РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.10.2023Справа № 910/13051/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глорія-В»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТГ «Діптрансгаз»

про стягнення 828 750,46 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глорія-В» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТГ «Діптрансгаз» про стягнення 828 750,46 грн, з яких 730 685,08 грн заборгованості, 78 667,19 грн інфляційних втрат та 19 398,19 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 08/08/22 від 02.08.2022 в частині здійснення оплати за відвантажений товар, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість про стягнення якої, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, просить позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та, серед іншого, встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 17.08.2023 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, буд. 20.

Однак, конверт з ухвалою суду був повернутий відділенням поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та його повернення до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо його належного отримання, проте, жодним чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розмінні Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, а за висновками суду в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глорія-В» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТГ «Діптрансгаз» (замовник) було укладено Договір № 02/08/22 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язався власними та залученими силами, засобами виготовити та відвантажити за адресою: КС-34 Софіївська, Черкаська обл., Золоніський р-н, с. Скориківка, металопластикові конструкції (далі - продукція) згідно зі Специфікацією № 1, що є невід`ємною частиною цього Договору, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити продукцію згідно з умовами Договору.

У п. 2.3 Договору визначено порядок здійснення розрахунків, який передбачає здійснення попередньої оплати в розмірі 80% суми, вказаної в рахунку на оплату, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця; кінцевий розрахунок проводиться замовником після відвантаження продукції та підписання видаткової накладної, включаючи усунення виявлених під час приймання недоліків.

Згідно з п. 3.1 Договору виготовлення продукції здійснюється на підставі замовлення замовника, що оформлюється виключно в письмовій формі.

Виконавець зобов`язаний протягом 15 робочих днів з моменту отримання попередньої оплати за кожну окрему партію продукції, виготовити продукцію (п. 3.2 Договору).

За умовами пунктів 3.3, 3.4 Договору право власності на продукцію переходить до замовника з моменту доставки продукції на об`єкт та підписання видаткової накладної. Замовник після отримання продукції зобов`язаний підписати та передати один екземпляр видаткової накладної.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Дія Договору закінчується повним виконанням сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором (п. 9.1 Договору).

У Специфікації № 1 до Договору сторони узгодили конфігурацію конструкцій (профіль, фурнітуру, склопакет), їх технічні характеристики, кількість і загальну вартість - 715 000,00 грн.

На виконання умов Договору позивачем було виготовлено та поставлено, а відповідачем прийнято металопластикові конструкції, а також матеріали, необхідні для їх монтажу, загальною вартістю 730 685,08 грн, про що свідчать підписані обома сторонами видаткові накладні № ТВ-0000043 від 22.08.2022 на суму 168 235,30 грн, № ТВ-0000044 від 23.08.2022 на суму 182 254,90 грн, № ТВ-0000045 від 25.08.2022 на суму 182 254,90 грн, № ТВ-0000046 від 26.08.2022 на суму 182 254,90 грн, № ТВ-0000050 від 02.09.2022 на суму 12 805,08 грн, № ТВ-0000041 від 02.09.2022 на суму 2 880,00 грн та товарно-транспортні накладні № ТВ-0000008 від 22.08.2022, № ТВ-0000009 від 23.08.2022, № ТВ-0000010 від 25.08.2022, № ТВ-0000012 від 26.08.2022, № ТВ-0000017 від 02.08.2022, № ТВ-0000018 від 02.09.2022.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідач у порушення умов Договору не оплатив поставлену відповідно до вищенаведених документів продукцію, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 730 685,08 грн заборгованості, 78 667,19 грн інфляційних втрат та 19 398,19 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом частини другої статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та договору підряду, який підпадає під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Спірні правовідносини сторін стосуються неналежного, за доводами позивача, виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару, а відтак, з урахуванням положень ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України, при вирішені цього спору слід керуватися законодавством про поставку (купівлю-продаж).

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем продукції за Договором загальною вартістю 730 685,08 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані обома сторонами та скріплені їхніми печатками видаткові накладні № ТВ-0000043 від 22.08.2022 на суму 168 235,30 грн, № ТВ-0000044 від 23.08.2022 на суму 182 254,90 грн, № ТВ-0000045 від 25.08.2022 на суму 182 254,90 грн, № ТВ-0000046 від 26.08.2022 на суму 182 254,90 грн, № ТВ-0000050 від 02.09.2022 на суму 12 805,08 грн, № ТВ-0000041 від 02.09.2022 на суму 2 880,00 грн та товарно-транспортні накладні № ТВ-0000008 від 22.08.2022, № ТВ-0000009 від 23.08.2022, № ТВ-0000010 від 25.08.2022, № ТВ-0000012 від 26.08.2022, № ТВ-0000017 від 02.08.2022, № ТВ-0000018 від 02.09.2022.

Вищенаведені накладні відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», будь-які істотні недоліки у них відсутні, відтак суд приймає зазначені накладні як належний доказ на підтвердження поставки товару позивачем та його прийняття відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 2.3 Договору сторони узгодили змішаний порядок розрахунків, який передбачає внесення попередньої оплати на підставі рахунку виконавця та здійснення остаточного розрахунку після відвантаження продукції та підписання видаткової накладної.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів виставлення позивачем рахунків для внесення відповідачем попередньої оплати, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав після прийняття відповідної партії продукції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Докази оплати відповідачем поставленого на виконання умов Договору товару, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 730 685,08 грн визнається судом обґрунтованою.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних є арифметично правильним, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Водночас при розрахунку інфляційних втрат за період з 08.09.2022 по 27.07.2023 позивач припустився помилки, яка полягає у виключенні з розрахунку індексу інфляції за липень 2023 року, тобто перериванні ланцюга розрахунку при дефляції (зниженні інфляції менше 100%).

Об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 визнала правильною методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції).

За підрахунком суду, здійсненим не виходячи за заявлений позивачем період нарахування, розмір втрат позивача від інфляції склав 73 811,08 грн.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 730 685,08 грн заборгованості, 73 811,08 грн інфляційних втрат та 19 398,19 грн 3 % річних.

Судові витрати позивача зі сплати судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 12 358,42 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 72,84 грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТГ «Діптрансгаз» (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, буд. 20; ідентифікаційний код 34047002) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глорія-В» (21036, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Писарєва, буд. 3, кв. 83; ідентифікаційний код 41716575) 730 685,08 грн (сімсот тридцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять гривень 08 коп.) заборгованості, 19 398,19 грн (дев`ятнадцять тисяч триста дев`яносто вісім гривень 19 коп.) 3% річних, 73 811,08 грн (сімдесят три тисячі вісімсот одинадцять гривень 08 коп.) інфляційних втрат та 12 358,42 грн (дванадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 41 коп.) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 26.10.2023.

Суддя О.С. Комарова