номер провадження справи 17/155/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2023 Справа № 908/2365/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсуна В.Л., при секретарі судового засідання Сиротенко В.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №908/2365/23

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", 01123, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411

до відповідача: фізичної особи-підприємця Мельникова Віктора Георгійовича, АДРЕСА_1

про стягнення 182 200,29 грн

У судовому засіданні приймали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Мельник В.Г., паспорт НОМЕР_1 , виданий 18.01.97

СУТЬ СПОРУ:

20.07.23 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява за вих. від 19.07.23 з вимогами товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі ТОВ "Бізнес Позика") до фізичної особи-підприємця Мельникова Віктора Георгійовича (надалі ФОП Мельников В.Г.) про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту від 01.02.22 № 419840-КС-003 у сумі 182 200,29 грн, а саме: 75 000,00 грн прострочених платежів по тілу кредиту, 100 009,14 грн прострочених платежів по процентах та 7 191,15 грн прострочених платежів за комісією.

Ухвалою від 25.07.23 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/2365/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.

Ухвалою від 28.07.23 судом задоволено клопотання ТОВ "Бізнес Позика" про витребування доказів, яке викладене в позовній заяві за вих. від 19.07.23; витребувано у акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" документи із наступною інформацією:

- чи випускалась банківська картка АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_2 на ім`я Мельников Віктор Георгійович (ідентифікаційний код НОМЕР_3 );

- інформацію про руху коштів (виписку) по банківській картці АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_2 за період з 01.02.22 року по 11.06.22 року включно.

17.08.23 на адресу суду від АТ КБ "Приватбанк" на виконання ухвали від 28.07.23 надійшов лист-відповідь за вих. №20.1.0.0.0/7-230810/46232 від 11.08.23.

15.08.23 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 28.08.23 клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення, суд постановив перейти до розгляду справи №908/2365/23 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання на 13.09.23 об 11 год. 00 хв.

12.09.23 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли пояснення щодо заперечень, викладених у відзиві на позовну заяву.

13.09.23 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання, в якому він просить суд додаток 3 до позовної заяви - копію договору №419840-КС-003 про надання кредиту від 01.02.22 і додаток 10 - Правила кредитування для ФОП від 14.07.21 виключити з числа доказів у справі №908/2365/23 як такі, що є недостовірними.

13.09.23 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло повідомлення про відсутність матеріалів у електронній справі, в якому зазначає, що після ознайомлення з електронною справою №908/2365/23 відповідачем виявлено відсутність відзиву на позовну заяву разом з додатками, який надсилався через систему "Електронний суд" 14.08.23. У зв`язку з чим просить суд долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву разом з додатками.

В судовому засіданні 13.09.23 відповідачу було продемонстровано наявність документів у програмі "Діловодство господарського суду", які надійшли у справі № 908/2365/23, в т.ч. і через систему "Електронний суд" та встановлено відсутність відзиву на позовну заяву від 14.08.23. При цьому, відповідач пояснив, що в його електронному кабінеті відсутня відмітка про доставку документа "Відзив на позовну заяву" до суду, а наявна лише відмітка про доставку документа позивачеві. Таким чином, судом встановлено, що станом на 13.06.23 відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Ухвалою від 13.09.23 судом відкладено судове засідання на 20.09.23 о/об 10 год. 30 хв.

20.09.23 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі (заперечення за вих. від 19.09.23 на відповідь на відзив) та додаткові пояснення у справі за вих. від 19.09.23.

В судовому засіданні 20.09.23 судом прийнято до розгляду пояснення представника позивача за вих. від 12.09.23 щодо заперечень викладених у відзиві на позовну заяву, додаткові пояснення відповідача у справі (заперечення за вих. від 19.09.23 на відповідь на відзив) та додаткові пояснення відповідача у справі за вих. від 19.09.23.

На підставі ч. 11 ст. 176 ГПК України, ухвалою від 20.09.23 судом позовну заяву за вих. від 19.07.23 у справі № 908/2365/23 залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви про усунення недоліків, до якої надати письмові пояснення з документальним підтвердженням: на якій правовій підставі останнім було перераховано грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн на карту MASTERCARD № НОМЕР_4 , банк картки отримувача: PRIVATBANK; яку саме суму заборгованості було частково сплачено відповідачем.

Ухвалою від 03.10.23 судом продовжено розгляд справи № 908/2365/23 та призначено підготовче засідання на 17.10.23 об 11 год. 15 хв.

02.10.23 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про витребування додаткових доказів, а саме: просить витребувати у АТ КБ «Приватбанк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_4 на ім`я Мельников Віктор Георгійович ; інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_4 за період з 01.02.22 по 03.02.22 включно.

Ухвалою від 19.10.23 залишено без задоволення заяву представника ТОВ "Бізнес Позика" Клименка Т.В. про участь у судовому засіданні 17.10.23 об 11 год. 15 хв. та в усіх наступних засіданнях режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 908/2365/23 з тієї підстави, що відповідно до п. 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду Запорізької області від 03.10.23 у справі № 908/2365/23 судом явку в судове засідання уповноваженого представника позивача Клименка Т.В. (а у випадку відсутності цього уповноваженого представник станом на 17.10.23, забезпечити явку ін. уповноваженого представника позивача) та відповідача визнано ОБОВ`ЯЗКОВОЮ!!!

В судове засідання 17.10.23 представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

17.10.23 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату та проведення усіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції. Також у клопотання вказано, що у випадку відсутності технічної можливості провести судове засідання в режимі відеоконференції, позивач просить справу розглядати без участі представника позивача за наявними матеріалами.

З огляду на строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, визначені нормами Господарського процесуального кодексу України, судом клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи залишено без задоволення.

У судовому засіданні 17.10.23, на підставі ч. 4 ст. 240 ГПК України, судом проголошено рішення у справі по суті спору.

Позов обґрунтовано тим, що 01.02.22 між сторонами було укладено договір № 419840-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 01.02.22 позивачем направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 419840-КС-003 про надання кредиту. Відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 419840-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою одноразовий шляхом введення ідентифікатору G-5523, який був надісланий позивачем на № телефону НОМЕР_5 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті). На вказані відповідачем номери карток позивачем було перераховано суму кредиту 75 000,00 грн. Відповідач частково виконав умови договору, сплативши позивачеві 13800,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору виникла заборгованість у сумі 182 200,29 грн, яка складається з: 75 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 100 009,14 грн - сума прострочених платежів по процентах та 7 191,15 грн - сума прострочених платежів за комісією.

У судовому засіданні 17.10.23 відповідач проти позовних вимог заперечив. В той же час, за питання головуючого щодо отримання грошових коштів у сумі 75000,00 грн підтвердив отримання вказаної суми, зазначивши при цьому, що гроші йому надійшли не від позивача, а від невідомої особи. До банківської особи для встановлення особи, яка перерахувала кошти на його картки, відповідач не звертався.

За підсумками розгляду матеріалів справи та пояснень відповідача, судом залишено без задоволення клопотання відповідача від 13.09.23 про визнання доказу недостовірним, а також клопотання позивача від 02.10.23 про витребування доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення відповідача сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.22 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» /кредитодавець/ та ФОП Мельниковим Віктором Георгійовичем /позичальник/ укладено договір № 419840-КС-003 про надання кредиту (Електронна форма) шляхом використання інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Як свідчить розділ 12 договору, з боку позичальника договір підписано електронним підписом - одноразовим ідентифікатором G-5523.

Відповідно до п. 1 договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 75 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту, та правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам - підприємцям. Тип кредиту - кредит; строк кредиту - 24 тижні; процентна ставка - в день 0,86587334, фіксована; комісія за надання кредиту - 11 250,00 грн; загальний розмір наданого кредиту - 75 000,00 грн; термін дії договору - до 19.07.22; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 165 000,00 грн.

В п. 3 договору сторонами визначено графік платежів по кредиту.

Відповідно до п. 5 договору, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір.

В п. 8 договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладання договору отримав від кредитодавця інформацію , надання якої передбачено законодавством України, зокрема, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

В анкеті клієнта позичальником ФОП Мельниковим В.Г. було вказано паспортні дані, ІПН, електронну адресу, номер телефону та номер банківської картки для отримання кредиту ( НОМЕР_2 ).

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованості за договором про надання кредиту від 01.02.22 № 419840-КС-003 у розмірі 182 200,29 грн, а саме: 75 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 100 009,14 грн - сума прострочених платежів по процентах та 7 191,15 грн - сума прострочених платежів за комісією.

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази), суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на не вчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).

Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).

У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (1). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (2).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

В ст. 11 вказаного Закону закріплено порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (1). … Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (3). … Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. … (7). … Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (12). …

Відповідно до приписів ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як свідчать матеріали цієї господарської справи, сторонами укладено договір від 01.02.22 №419840-КС-003 про надання кредиту в електронній формі. При цьому, договір містить усі істотні умови, необхідні для такого виду договору.

На виконання вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», договір підписано позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора G-5523, який було надіслано кредитодавцем на номер телефону, вказаний самим позичальником.

В судових засіданнях відповідачем не заперечувався факт укладання такого договору, як і не заперечувався факт надання своїх особистих даних, необхідних для укладення відповідного договору.

За умовами ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36 Господарського процесуального кодексу України та ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем надано всі докази на підтвердження укладення сторонами договору №419840-КС-003 про надання кредиту від 01.02.22. При цьому, відповідачем не надано доказів неналежності, недопустимості чи недостовірності поданих доказів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під належним виконанням зобов`язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов`язань. Якщо учасники зобов`язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов`язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов`язання, воно вважатиметься припиненим. Виконання, яке припиняє зобов`язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 21.04.23, на карту № НОМЕР_2 (PRIVATBANK) було двічі перераховано по 25 000,00 грн, призначення платежу «Перерах. коштів Мельников В.Г. ІПН НОМЕР_3 зг. до кредитного дог. №419840-КС-003 від 01.02.2022 Без ПДВ».

Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 21.04.23, на картку № НОМЕР_4 було перераховано грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн, призначення платежу «Перерах. коштів Мельников В.Г. ІПН НОМЕР_3 зг. до кредитного дог. №419840-КС-003 від 01.02.2022 Без ПДВ».

В додаткових поясненнях по суті спору, які подані позивачем 29.09.23 на вимогу головуючого у цій справі, зазначено про наступне (дослівно): «…01.02.2022 року Відповідач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» з метою отримання кредиту у сумі 75000,00 гривень. Для цього він через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшов до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказав номер свого поточного (карткового) рахунку, а саме карту НОМЕР_6 банк картки отримувача «Приватбанк».

Після прийняття оферти та підписання Договору № 419840-КС-003 про надання кредиту від 01.02.2022 року позичальником та кредитодавцем, на картковий рахунок Відповідача, який відповідає картці НОМЕР_6 надійшли кредитні кошти у розмірі 25 000,00 грн. 01.02.2022 року о 19:06 годині, що підтверджується довідкою про видачу кредитних коштів (додається до пояснень).

Однак, при спробі перерахування наступних двох платежів (по 25 тис. грн. кожен) у відповідності до умов Договору № 419840-КС-003 про надання кредиту від 01.02.2022 року, операції з перерахування виявились невдалими та були відхилені банком отримувача коштів. Як стало відомо з телефонної розмови Мельникова Віктора Георгійовича , який звернувся на гарячу лінію ТОВ «БІЗПОЗИКА», банком було встановлено ліміт по картці № НОМЕР_4 на операції з перерахування коштів на картку на суму що перевищує 30 000,00 гривень, а тому наступні 50 000, 00 гривень перерахувати на цю карту неможливо. У зв`язку з цим, Відповідачу було запропоновано звернутись до «Приватбанку» для зняття ліміту з картки або надати номер іншої картки для здійснення перерахування (видачі) йому залишку кредитних коштів. Відповідач прийняв рішення надати номер іншої картки та надав номер картки - № НОМЕР_2 , продиктувавши її номер по телефону, а також шляхом внесення відповідних змін в анкеті позичальника через Особистий кабінет.

Після чого в той же день - 01.02.2022 року о 19:21 год. Позивачем було перераховано на картку - № НОМЕР_2 суму кредитних коштів у розмірі 25 000,00 гривень, а також о 19:22 год. наступний платіж 25 000,00 гривень на ту саму карту № НОМЕР_2 . …».

Як свідчить довідка АТ «КБ «Приватбанк» за вих. 20.1.0.0.0/7-230810/46230 від 11.08.23 (надана на виконання ухвали суду від 28.07.23), на картку № НОМЕР_2 , випущену на ім`я Мельникова В.Г. було зараховано 01.02.22 два перекази по 25 000,00 грн.

Статтею 96 ГПК України унормовано, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в т.ч. текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й ін. дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатись, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, ін. місцях збереження даних в електронній формі (в т.ч. в мережі Інтернет) (ч.1). … Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч.3). … Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.5).

В судовому засіданні 17.10.23 судом було прослухано аудіофайл (додаток до додаткових пояснень позивача, які були подані в системі «Електронний суд» 29.09.23) - запис телефонної розмови відповідача з оператором ТОВ «Бізнес Позика» щодо зміни номеру картки для перерахування кредитних коштів.

Відповідачем в судовому засіданні не заперечувалось та не було спростовано того, що це дійсно ним здійснено вказаний телефонний дзвінок, що це його голос звучить із прослуханого аудіо файлу (зазначеного вище).

Після прослуховування аудіофайлу, відповідач підтвердив, що він дійсно отримав на свої банківські картки грошові кошти у сумі 75 000,00 грн. Проте зазначив, що кошти надійшли не від ТОВ «Бізнес Позика», а від невідомої особи. При цьому, відповідач зазначив, що до банківської установи для з`ясування особи відправника таких коштів він не звертався.

Вказані пояснення відповідача розцінюються судом як намагання ФОП Мельникова В.Г. ухилитись від виконання зобов`язань по договору №419840-КС-003 від 01.02.2022 щодо повернення отриманих кредитних коштів та сплати платежів по комісії та відсотках.

Таким чином, матеріалами справи доведено, а відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, надання позивачем відповідачу кредиту у сумі 75 000,00 грн.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачем заявлено до стягнення 100 009,14 грн - суму прострочених платежів по процентах та 7 191,15 грн - суму прострочених платежів за комісією.

При цьому, позивачем враховано, що 15.02.22 відповідачем було сплачено 13 750,00 грн та 11.06.22 - ще 50,00 грн, про що надано копії відповідних доказів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалось частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 23.12.20 у справі 127/23910/14-ц.

Згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, укладений сторонами кредитний договір, як правочин, є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач свого обов`язку з повернення суми кредиту у розмірі 75 000,00 грн, а також нарахованих відсотків у сумі 100 009,14 грн та комісії у розмірі 7 191,15 грн не виконав, доказів правомірності своїх дій щодо такої не виплати суду не надав.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен аргумент.

Судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок зазначених вище судом доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а також те, що відповідачем доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» до ФОП Мельникова В.Г. про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту від 01.02.22 № 419840-КС-003 у сумі 182 200,29 грн.

Згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 42, 46, 73-80, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Мельникова Віктора Георгійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01123, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, ) заборгованість за договором про надання кредиту від 01.02.22 № 419840-КС-003, а саме: 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн 00 коп. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 100 009 (сто тисяч дев`ять) грн 14 коп. сума прострочених платежів по процентах, 7 191 (сім тисяч сто дев`яносто одна) грн 15 коп. сума прострочених платежів за комісією, 2 186 (дві тисячі сто вісімдесят шість) грн 40 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію російської федерації проти України …, безпековий стан у м. Запоріжжі - повний текст рішення складено 26.10.2023.

Суддя В.Л. Корсун