ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"25" жовтня 2023 р. Справа № 906/382/23

Суддя (суддя-доповідач у справі) Північно-західного апеляційного господарського суду Саврій В.А., перевіривши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Андрєєва Богдана Юрійовича на рішення господарського суду Житомирської області від 07.08.2023 у справі №906/382/23 (суддя Соловей Л.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІАНЕКС-АГРО" (с.Олександрія Рівненського району Рівненської області)

до Фізичної особи-підприємця Андрєєва Богдана Юрійовича (смт.Народичі Житомирської області)

про стягнення 47031грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 07.08.2023 у справі №906/382/23 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІАНЕКС-АГРО" до Фізичної особи-підприємця Андрєєва Богдана Юрійовича про стягнення 47031грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача 47031,00 грн збитків та 2684,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Фізична особа-підприємець Андрєєв Богдан Юрійович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою. Просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

Листом від 17.10.2023 матеріали справи витребувано з господарського суду Житомирської області.

24.10.2023 матеріали справи надійшли до апеляційного господарського суду.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суддя дійшов висновку, що подана апелянтом апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст оскаржуваного рішення складено та направлено на адреси сторін 10.08.2023, що вбачається з штемпеля на останньому аркуші рішення.

Отже, останній день строку на апеляційне оскарження - 30.08.2023.

З апеляційною скаргою відповідач звернувся 11.10.2023, тобто з пропуском на апеляційне оскарження рішення.

Апелянт зазначає, що у зв`язку із введенням військового стану та несвоєчасним надходженням поштової кореспонденції не змін своєчасно звернутись із апеляційною скаргою, а тому строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апелянт посилаючись на несвоєчасне надходженням поштової кореспонденції, не надає жодних доказів на підтвердження наведеного.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії").

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач як сторона (у нашому випадку, особа яка подавала скаргу), яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Також слід зазначити, що як передбачено положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України учасники справи повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень.

Суд наголошує, що ст.129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи вищевикладене, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб`єкти господарювання та громадяни поставлено законом у рівні умови, у зв`язку з чим, вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним господарюючим суб`єктам перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Звернення з апеляційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у апеляційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.

Інформація про стан судових справ є відкритою, і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення, як за допомогою контакт-центру суду, так і за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у контексті Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у судовому засіданні 07.08.2023, у якому було прийнято рішення, приймав участь особисто відповідач - Фізична особа - підприємець Андреєв Б.Ю.

Повний текст рішення було оприлюднено 10.08.2023 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Тобто, протягом двох місяців з моменту оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту рішення апелянтом не було вчинено жодних дій спрямованих на ознайомлення з повним текстом рішення.

Стосовно посилання скаржника на введення воєнного стану в Україні, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами 1 та 4 статті 26 зазначеного Закону встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (ч.1 ст.10 Закону №389-VIII).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22.

При цьому, апелянт посилається на сам факт запровадження воєнного стану в Україні, однак не наводить обставин, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку, а також не подає докази на підтвердження таких обставин.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що скаржником не додано достовірних, належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність поважних причин, що перешкоджали скаржнику звернутися до суду апеляційної інстанції в встановлені строки ГПК України.

З огляду на викладене, розглянувши зазначене клопотання та оцінивши наведені доводи скаржника, суд визнає неповажними причини, наведені скаржником в обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 07.08.2023 у справі №906/382/23.

Відповідно до ч.3 ст.260 ГПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно приписів ч.1 ст.174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч.2 ст.174 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Андрєєва Богдана Юрійовича підлягає залишенню без руху, на підставі ст.174, ч.ч.2, 3 ст.260 ГПК України, з метою надання скаржнику можливості виправити допущені недоліки шляхом подання в строк, визначений цією ухвалою, відповідної заяви/клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що відповідно до приписів п.4 ст.260 ГПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст.261 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Андрєєва Богдана Юрійовича на рішення господарського суду Житомирської області від 07.08.2023 у справі №906/382/23 залишити без руху.

2. Запропонувати скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та надати суду:

- мотивоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, вказавши інші підстави для поновлення строку або докази на підтвердження обставин, викладених в клопотанні про поновлення строку;

3. Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків в установлений строк, апеляційна скарга вважається неподаною та буде повернуто скаржнику.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя Саврій В.А.