замовника договір на здійснення перевезення, а також оплата інших послуг, які пов`язані з перевезенням вантажу.

Платежі та взаємні розрахунки по виконанню доручення (фрахту) виробляються шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок виконавця суми, зазначеної в разової заявки.

Термін оплати складає 7 (сім) банківські дні після отримання замовником оригіналів: рахунок фактури експедитора, товарно-транспортної накладної (CMR-накладної) з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу, акт виконаних робіт підписаний сторонами, якщо інше не вказано в заявці.

Копія вказаного договору №04/03/2020 наявна в матеріалах справи.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що власні договірні обов`язки він виконав належним чином та надав відповідачу послуги по перевезенню товару, на підтвердження чого надано до позову копії та, надалі, до матеріалів справи оригінали: підписаного сторонами акта надання послуг №39112 від 06.03.2020 на суму 13 000,00 грн (далі акт №39112 від 06.03.2020), CMR накладної від 05.03.2020 (далі - CMR накладна).

Також позивачем долучено до матеріалів справи оригінал акта виконаних робіт (надання послуг) №ОУТ-186100 за період 06.03.2020, підписаного ТОВ «Автомобільні інтелектуальні технології» та відповідачем щодо обслуговування транспортного засобу в зоні митного контролю.

Водночас, за доводами позивача, відповідач власні договірні зобов`язання не виконав та вартість послуг вартістю 13 000,00 грн не сплатив, на підтвердження чого до матеріалів справи додано, зокрема довідку АТ «Укрсиббанк» №54-2-01/2573 від 08.02.2023, у тому числі і на електронному носії.

Мотивуючи обставини щодо моменту виникнення у відповідача відповідного грошового обов`язку, позивач зазначив, що за підписаним актом наданих послуг оплата, з урахуванням 7 (семи) банківських днів, мала бути здійснена до 16.03.2020.

З огляду наведеного позивачем за відповідно поданим позовом заявлено до стягнення з відповідача, зокрема, 13 000,00 грн оплати за договором.

Згідно відзиву на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову, зокрема, з тих підстав, що передбаченого договором пакету документів товариство не отримувало, а тому і передбачений пунктом 4.3. договору №04/03/2020 строк оплати не настав.

Своєю чергою у відповіді на відзив, згідно якої позивач не погодився з доводами відповідача з огляду на обставини складення CMR накладної від 05.03.2020 та підписання сторонами акта приймання-передачі від 06.03.2020.

Під час розгляду справи по суті представник позивача у судовому засіданні 16.05.2023 усно пояснила, що 06.03.2020 є датою підписання CMR та акту виконаних робіт.

На переконання позивача, вказані документи свідчать як про прийняття відповідачем послуги, так і про виникнення обов`язку її оплатити, у тому числі у передбачений договором №04/03/2020 строк, тоді як відповідні обставини мають досліджуватись судом, зокрема, з урахуванням передбаченого ст. 79 ГПК України принципу вірогідності доказів.

Вказані твердження позивача відповідачем заперечено з огляду на те, що згідно умов договору №04/03/2020, яким не визначено ціну договору, оплата має здійснюватись на підставі сукупності отриманих відповідачем оригіналів документів, а саме: акта виконаних робіт, товарно-транспортної накладної та рахунку-фактури, тоді як останнього документу як до позову, так і відповідачу надано не було, а підписаний сторонами акт містить лише вартість транспортних послуг.

Так, за доводами відповідача, саме на підставі наданого позивачем рахунку-фактури має здійснюватись оплата за отримані послуги, а відповідні обставини мають досліджуватись з урахуванням ст. 77 ГПК України та того, що позивач не надав доказів надіслання відповідачу рахунку-фактури та акту наданих послуг, відтак і докази, на які посилається відповідач з метою спростування доводів позивача, є більш вірогідними.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. ст. 901, 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приписами ч.ч. 1, 3 статті 929 ЦК України унормовано, зокрема, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частин 1, 11, 12 статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR).

З огляду наведеного суд дійшов висновку, що підписання відповідачем договору №04/03/2020 без будь-яких зауважень чи заперечень щодо умов надання транспортно-експедиторських послуг та, надалі, здійснення позивачем перевезення вантажу із оформленням відповідного документа - міжнародної автомобільної накладної (CMR), свідчить про належне виконання своїх договірних зобов`язань, що породжує для ТОВ Єврофуд ЮА обов`язок по оплаті відповідно наданих послуг у погодженій згідно підписаного сторонами акта №39112 від 06.03.2020 сумі 13 000,00 грн, та на час звернення позивача до суду із відповідним позовом відповідний обов`язок є таким, що настав.

Заперечення ж відповідача щодо виникнення у нього обов`язку по оплаті послуг з огляду на пункт 4.3. договору №04/03/2020 та неотримання всього пакету документів судом відхиляються, оскільки відповідним пунктом договору визначено момент виникнення обов`язку зі сплати вартості послуг, а не загалом підстави виникнення такого обов`язку, наявність яких встановлено судом вище.

Висновуючи наведене, судом враховано відсутність претензій відповідача щодо обставин здійснення позивачем перевезення вантажу на виконання умов договору №04/03/2020 та, як наслідок, виникнення у відповідача кореспондуючого грошового обов`язку, тоді як невиконання договірних умов щодо надіслання документів на оплату не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату загалом, позаяк:

- правові наслідки створює саме господарська операція і основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність, а наявність належним чином оформлених документів, які фіксують згоду сторін щодо обсягу, якості, вартості виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками обох сторін, засвідчує відсутність конфлікту з приводу обсягу, якості та вартості робіт;

- виникнення зобов`язання та момент його виконання стороною не є тотожними.

В розрізі наведеного та моменту виникнення обов`язку по оплаті послуг судом визнаються помилковими і доводи позивача про те, що грошове зобов`язання по сплаті 13000,00 грн виникло 16.03.2020, тобто після спливу 7 банківських днів з моменту підписання сторонами акта №39112 від 06.03.2020 з огляду на таке.

Статтею 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписи статей 76, 77 ГПК України презюмують, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В розрізі наведених процесуальних норм суд вважає за необхідне зазначити, що:

- належність доказів спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;

- сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що певна обставина є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Так, згідно наведеного у описовій частині рішення п. 4.3. договору №04/03/2020 момент виконання відповідачем обов`язку розрахуватися за надані послуги обумовлений спливом 7 банківських днів з моменту отримання відповідачем: оригіналів рахунку-фактури, CMR накладної та підписаного сторонами акта виконаних робіт.

Водночас сторонами під час розгляду зазначеної справи не заперечено обставин відсутності підписаної сторонами заявки та визначення інших строків оплати, аніж передбачено пунктом 4.3. договору №04/03/2020.

Однак суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин надіслання/вручення відповідачу та отримання ним передбачених пунктом 4.3. документів, тоді як нормами законодавства і умовами договору №04/03/2020 не визначено альтернативний (за вибором експедитора/виконавця послуг) спосіб обрахунку строку оплати вартості наданих послуг у разі неможливості встановлення обставин та дати надіслання замовнику передбачених п. 4.3. договору документів.

Висновуючи наведене, судом враховано, що обставини підписання відповідачем акта №39112 від 06.03.2020 та/або наявність у відповідача транспортних документів не може слугувати беззаперечним доказом дотримання позивачем викладених у пункті 4.3. умов стосовно надіслання відповідачу пакету документів для проведення оплати.

Отже, визначений позивачем момент виконання відповідачем зобов`язання по оплаті 13 000,00 грн визнається судом таким, що не відповідає умовам договору та не підтверджений належними та допустимими доказами, що попри те не спростовує встановлених вище судом обставин виникнення у відповідача відповідного грошового обов`язку, як такого, та виникнення обов`язку його виконати на момент розгляду даного спору.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Однак станом на момент ухвалення рішення у зазначеній справі суду не надано жодних належних доказів на підтвердження обставин оплати вартості отриманих відповідачем послуг у розмірі 13 000,00 грн.

За таких обставин, оскільки станом на день прийняття рішення вартість наданих позивачем послуг не оплатив, враховуючи арифметичну відповідність суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 13 000,00 грн оплати за договором підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Крім того, посилаючись на те, що 13 000,00 грн згідно підписаного акта приймання-передачі відповідач не оплатив, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 131 950,00 грн пені, нарахованої згідно 5.5. договору №04/03/2020 у розмірі 1% від суми боргу у розмірі 13000,00 грн з 17.03.2020 по 26.12.2022.

Розрахунок пені, зокрема в частині початкової дати нарахування позивачем мотивовано тим, що відповідне грошове зобов`язання виникло після спливу 7 банківських днів з моменту підписання сторонами акта №39112 від 06.03.2020, тобто 16.03.2020.

Згідно поданого відзиву на позов відповідач заперечив проти задоволення такої вимоги та зауважив на тому, що:

- грошове зобов`язання не виникло з огляду на невиконання позивачем умов щодо надіслання всього пакету документів;

- нарахування пені слід здійснювати у передбаченому ч. 6 ст. 232 ГК України порядку протягом 6 місяців з моменту виникнення зобов`язання;

- позивач пропустив строк позовної давності для звернення із відповідною вимогою.

Своєю чергою позивач зауважив, що строки позовної давності не пропущено, оскільки їх було продовжено з огляду на введення у 2020 році карантину на всій території України.

Приписами ч. 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно наведених вище норм закону для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати боржником пені необхідним є встановлення моменту, з якого боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання з розрахунку, і такий момент у відповідному спорі обумовлений спливом передбаченого п. 4.3. договору №04/03/2020 строку на оплату - 7 банківських днів з моменту отримання відповідачем: оригіналів рахунку-фактури, CMR накладної та підписаного сторонами акта виконаних робіт.

Однак згідно зроблених судом вище висновків позивач не довів належними та допустимими доказами обставин надіслання/вручення відповідачу та отримання ним передбачених пунктом 4.3. документів для здійснення розрахунку, тоді як визначений позивачем альтернативно момент виконання відповідачем зобов`язання по оплаті 13 000,00 грн не відповідає умовам договору.

Отже, суд дійшов висновку, що вказане вище унеможливлює встановлення судом моменту (дати, місяця, року) виникнення у відповідача обов`язку по остаточній сплаті вартості наданих послуг, а тому і моменту, з якого відповідач вважається таким, що прострочив відповідне грошове зобов`язання, як наслідок вимоги позивача про стягнення з відповідача 131 950,00 грн пені є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

З огляду наведеного заперечення відповідача в частині вимоги про стягнення пені судом відхиляються, як і відхиляється заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права і факт його порушення або оспорювання, а тому, з огляду на встановлену вище судом необгрунтованість та безпідставність вимоги про стягнення пені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування передбачених ст. 267 ЦК України наслідків спливу строків позовної давності до відповідної вимоги позивача.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається судом на обох сторін пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Що ж до викладеної у прохальній частині відзиву заяви відповідача про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити таке.

Згідно зі ст. ст. 126, 129 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, зокрема, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, у відзиві на позов відповідач навів попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, а саме:

- робота з наданими документами 2 000,00 грн;

- ознайомлення з матеріалами справи у суді 2 000,00 грн;

- складання відзиву на позов 4000,00 грн;

- складання заперечень 3 000,00 грн;

- виконання вимог суду під час розгляду справи 2 000,00 грн;

- складання процесуальних документів під час розгляду справи 1 000,00 грн;

- оформлення, направлення, подання, отримання процесуальних документів 1 000,00 грн.

Також у відзиві на позов зазначено, що документальне підтвердження понесених відповідачем витрат та остаточний їх розрахунок буде здійснено в ході судового розгляду, а до відзиву додано копію договору №08/02/23 про надання правової допомоги адвокатом (представництво) від 08.02.2023.

Відповідно до пунктів 3.1., 4.1., 4.2., 4.4. вказаного вище договору вартість правової допомоги (гонорар), узгоджена сторонами та складає 15 000,00 грн.

Не пізніше трьох банківських днів з дня завершення надання послуг за договором та винесення рішення суду відповідної інстанції, виконавець зобов`язаний надати замовникові два примірники акту приймання-передачі правової допомоги, звіт про понесені витрати адвоката, що підлягають компенсації.

Замовник протягом двох банківських днів з моменту отримання актів приймання0-передачі наданої правової допомоги зобов`язаний підписати вказані акти та повернути один примірник виконавцеві або протягом цього ж строку надати у письмовій формі вмотивовані зауваження до змісту акту.

У разі не підписання замовником акту приймання-передачі наданої правової допомоги та/або надіслання вмотивованих зауважень до змісту акту протягом більше п`яти календарних днів, допомога вважається наданою виконавцем та прийнятою замовником без зауважень.

Втім, відповідачем не надано доказів підписання між ним та адвокатським об`єднанням акту приймання-передачі правової допомоги, як і не надано жодних інших документів щодо обсягу наданих адвокатом послуг/виконаних робіт та їх вартості, а тому у суду відсутня можливість встановити обставини надання адвокатських послуг позивачу та їх дійсну вартість.

Водночас попередній розрахунок суми витрат не є первинним документом на підтвердження наданої адвокатом вартості робіт та, відповідно, понесеної позивачем суми судових витрат у розумінні процесуальних приписів, а тому і не є безумовною підставою для відшкодування судових витрат.

За таких обставин, оскільки не може бути розподілено доказово необґрунтовану суму судових витрат суд дійшов висновку, що заява відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Єврофуд ЮА (07415, Київська обл., Броварський р-н, село Зазим`є, ВУЛИЦЯ РАДГОСПНА, будинок 3, ідентифікаційний код 43317463) на користь Приватного акціонерного товариства МХП (08800, Київська обл., Обухівський р-н, місто Миронівка, вул. Елеваторна, будинок 1, ідентифікаційний код 25412361):

- 13 000 (тринадцять тисяч) грн 00 коп. оплати за договором;

- 222 (двісті двадцять дві) грн 51 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.10.2023.

Суддя В.А. Ярема