ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2023 Справа № 914/2396/23

За позовом:Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача:Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квартал на Головацького», м. Львів
про:стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат, 3% річних
Суддя Крупник Р.В. Секретар Зусько І.С.
Представники сторін:
від позивача:Жигадло І.Б. представниця;
від відповідача:Марецький В.М. представник.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

08.08.2023 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ОСББ «Квартал на Головацького» про стягнення 225`572,20 грн.

Ухвалою від 14.08.2023 (суддя Матвіїв Р.І.) відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі, судове засідання призначено на 13.09.2023.

Ухвалою від 17.08.2023 (суддя Матвіїв Р.І.) задоволено заяву АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

25.08.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, відзив на позовну заяву, заява від 22.08.2023 про відвід судді Матвіїва Р.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.08.2023 (суддя Матвіїв Р.І.) задоволено заяву представника ОСББ «Квартал на Головацького» від 22.08.2023 про відвід судді Матвіїва Р.І., відведено суддю Матвіїва Р.І. від розгляду справи №914/2396/23, справу передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суду.

Відповідно до протоколу потворного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023, справу №914/2396/23 передано на розгляд судді Крупника Р.В.

Ухвалою від 30.08.2023 справу №914/2396/23 прийнято судом до розгляду.

13.09.2023 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 16.10.2023, задовольнив усне клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 16.10.2023 представниця позивача взяла участь у режимі відеоконференції. З часу останнього судового засідання, від сторони позивача на електронну пошту суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №3750/23 від 21.09.2023).

Представник відповідача у судове засідання 16.10.2023 з`явився, подав у судовому засіданні довідку №30 від 13.10.2023 про те, що станом на 16.10.2023 розмір його боргу становить 26`799,63 грн., а також копію платіжної інструкції №312 від 04.10.2023 про сплату 20`000,00 грн. заборгованості.

КЛОПОТАННЯ СТОРІН.

На електронну пошту суду надійшла заява вх. №3750/23 від 21.09.2023, у якій позивач просить зменшити розмір позовних вимог до 125`572,20 грн., оскільки у липні-серпні 2023 року ОСББ «Квартал на Головацького» частково оплатило суму основного боргу, а саме у розмірі 100`000,00 грн.

З цього приводу суд зауважує, що позивач вправі зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що справа №914/2396/23 розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а перше судове засідання у цій справі проведено 13.09.2023.

Зважаючи на це, а також враховуючи, що заява про зменшення розміру позовних вимог надійшла на електронну пошту суду 21.09.2023, тобто поза межами строків встановлених п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення заяви вх. №3750/23 від 21.09.2023 без розгляду.

Що стосується усного клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи довідки №30 від 13.10.2023 та копії платіжної інструкції №312 від 04.10.2023, то, заслухавши пояснення представників сторін, суд задля забезпечення повного та всебічного розгляду справи ухвалив долучити до матеріалів справи відповідні документи.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що 30.09.2020 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено Договір постачання природного газу №20/21-2077-КП-21, згідно із яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Як стверджує позивач, свої зобов`язання за договором він виконав належним чином та поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 167`830,10 грн. Однак, відповідач своїх обов`язків за договором не дотримався та не оплатив вартості поставленого природного газу в повному обсязі. У зв`язку із цим, у нього утворилась заборгованість у розмірі 146`799`63 грн.

Зважаючи на це, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 225`572,20 грн., з яких 146`799,63 грн. основний борг, 10`174,49 грн. пеня, 58`805,61 грн. інфляційні втрати та 9`792,47 грн. 3% річних.

Аргументи відповідача.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому виклав свої аргументи щодо заявлених позовних вимог.

1. ОСББ «Квартал на Головацького» просить зменшити заявлений до стягнення розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних на 99 відсотків, адже позивачем не доведено завдання йому збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення, а загальний розмір відповідних нарахувань становить більше ніж 50% суми основного боргу. Крім цього, стягнення заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних призведе до погіршення матеріального становища відповідача та ускладнить виконання ним основної мети створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

2. Відповідач просить розстрочити виконання рішення суду на один рік рівними частинами. Як на підставу для розстрочення, він посилається на введення на території України воєнного стану, значні інфляційні процеси у нашій державі, скрутне матеріальне становище об`єднання співвласників, наявність у нього заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг.

3. Відповідач вказує, що ним частково оплачено основну заборгованість, а саме у розмірі 100`000,00 грн., а тому він визнає борг у розмірі 46`799,63 грн. Крім цього, у судовому засіданні 16.10.2023 представник ОСББ «Квартал на Головацького» повідомив про сплату 20`000,00 грн. Відтак, на його переконання, загальна сума заборгованості, на яку має право позивач становить 26`799,63 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

30.09.2020 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено Договір постачання природного газу №20/21-2077-КП-21 (надалі Договір), згідно із п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Постачальник передає споживачу у жовтні 2020 року квітні 2021 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 19,5 тис.куб. метрів (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот), в т.ч. по місяцях: жовтень 2020 року 1,2 тис.куб. метрів, листопад 2020 року 2,5 тис.куб. метрів, грудень 2020 року 3,5 тис.куб. метрів, січень 2021 року 4,5 тис.куб. метрів, лютий 2020 року 3,5 тис.куб. метрів, березень 2021 року 3,0 тис.куб. метрів, квітень 2021 року 1,3 тис.куб. метрів (п. 2.1 Договору).

Згідно із п. 3.1 Договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Як передбачено п. 3.8 Договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений постачальником до свого реєстру, з урахуванням положень пункту 3.3. даного договору.

В акті приймання-передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в прейскуранті на відповідний період (розміщується на офіційному веб-сайті постачальника), також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього договору).

Відповідно до п. 3.11 Договору споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Ціна за 1`000 куб.м. природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту. Загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (п.п. 4.2, 4.4 Договору).

Між сторонами укладено ряд Додаткових угод, а саме №1 від 26.10.2020, №2 від 23.11.2020, №3 від 22.12.2020, №4 від 29.01.2021, №5 від 26.02.2021, №7 від 28.04.2021, згідно із якими:

- визначається ціна за 1`000 куб.м. природного газу кожного місяця за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року;

- передбачається включення до ціни на природний газ вартості тарифу на послуги транспортування природного газу;

- встановлюються зобов`язання споживача сплатити конкретні суми грошових коштів за використаний у відповідному місяці (відповідних місяцях) природний газ із урахуванням тарифу на послуги транспортування.

На виконання умов Договору позивач у період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року включно поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 167`830,10 грн., що підтверджується копіями Актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2020 на суму 6`369,55 грн., від 30.11.2020 на суму 14`660,92 грн., від 31.12.2020 на суму 31`441,88 грн., від 31.01.2021 на суму 36`524,86 грн., від 28.02.2021 на суму 27`172,44 грн., від 31.03.2021 на суму 31`122,28 грн., від 30.04.2021 на суму 20`538,17 грн.

У пункті 5.1 Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 5.3 Договору, зокрема передбачено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1. Споживач перераховує кошти за природний газ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника, відкритий в установі уповноваженого банку, за реквізитами відповідно до розділу 12 Договору;

2. Постачальник зараховує кошти, які надійшли від споживача на рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника, відкритий в установі уповноваженого банку, як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором у порядку календарної черговості виникнення заборгованості;

3. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як оплата за поточний розрахунковий період виключно за умови відсутності заборгованості за цим договором.

4. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата виключно за умови відсутності заборгованості за цим договором та здійснення повних розрахунків за поточний розрахунковий період;

5. Оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника за реквізитами відповідно до розділу 12 договору.

Судом встановлено, що 01.03.2021 відповідач перерахував позивачеві 21`030,47 грн. в рахунок сплати вартості поставленого природного газу за жовтень-листопад 2020 року, що підтверджується випискою по рахунку за 01.03.2021 та документом «Балансова одиниця по підприємству».

Надалі, оскільки відповідач не здійснив оплату решти вартості поставленого йому природного газу у розмірі 146`799,63 грн. (167`830,10 - 21`030,47), позивач направив на адресу останнього претензію №39/9-830-23 від 04.05.2023 про сплату боргу, яка належним чином виконана не була.

У ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач у рахунок погашення основного боргу сплатив позивачеві суму у розмірі 120`000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій №216 від 07.07.2023 на суму 20`000,00 грн., №235 від 28.07.2023 на суму 20`000,00 грн., №249 від 11.08.2023 на суму 40`000,00 грн., №266 від 18.08.2023 на суму 20`000,00 грн., №312 від 04.10.2023 на суму 20`000,00 грн.

Таким чином, станом на дату ухвалення рішення у цій справі неоплаченою залишилася сума основного боргу у розмірі 26`799,63 грн. (146`799,63 - 120`000,00).

Згідно із п. 7.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Суд зауважує, що 26.03.2021 між сторонами підписано Додаткову угоду №6, у пункті 3 якої досягнуто згоди викласти п. 7.2 Договору у новій редакції. Відповідно до оновленої редакції цього пункту змінюється розмір пені, яка нараховується за прострочення споживачем оплати згідно із пунктами 5.1, 5.6 Договору, а саме з 14,2% річних на 13,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

При цьому АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ОСББ «Квартал на Головацького» погодили, що додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення підпису постачальника печаткою та поширює дію пункту 3 на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.02.2021.

На підставі п. 7.2 Договору, а також ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач здійснив нарахування на основну суму заборгованості 10`174,49 грн. пені, 58`805,61 грн. інфляційних втрат та 9`792,47 грн. 3% річних, про стягнення яких також просить суд.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України) однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено Договір постачання природного газу №20/21-2077-КП-21 від 30.09.2020.

Згідно із ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2 ст. 714 ЦК України).

Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

На виконання умов Договору позивач у період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року включно поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 167`830,10 грн., що підтверджується копіями наявних у матеріалах справи Актів приймання-передачі природного газу.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У пункті 5.1 Договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Таким чином, оплату вартості природного газу поставленого за Договором у жовтні 2020 року потрібно було провести до 25.11.2020 включно, у листопаді 2020 року до 25.12.2020 включно, у грудні 2020 року до 25.01.2021 включно, у січні 2021 року до 25.02.2021 включно, у лютому 2021 року до 25.03.2021 включно, у березні 2021 року до 25.04.2021 включно, у квітні 2021 року до 25.05.2021 включно.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач свого обов`язку щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу за Договором належним чином не виконав та лише частково сплатив 21`030,47 грн. У зв`язку із цим, у нього утворилась заборгованість у розмірі 146`799,63 грн., про стягнення якої позивач просить суд.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження в даній справі ОСББ «Квартал на Головацького» частково погасило основну заборгованість за Договором, а саме у розмірі 120`000,00 грн.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи ту обставину, що предмет спору щодо стягнення з ОСББ «Квартал на Головацького» 120`000,00 грн. основної заборгованості за Договором припинив своє існування, суд доходить висновку, що провадження у цій частині підлягає закриттю.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, на момент ухвалення рішення у даній справі неоплаченою залишається основна заборгованість у розмірі 26`799,63 грн. (146`799,63 - 120`000,00).

Зважаючи на те, що доказів повної чи часткової сплати вказаної суми боргу відповідачем надано не було, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення із відповідача основного боргу у розмірі 26`799,63 грн.

Звернувшись до суду із позовом, позивач також просить стягнути на його користь 10`174,49 грн. пені, 58`805,61 грн. інфляційних втрат та 9`792,47 грн. 3% річних.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Згідно із п. 7.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

При цьому, починаючи з 01.02.2021, сторони у Додатковій угоді №6 від 26.03.2021 погодили застосування в якості штрафної санкції пені у розмірі 13,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені, суд дійшов висновку, що така обрахована правильно. Зважаючи на це, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача суму у розмірі 10`174,49 грн.

Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, дослідивши зміст та спосіб розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, що використаний позивачем, суд дійшов висновку, що АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» правильно визначило відповідні суми, а тому із відповідача підлягають стягненню 58`805,61 грн. інфляційних втрат та 9`792,47 грн. 3% річних.

При стягненні відповідних сум, суд також враховує, що відповідачем не подано жодних контррозрахунків пені, інфляційних втрат, 3% річних, заявлених до стягнення у цій справі.

Враховуючи все викладене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних на 99 відсотків, то суд відмовляє у його задоволенні, з огляду на наступне.

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи наведено у ст. 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій

Перш за все, суд зауважує, що норми ст. 625 ЦК України спрямовані на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 наголошено на тому, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідач, просячи зменшити заявлений до стягнення позивачем розмір інфляційних втрат, помилково посилається на положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, які передбачають право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Зважаючи на викладене вище, зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат є неможливим.

Що стосується 3% річних, то згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

З огляду на те, що заявлений до стягнення розмір 3% річних (9`792,47 грн.) не є очевидно неспівмірним стосовно розміру основної заборгованості, яка існувала у відповідача більше ніж протягом двох років (146`799,63 грн.), суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, стягнути із відповідача усю заявлену до стягнення суму 3% річних.

Що стосується пені, то суд звертає увагу на таке. За змістом наведених вище норм закону зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Вищевикладене свідчить, що зменшення розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду. Суд не зобов`язаний зменшувати заявлений до стягнення розмір неустойки.

На переконання суду, у даній справі відсутні підстави для зменшення розміру пені. Так, посилання ОСББ «Квартал на Головацького» на те, що стягнення заявленої до стягнення сум пені призведе до погіршення матеріального становища та ускладнить виконання ним основної мети створення об`єднання співвласників, є безпідставними та ґрунтуються виключно на думці відповідача. Відповідачем не доведено перебування об`єднання співвласників у скрутному матеріальному становищі.

Крім цього, як і у випадку з трьома відсотками річних, сума заявленої до стягнення пені є незначною, оскільки становить 10`174,49 грн. Відтак, її стягнення не складатиме непосильного фінансового тягаря для відповідача, а також виконуватиме компенсаторну функцію за тривале порушення відповідачем грошового зобов`язання за Договором. Такий обсяг відповідальності, на думку суду, є пропорційним до порушення допущеного ОСББ «Квартал на Головацького».

Доводи про те, що позивачем не доведено заподіяння йому допущеним простроченням збитків відхиляються судом, адже частиною 1 ст. 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У відзиві на позовну заяву відповідач також просить суд розстрочити виконання рішення суду на один рік рівними частинами.

З цього приводу суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочка виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду щодо сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю.

Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Як на підставу свого клопотання, ОСББ «Квартал на Головацького» посилається на введення на території України воєнного стану, значні інфляційні процеси у нашій державі, скрутне матеріальне становище об`єднання співвласників, наявність у нього заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг.

Позивач проти задоволення відповідного клопотання заперечує. Він вказує, що ОСББ «Квартал на Головацького» фактично отримало розстрочку виконання зобов`язання протягом двох років, оскільки досі не здійснило повного погашення боргу за природний газ, поставлений у період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року. Крім цього, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду (звернення до суду із позовом про стягнення боргів із мешканців будинку, вчинення будь-яких дій для погашення заборгованості), як і не долучив підтвердження можливості виконання рішення у даній справі з умовою його розстрочення.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, врахувавши подані позивачем заперечення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Так, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами перебування об`єднання співвласників у тяжкому фінансовому становищі та існування у нього заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг. Надана ним Довідка №14 від 21.08.2023 не може вважатися належним та допустимим доказом, поданим на підтвердження відповідних обставин, адже така виготовлена відповідачем в односторонньому порядку та може не відображати реального фінансового становища об`єднання співвласників. Крім цього, у ній не вказано, за який період у відповідача виникла заборгованість та перед якими конкретно контрагентами і працівниками.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду в силу скрутного матеріального становища відповідачем до суду подано не було.

Суд принагідно зауважує, що належними та допустимими доказами, які б могли підтверджувати вказану вище обставину, є, зокрема звіти про фінансові результати ОСББ «Квартал на Головацького», податкові декларації, звіти про заборгованість із оплати праці та інші документи.

Що стосується посилань відповідача на введення в Україні воєнного стану та інфляційні процеси у нашій державі, то такі не можуть слугувати підставою для розстрочення виконання рішення суду, з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 зазначено: «…Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом …».

Таким чином, саме по собі посилання на введення воєнного стану без надання доказів впливу такої обставини на діяльність відповідача (причинно-наслідкового зв`язку) не може бути доведеним свідченням виникнення форс-мажорних обставин, як виняткових обставин, встановлення яких є необхідними для розстрочення виконання рішення суду.

Відповідні висновки стосуються також і посилань на значні інфляційні процеси в Україні.

Вказані вище доводи боржника не можуть бути прийняті до уваги судом і тому, що обставини введення воєнного стану та інфляційні процеси в Україні носять загальний характер та у повній мірі стосуються обох сторін. Відтак, їх врахування виключно в інтересах відповідача порушуватиме баланс інтересів сторін.

Таким чином, підстави для задоволення відповідного клопотання відповідача на момент ухвалення рішення у даній справі відсутні.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1`583,52 грн.

Враховуючи те, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3`383,59 грн., а також зважаючи на закриття провадження у справі в частині стягнення 120 000,00 грн. основної заборгованості у зв`язку із відсутністю предмета спору, суд роз`яснює позивачу про наявність у нього права на звернення до суду із клопотанням про повернення сплаченої суми судового спору у відповідній частині, а саме у сумі 1`800,07 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 42, 46, 73, 74, 76-80, 123-124, 126, 129, 222, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі №914/2396/23 за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квартал на Головацького» в частині позовних вимог про стягнення 120 000,00 грн. основної заборгованості.

3. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квартал на Головацького» (79018, м. Львів, вул. Головацького, буд. 23 В; ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ) 26`799,63 грн. основної заборгованості, 10`174,49 пені, 58`805,61 грн. інфляційних втрат, 9`792,47 грн. 3% річних та 1`583,52 грн. судового збору.

4. Відмовити у задоволенні клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квартал на Головацького» про розстрочення виконання рішення суду.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.10.2023.

Суддя Крупник Р.В.