РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2023 м. КиївСправа № 910/12294/23

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕНКОР";

до: державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА";

про: стягнення 408.278,78 грн.

Суддя Сергій Балац

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТЕНКОР" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" (далі - відповідач) про стягнення 408.278,78 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором купівлі-продажу (поставки) від 08.07.2022 № УЗ-21-407/4, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 408.278,78 грн., з яких: 294.000,00 грн. - основна заборгованість, 74.506,85 грн. - пеня, 8.119,23 грн. 3 % річних та 31.652,70 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12294/23 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням: неодноразове звернення позивача до суду з аналогічними вимогами за іншими договорами, укладеними між сторонами спору; здійснення керівником позивача засвідчення письмових доказів з очевидним застосуванням механічних засобів відтворення власноручного підпису; невірно здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат в період з вересня 2022 по липень 2023; відповідач не може нести відповідальність за порушення зобов`язання у зв`язку з карантином та збройним конфліктом; наявність підстав для зменшення неустойки.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про: позивач правомірно пред`явив позов до відповідача по одному із укладених між сторонами спору договору; у відповідача наявні оригінали документів, якими позивач обґрунтовує позов; розрахунок інфляційних втрат є вірним; відповідачем не зазначено яким саме чином настання форс-мажорних обставин вплинуло на неможливість виконання грошового зобов`язання.

До господарського суду надійшло клопотання позивача про огляд оригіналів доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Огляд оригіналів доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги здійснено судом.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу (поставки) від 08.07.2022 № УЗ-21-407/4 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується по Договору поставити відповідачу товари, зазначені в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору або в заявці у разі поставки товару до укладення Договору. Найменування товару: частини повітряних літальних апаратів. Код ДК: 021:2015-34731000-0 (п. 1.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунки проводяться наступним шляхом:

- позивач передає відповідачу рахунок для оплати замовленої продукції;

- відповідач згідно рахунку в рамках Специфікації (додатку), проводить платіж, умови оплати зазначаються в кожній специфікації або в заявці у разі поставки товару до укладення цього Договору окремо.

Оплата по Договору проводиться після проходження перевірки товаром ВТК, та 615 військового представництва МОУ в разі його залучення, якщо інше не передбачено умовами Договору.

Положеннями пункту 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань по Договору щодо оплати товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного (простроченого) зобов`язання, вираженого в гривнях за кожний день прострочення, у встановленому законом порядку.

Специфікацією № 1 до Договору, зокрема, передбачено:

- сума по специфікації № 1 становить 294.000,00 грн. з ПДВ;

- умови оплати: 100 % оплата протягом 30 банківських днів після поставки товару та проходження вхідного контролю на підприємстві відповідача та підписання договору.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру від 08.07.2022 № 0002559 на загальну суму 294.000,00 грн.

Позивачем здійснено поставку товару за Договором на користь відповідача на загальну суму 294.000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 11.07.2022 № 0000431, яка підписана сторонами та наявна в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Оскільки відповідачем не здійснено оплату поставленого товару, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за Договором в сумі 294.000,00 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлена вимога про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 74.506,85 грн.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 8.119,23 грн. та інфляційних втрат в сумі 31.652,70 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням наступного.

Приписом частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за Договором в сумі 294.000,00 грн. сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 294.000,00 грн.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами частини 1 статті 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи основну діяльність відповідача: ремонт, технічне обслуговування та модернізація повітряних суден, за висновками суду, дана обставина є стратегічно важливою в період дії воєнного стану та заслуговує на увагу в розумінні приписів частини 1 статті 233 ГК України.

Суд вважає справедливим, розумним та необхідним зменшити розмір пені до 1,00 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 8.119,23 грн. та інфляційних втрат в сумі 31.652,70 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом вірними.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Твердження відповідача викладені у відзиві на позов судом відхилені, оскільки:

- звернення позивача до суду з аналогічними позовами про стягнення з відповідача заборгованості за іншими договорами, укладеними між сторонами спору не є порушенням процесуального закону;

- оригінали документів, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги надані останнім до суду для огляду;

- як встановлено вище, поданий позивачем до суду розрахунок інфляційних втрат, заявлених до стягнення, є арифметично вірним. При цьому, відповідачем помилково включено в період нарахування липень 2023, оскільки період заявлений до стягнення має початок з вересня 2022 по червень 2023;

- грошове зобов`язання відповідача за укладеним між сторонами спору Договором виникло у відповідача 23.08.2022, тобто вже після введення в країні карантину та воєнного стану;

- жодних письмових повідомлень відповідача про неможливість виконання грошового зобов`язання за Договором, направлених на адресу позивача, матеріали справи не містять;

- саме посилання відповідача на введення карантину та воєнного стану в країні без подання до суду доказів неможливості виконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору Договором не може слугувати підставою для звільнення відповідача від виконання грошового зобов`язання за таким Договором;

- стратегічна важливість діяльності підприємства (відповідача) під час дії воєнного стану врахована судом при зменшенні розміру пені.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 17.05.2023 № 17/05, укладений між позивачем та адвокатом Сухомлин О.В.

Так позивачем, в підтвердження надання послуг за вказаним договором подані до суду: рахунок-фактуру від 02.10.2023 № 0000040 на суму 10.000,00 грн. та акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 02.10.2023 № 40 на суму 10.000,00 грн.

Положеннями частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги позивача.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позову (81,75 %) та приписи пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати у вигляді витрат позивача на правову допомогу покладаються та підлягають стягненню з відповідача в сумі 8.175,00 грн.

Враховуючи те, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, суд керуючись приписами частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" (Україна, 03151, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 94, ідентифікаційний код: 01128297) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕНКОР" (Україна, 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 38, ідентифікаційний код: 41557466) основну заборгованість в сумі 294.000 (двісті дев`яносто чотири тисячі) грн. 00 коп., пеню в сумі 1 (одна) грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 8.119 (вісім тисяч сто дев`ятнадцять) грн. 23 коп., інфляційні втрати в сумі 31.652 (тридцять одна тисяча шістсот п`ятдесят дві) грн. 70 коп., витрати на правову допомогу в сумі 8.175 (вісім тисяч сто сімдесят п`ять) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6.124 (шість тисяч сто двадцять чотири) грн. 18 коп.

3. У задоволенні решти вимог відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя Сергій Балац