ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" жовтня 2023 р. Справа № 924/811/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Яроцького А.М., при секретарі судового засідання Тлустій У.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС"

до Фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення 107 127,27 грн.

Представники сторін: не з`явились.

Процесуальні дії по справі, заяви, клопотання.

25.07.2023 на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС" до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 107 127,27 грн., з яких: 87 000,00 грн. основна заборгованість, 16 996,77 грн. інфляційні втрати та 3 130,50 грн. 3% річних, з підстав неналежного виконання умов договору поставки №306 від 25.10.2018 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2023 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яроцькому А.М.

Ухвалою суду від 31.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10:30 год. 30 серпня 2023 року.

Окрім того, вказаною ухвалою встановлено: відповідачу - строк для подання відзиву на позовну заяву до 21 серпня 2023 року, позивачу - строк для подання відповіді на відзив до 29 серпня 2023 року.

25.08.2023 року на адресу суду від представника позивача (адвокат - Каневьска М.О.) надійшла заява про участь в судовому засіданні у справі №924/811/23, призначеному на 10:30 год. 30.08.2023 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 28.08.2023 заяву представника позивача від 14.08.2023 про участь у підготовчому засіданні 30.08.2023 о 10:30 год. по справі №924/811/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON, задоволено.

Судом у підготовчому засіданні 30.08.2023 постановлено ухвалу, з занесенням до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 10:00 год. 21.09.2023.

05.09.2023 представником позивача подано до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Судом у підготовчому засіданні 21.09.2023 постановлено ухвалу, з занесенням до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11:30 год. 18.10.2023.

Ухвалами суду від 30.08.2023 та від 21.09.2023 повідомлено відповідача про дату наступного засідання у справі.

18.10.2023 представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі

Виклад позицій учасників судового процесу.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 107 127,27 грн. В обґрунтування позовних зазначає про те, що у відповідача внаслідок неналежного виконання умов Договору поставки №306 від 25.10.2018р. та додаткового до нього договору від 30.03.2020, існує заборгованість за отриманий товар у сумі 87 000,00 грн.. Крім цього, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача 16996,77 грн. інфляційних втрат та 3130,50 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, вимог ухвали суду від 31.07.2023 не виконав, відзиву на позов до суду не подав.

Представник позивача в судове засідання 18.10.2023 не з`явився. 18.10.2023 на адресу суду від останнього надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання 18.10.2023 не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надіслання ухвали суду від 21.09.2023 на адресу відповідача визначену в Єдиному державному демографічному реєстрі, згідно відповіді з єдиного демографічного реєстру №163945 від 31.07.2023, наявної у матеріалах справи.

Будь-які не розглянуті судом клопотання, подані учасниками процесу в межах розгляду справи, в матеріалах справи №924/811/23 відсутні.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми ч. ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи.

Обставини, які є предметом доказування у справі, та докази, якими сторони підтверджують або спростовують їх наявність.

25.10.2018 між ТОВ "Іберсон Компонентс" (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Соколовською Вікторією Олександрівною (Покупець) було укладено Договір поставки №306.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору, постачальник зобов`язується передати в погоджені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму згідно з умовами цього договору.

Асортимент, кількість і ціна товару встановлюється Сторонами в погоджених Постачальником заявках Покупця.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору встановлено, що постачальник відвантажує товар покупцеві за договірними цінами, які зазначені в заявках покупця та узгоджені з постачальником.

Ціна товару остаточно узгоджується та вказується сторонами у видатковій накладній на поставку товару. Зміна остаточно узгодженої сторонами ціни товару після його передачі покупцю не допускається.

Сума договору складається з суми вартості видаткових накладних, оформлених постачальником, на видачу товарів покупцю протягом строку дії цього договору.

Покупець зобов`язаний провести повний розрахунок за отриманий товар у термін 90 (дев`яносто) календарних днів з моменту поставки товару. Оплата товару, що постачається у відповідності з умовами цього договору, здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника в цьому договорі.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору, передача товару від постачальника покупцеві здійснюється за видатковою накладною.

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту фактичного отримання товару покупцем та оформлення відповідним чином видаткової накладної.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що сторона, яка порушила господарське зобов`язання, визначене цим договором та/або чинним законодавством України, зобов`язана відшкодувати завдані цим збитки стороні, чиї права або законні інтереси якої порушено.

Відповідно до п.п. 9.3, 9.5, 9.6, 9.7 договору, всі зміни та доповнення до договору повинні бути виконані в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками обох сторін. Всі додатки, зміни та доповнення до договору, підписані уповноваженими представниками сторін, є невід`ємною частиною даного договору.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє протягом року з моменту заключення.

В разі, якщо від жодної зі сторін за 30 календарних днів до моменту закінчення дії договору не надійне письмового повідомлення про намір розірвати, припинити або змінити договір, він вважається продовженим (пролонгованим) на кожний наступний рік.

Закінчення строку дії договору не звільняє покупця від виконання в повному обсязі взятих на себе, згідно умов даного договору, зобов`язань, що виникли під час його дії.

Договір підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

Матеріали справи не містять документів в підтвердження розірвання або визнання недійсним даного договору.

На виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних, які знаходяться в матеріалах справи, а саме №FD 0000363/18 від 01.11.2018 на суму 35271грн. 28коп., №FD 0000364/18 від 01.11.2018р. на суму 23144грн. 83коп., №FD 0000365/18 від 01.11.2018 на суму 38150грн. 54коп., №FD 0000383/18 від 02.11.2018 на суму 23874грн. 28коп., №FD 0000389/18 від 05.11.2018 на суму 4420грн. 98коп., №FD 0000405/18 від 06.11.2018 на суму 789грн. 30коп., №FD 0000514/18 від 17.11.2018 на суму 439грн. 55коп., №FD 0000524/18 від 20.11.2018 на суму 467грн. 15коп., №FD 0000526/18 від 20.11.2018 на суму 3832грн. 08коп., №FD 0000541/18 від 22.11.2018 на суму 2062грн. 94коп., №FD 0000626/18 від 04.12.2018 на суму 736грн. 20коп., №FD 0000642/18 від 06.12.2018 на суму 787грн. 49коп., №FD 0000655/18 від 08.12.2018р. на суму 653грн. 15коп., №FD 0000701/18 від 18.12.2018 на суму 4514грн. 82коп., №FD 0000702/18 від 18.12.2018 на суму 135грн. 25коп., №FD 0000750/18 від 26.12.2018 на суму 232грн. 62коп. Загалом позивачем поставлено відповідачу товару на суму 139512грн. 46коп.

Накладні підписані від позивача менеджером зі збуту, керівником підрозділу та ФОП Соколовською В.О., а також скріплені відтиском печаток сторін.

Накладні підписані без поправок та зауважень.

Відповідач частково розрахувався за отриманий товар у сумі 19000грн. 00коп. згідно платіжних доручень №2PL771364 від 09.11.2018р. на суму 2000грн. 00коп., №35 від 23.11.2018р. на суму 10000грн. 00коп., №2PL159012 від 12.02.2019р. на суму 3000грн. 00коп., №2PL349347 від 24.06.2019р. на суму 2000грн. 00коп., №2PL112437 від 05.07.2019р. на суму 2000грн. 00коп.

Також, згідно зворотніх накладних, які знаходяться в матеріалах справи відповідачем частково повернуто позивачу товар, а саме, накладні: №3 від 12.02.2020 на суму 4242грн. 37коп., №4 від 12.02.2020 на суму 51грн. 40коп., №5 від 12.02.2020 на суму 11034грн. 55коп., №6 від 12.02.2020 на суму 22324грн. 40коп., №7 від 12.02.2020 на суму 8963грн. 96коп., №8 від 12.02.2020 на суму 653грн. 15коп., №9 від 12.02.2020 на суму 181грн. 08коп., №10 від 12.02.2020 на суму 736грн. 20коп., №11 від 12.02.2020 на суму 400грн. 63коп., №12 від 12.02.2020 на суму 1999грн. 24коп., №19 від 12.02.2020 на суму 3815грн. 70коп., №20 від 12.02.2020 на суму 789грн. 30коп., №21 від 12.02.2020 на суму 439грн. 55коп. Загалом відповідачем повернуто позивачу товару на суму 55631грн. 31коп.

Зворотні накладні підписані представниками сторін та скріплені відтиском печаток.

Крім цього, 03.03.2020р. між сторонами було укладено Додатковий Договір до Договору поставки №306 від 25.10.2018р.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4, 5, 8, 9 додаткового договору, сторони погодили, що згідно договору поставки № 306 від 25.10.2019 постачальник передав покупцю, а покупець прийняв товар на загальну суму 139512грн. 48коп.

За взаємною згодою сторін 15.01.2020 покупець повернув постачальнику частину товару на загальну суму 55631грн. 31коп. (згідно Додатку № 1 до цього Додаткового Договору).

Станом на 15.01.2020 заборгованість покупця перед постачальником за наданий товар становить 130995грн. 62коп., що еквівалентно 5311,72доларів США станом на день підписання цього додаткового договору, в тому числі 83881грн. 62коп. - оплата за товар та 47114грн. 45коп. штрафні санкції згідно п. 5.4. договору поставки (згідно розрахунку - Додаток № 2 до цього Додаткового Договору).

Покупець зобов`язується сплатити постачальнику заборгованість згідно п. 3 цього додаткового договору до 30.10.2023.

Погашення заборгованості здійснюється рівними частинами по 3000грн. 00коп. щомісячно до 30 числа шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, що вказаний в цьому додатковому договорі.

Покупець має право погасити всю заборгованість достроково, або збільшити суму щомісячного платежу.

Додатковий Договір є невід`ємною частиною Договору поставки № 306 від 25.10.2018.

Додатковий договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання всіх умов цього Додаткового договору.

Додатковий Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтиском печаток.

Додатковий Договір від ФОП Соколовської В.О. підписаний її представником Соколовським Ю.В., повноваження на вчинення відповідних дій підтверджені довіреністю від 05.12.2019, яка знаходиться в матеріалах справи та скріплений відтиском печатки ФОП Соколовського Ю.В.

Вище зазначені обставини також встановлені рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2021 по справі №924/1432/20 (рішення набрало законної сили 05.04.2021) частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Іберсон Компонентс" м. Тернопіль до Фізичної особи ОСОБА_1 с. Корчівка Красилівського району Хмельницької області про 34762грн. 44коп., з яких 33000грн. 00коп. основного боргу, 1305грн. 00коп. інфляційних втрат та 457грн. 44коп. 3% річних.

Вказаним рішенням стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іберсон Компонентс" (м. Тернопіль, вул. Лук`яновича, 1, ) 33000грн. 00коп. (тридцять три тисячі 00 копійок) основного боргу, 1203грн. 00коп. (одна тисяча двісті три гривні 00 копійок) інфляційних втрат, 457грн. 44коп. (чотириста п`ятдесят сім гривень 44 копійки) 3% річних, 2095грн. 90коп. (дві тисячі дев`яносто п`ять гривень 90 копійок) витрат по оплаті судового збору. У решті суми 102грн. 00коп. втрат від інфляції у позові відмовлено.

З позовної заяви вбачається, що з часу укладення Додаткового договору відповідачем не було здійснено жодного платежу, не виконано своїх договірних зобов`язань. Заборгованість, яка виникла протягом березня 2020 року - січня 2021 року (11 щомісячних платежів стягнута за рішенням суду в примусовому порядку).

Оскільки, на даний час існує заборгованість по сплаті 29 щомісячних платежах по 3000,00 грн. кожен на загальну суму 87000,00 грн. починаючи з платежу, строк якого настав 01.03.2021 року, позивач просить стягнути дану суму прострочених платежів в примусовому порядку з відповідача.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 16996,77 грн. інфляційних втрат та 3130,50 грн. 3% річних, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду:

Судом встановлено, що підставою звернення позивача із позовом до суду є неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №306 від 25.10.2018 та додаткового договору від 03.03.2020 до договору поставки, укладених між ТОВ "Іберсон Компонентс" та Фізичною особою-підприємцем Соколовською Вікторією Олександрівною та скріпленого відтиском печатки ФОП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, фізичною особою - підприємцем Соколовською Вікторією Олександрівною припинено підприємницьку діяльність 30.09.2020, про що зроблено відповідний запис 003004557.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін, як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.02.2019р. у справі №910/8729/18.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа, яка звертається до господарського суду з позовом, самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.

За змістом ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином, згідно частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правовідносини, що склались між сторонами є правовідносинами з поставки товару.

Частинами 1, 2, 6 статті 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2018 між сторонами було укладено договір поставки №306, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати в погоджені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму згідно з умовами цього Договору.

Крім цього, 03.03.2020 між сторонами було укладено Додатковий Договір, яким погоджено розстрочення сплати заборгованості в розмірі 130995грн. 62коп. шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 3000грн. до 30 числа місяця. Пунктом 4 договору сторони погодили кінцевий строк оплати до 30.10.2023.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 цього Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

На виконання умов Договору від 25.10.2018, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 139512грн. 46коп., згідно видаткових накладних, які знаходяться в матеріалах справи.

Умовами п. 2.4 Договору передбачено, що покупець зобов`язаний провести повний розрахунок за отриманий товар у термін 90 (дев`яносто) календарних днів з моменту поставки товару. Оплата товару, що постачається у відповідності з умовами цього договору, здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника в цьому договорі.

Відповідач частково провів розрахунки з позивачем у сумі 19000грн. 00коп. згідно платіжних доручень №2PL771364 від 09.11.2018р. на суму 2000грн. 00коп., №35 від 23.11.2018р. на суму 10000грн. 00коп., №2PL159012 від 12.02.2019р. на суму 3000грн. 00коп., №2PL349347 від 24.06.2019р. на суму 2000грн. 00коп., №2PL112437 від 05.07.2019р. на суму 2000грн. 00коп.

Крім цього, згідно зворотніх накладних, які знаходяться в матеріалах справи відповідачем частково повернуто позивачу товар, загалом на суму 55631грн. 31коп.

Умовами п.п. 3, 4, 5 Додаткового Договору, сторони погодили, що станом на 15.01.2020 заборгованість покупця перед постачальником за наданий товар становить 130995грн. 62коп., що еквівалентно 5311,72доларів США станом на день підписання цього Додаткового Договору, в тому числі 83881грн. 62коп. - оплата за товар та 47114грн. 45коп. штрафні санкції згідно п. 5.4. Договору поставки (згідно розрахунку - Додаток № 2 до цього Додаткового Договору).

Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику заборгованість згідно п. 3 цього Додаткового Договору до 30.10.2023.

Погашення заборгованості здійснюється рівними частинами по 3000грн. 00коп. щомісячно до 30 числа шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, що вказаний в цьому Додатковому Договорі.

Зазначені обставини також встановлені Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2021 по справі №924/1432/20 (рішення набрало законної сили 05.04.2021), яким стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іберсон Компонентс" 33000грн. 00коп. основного боргу (за період березень 2020р. - січень 2021р. (включно), 1203грн. 00коп. інфляційних втрат, 457грн. 44коп. 3% річних, 2095грн. 90коп.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З позовної заяви вбачається, що заборгованість за березень 2020 року - січень 2021 року, була стягнута за рішенням суду в примусовому порядку.

Позивач зазначає, що на даний час у відповідача існує заборгованість по сплаті 29 щомісячних платежах по 3000,00 грн. кожен на загальну суму 87000,00 грн. починаючи з платежу, строк якого настав 01.03.2021 року.

Доказів в підтвердження сплати щомісячних платежів на виконання умов додаткового договору від 03.03.2020 за період лютий 2021 року - червень 2023 року (включно) в розмірі 87000грн. 00коп. учасниками судового розгляду не подано.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 87000грн. 00коп. платежів за період лютий 2021 року - червень 2023 року (включно) обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 16996грн. 17коп. інфляційних втрат та 3130грн. 50коп. 3% річних судом враховується, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що умовами додаткового договору сторонами було погоджено здійснення щомісячного платежу у розмірі 3000грн. до 30 числа місяця, провівши перерахунок заявлених до стягнення сум, враховуючи заявлені позивачем періоди нарахування, суд вважає правомірним нарахування інфляційних втрат в розмірі 16996грн. 77коп. за період прострочення з 01.03.2021 по 12.07.2023, а також 3130грн. 50коп. - 3% річних за період прострочення з 01.03.2021 по 12.07.2023 з огляду на що позовні вимоги в цих сумах підлягають задоволенню.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

З огляду на вищенаведені обставини справи та положення законодавства суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у справі покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві представником позивача повідомлено, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 5000,00 грн.

05.09.2023 представником позивача подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів витрат на правничу допомогу в розмірі 3100,00 грн.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України). Зазначений висновок викладений у додатковій постанові Верховного Суду від 19.08.2020р. у справі №910/7520/19.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність" Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №910/16223/18.

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 19.08.2020р. у справі 3910/7520/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Аналогічний висновок викладений у додатковій постанові Верховного Суду від 19.07.2021 року у справі №910/16803/19.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі №638/7748/18.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21); 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.12.2021 року у справі № 904/3550/21.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічний висновок міститься у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

На підтвердження витрат на професійну допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №23/06-26 від 26.06.2023, укладений між ТОВ "Ібарсон Компонентс" (Замовник, Клієнт) та адвокатом Каневською Майєю Олександрівною (клієнт), Акт наданих послуг від 25.07.2023, рахунок на оплату №10 від 25.07.2023, Платіжну інструкцію кредитного переказу коштів від 26.07.23 №338.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати усіма законними методами та способами правову /правничу допомогу клієнту у справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах, які пов`язані з Клієнтом, незалежно від його процесуального статусу (позивач, відповідач, третя особа, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, цивільний позивач тощо). Зміст та обсяг правової допомоги узгоджуються сторонами усно, за допомогою засобів електронного зв`язку, або письмово шляхом листування.

Згідно з пунктами 4.1., 4.5. договору, за надання правової допомоги клієнт сплачує гонорар у розмірі 7000,00 грн. щомісячно.

За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується уповноваженими представниками сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правової допомоги та її вартість.

Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та закінчує свою дію 26.07.2023 року (пункт 6.1. договору).

25.07.2023 сторонами підписано Акт наданих послуг за Договором про надання правової (правничої) допомоги №23/06-26 від 26.06.2023, відповідно до якого, сторони підтверджують, що виконавець надав замовнику послуги на загальну суму 7000,00 грн.

Пунктом 3 Акту від 25.07.2023 сторони зазначили, що не мають претензій до наданих юридичних послуг.

25.07.2023 адвокатом Каневською М.О. виставлено ТОВ "Іберсон Компонентс" рахунок на оплату наданих послуг на суму 7497,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №338 від 26.07.2023 ТОВ "Іберсон Компонентс" перерахувало адвокату Каневській М.О. згідно договору №23/06-26 від 26.07.20223 та рахунку №01 від 25.07.2023 - 7497,00 грн.

Також, в матеріалах справи наявний Ордер на надання правничої (правової) допомоги ТОВ "Іберсон Компонентс" на підставі договору №23/06-26 від 26.06.2023 у Господарському суді Хмельницької області адвокатом Каневською Майєю Олександрівною від 12.07.2023 та Свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю Серія ТР №000103.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява від 12.07.2023, заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 23.082023, клопотання про долучення доказів та стягнення витрат на правову допомогу у справі від 29.08.2023, та заява про розгляд справи без участі представника позивача від 18.10.2023, підписані представником позивача - адвокатом Каневською М.О.

Вказані матеріали є належними доказами (належно оформлені) того, що позивачу надано професійну правничу допомогу у даній справі адвокатом Каневською М.О., згідно відповідного договору, що в силу ст. 126 ГПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви та необхідність відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу (враховуючи, що позов задоволений).

Згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75 - 79 ГПК України.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З клопотання представника позивача від 29.08.2023, поданого до матеріалів справи, вбачається, що остання просить долучити до матеріалів справи №924/811/23 за позовом Товариства з обмеженню відповідальністю "Іберсон Компанентс" до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості документи, що підтверджують частину витрат на професійну правничу допомогу на суму 3100,00 грн.

Враховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, враховуючи розмір зазначений у клопотанні представника позивача від 29.08.2023, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, суд керуючись статтями 126, 129 ГПК України дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу надану адвокатом Каневською М.О., які пов`язані з розглядом цієї справи підлягають задоволенню на суму 3 100,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 126, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС" (вул. Лук`яновича, 1, м. Тернопіль, 47707, ) 87 000,00 основного боргу, 3 130,50 грн. 3% річних, 16 996,77 грн. інфляційних втрат 3100,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2684,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний 27.10.2023.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. у 2 прим.

1 - для суду;

2 - вул. Миру, буд. 2, с. Корчівка, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 31031.

Направити на адресу електронної пошти:

позивачу -

представнику позивача -