ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"23" жовтня 2023 р. Справа № 916/4501/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши

заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" (, 62495, Харківська обл., Харківський р-н, смт. Васищеве, вул. Промислова, буд. 1)

до боржника: Фізичної особи-підприємця Піддубного Ігоря Олександровича (РНОКПП НОМЕР_1 75000, АДРЕСА_1 )

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором поставки товару №003816-14 від 08.02.2014 в розмірі 26967,14 грн., -

в с т а н о в и в:

Заявник Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" звернувся до Господарського суду Одеської області до боржника Фізичної особи-підприємця Піддубного Ігоря Олександровича із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором поставки товару №003816-14 віл 08.02.2014 в розмірі 26967,14 грн.

Відповідно до ч.2 ст.154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані до неї докази, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 ГПК України.

За умовами ч.1 ст. 14 ГПК України, принцип диспозитивності передбачає, зокрема, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.150 Господарського процесуального кодексу України, у заяві повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

В порушення приписів п.2 ч.2 ст.150 Господарського процесуального кодексу України, у заяві про видачу судового наказу заявником не зазначено відомостей про наявність/відсутність у боржника офіційної електронної адреси.

Також, відповідно до ч.1 ст. 150 ГПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Ці приписи кореспондуються з положеннями статті 42 ГПК України про те, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

З системного аналізу зазначених норм вбачається, що заява про видачу судового наказу, подана до суду в паперовій формі, повинна містити власноручний підпис особи, яка відповідно до законодавства правомочна діяти в інтересах юридичної особи або підпис особи, яка, згідно вимог закону, наділена правом підписання відповідних документів.

При цьому, зазначені положення свідчать про обов`язковість та безумовність вимоги господарського процесуального закону стосовно підписання заяви власноручним або електронним цифровим підписом заявника (його представника) або особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, як підтвердження справжньої волі заявника на настання відповідних правових наслідків на час звернення до суду з заявою, а отже, дотримання принципу диспозитивності господарського судочинства.

Використання в такому випадку засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису ГПК України не допускається.

Скріплення заяви підписом заявника, його представника або іншої особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, має бути виконане власноручно у спосіб, визначений ч. 8 ст. 42, ч. 2 ст. 150 ГПК України.

Так, Верховний Суд у постанові від 08 липня 2021 року у справі №916/3209/20 зазначив, що оскільки процесуальним законодавством за загальним правилом передбачено особисте звернення позивача до суду та власноручне підписання ним заяв по суті справи, то подання процесуальних заяв з використанням факсимільного відтворення підпису позивача (його представника), що є штампом із зображенням підпису та може бути виготовлений і використаний будь-ким, не відповідає приписам частини другої статті 4, статей 42, 46, частини другої статті 162 ГПК України та не може бути доказом волевиявлення особи на підписання відповідного документа.

Під час дослідження позовної заяви, поданої Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА", судом встановлено, що остання містить факсиміле директора В.І. Дубовик, а не особистий її підпис, що унеможливлює встановлення вираження справжньої волі особи, чий підпис відтворено, на настання відповідних правових наслідків.

З урахуванням наведеного, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" про видачу судового наказу подана з порушенням приписів статті 150 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

За змістом п.1 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст.152 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" у видачі судового наказу за вимогою до Фізичної особи-підприємця Піддубного Ігоря Олександровича про стягнення заборгованості за договором поставки товару №003816-14 від 08.02.2014 в розмірі 26967,14 грн.

Суддя М.Б. Сулімовська

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 23.10.2023.