СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Харків Справа № 917/413/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.,

за участі секретаря судового засідання Дзюби А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (вх. №1987) на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.09.2023 (рішення ухвалено суддею Мацко О.С. у приміщенні Господарського суду Полтавської області 05.09.2023 о 10:37 год, повний текст складено 06.09.2023) у справі №917/413/23

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Укренерго-Трейд, 49100, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 120, ,

до Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта, 39609, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, ,

про стягнення 7000000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.09.2023 у справі №917/413/23 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Укренерго-Трейд 7000000,00 грн боргу, 105000,00 грн судового збору.

ПАТ Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 05.09.2023 у справі №917/413/23 та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ Укренерго-Трейд про стягнення з ПАТ Укртатнафта 7000000,00 грн заборгованості по договору №202016/2103 від 07.12.2016.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що згідно наявного у матеріалах справи платіжного доручення грошові кошти сплачені за нафтопродукти, про що зазначено в призначенні платежу, а лист позивача щодо зміни призначення платежу у вказаному платіжному дорученні відповідачем не було отримано, доказів його направлення не надано, зміну призначення платежу не погоджено. Крім того, заявник апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправомірно враховано як доказ користування ПАТ «Укртатнафта» грошовими коштами лист відповідача від 30.12.2022 року №24/12-22.12.30.5, який був відкликаний листом №2-30 від 16.03.2022 року

Відповідач також посилається на те, що судом першої інстанції мали бути враховані форс-мажорні обставини, оскільки внаслідок військових дій російської федерації на території України та безпосередньо на території ПАТ «Укртатнафта» виконання договірних зобов`язань стало об`єктивно неможливим.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта» (вх. №1987) на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.09.2023 у справі №917/413/23, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 24.10.2023.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю Укренерго-Трейд надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №12119 від 05.10.2023; вх.№12226 від 09.10.2023), в якому позивач просить залишити рішення Господарського суду Полтавської області від 05.09.2023 року у справі №917/413/23 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Разом із відзивом позивачем також подано клопотання, у якому зазначається, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції складає 10000,00 грн сума витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Також представником позивача до закінчення судових дебатів повідомлено, що після ухвалення постанови ним будуть надані докази на підтвердження витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

07.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укренерго-Трейд» та Публічним акціонерним товариством Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (далі - ПАТ «Укртатнафта») було укладено договір про надання фінансової допомоги №202016/12/2103 (далі договір), відповідно до якого позивач надає відповідачеві фінансову допомогу, а останній зобов`язується повернути фінансову допомогу у визначений цим договором термін.

Відповідно до п. 1.2. договору користування фінансовою допомогою є безоплатним.

Розмір фінансової допомоги за цим договором становить 7000000,00 грн (п.2.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору підприємство надає фінансову допомогу користувачеві протягом 10-ти днів з дня підписання договору.

Фінансова допомога надається в безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних коштів на поточний рахунок Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору термін користування фінансовою допомогою визначається з моменту перерахування згідно п.3.2 договору грошових коштів ТОВ «Укренерго-Трейд» - до 07 грудня 2017 року.

Термін, визначений у п.4.1. цього договору, може бути продовжений за погодженням сторін (п. 4.2. договору).

Після закінчення терміну, визначеного у п. 4.1. цього договору, користувач зобов`язується протягом 1-го календарного дня повернути суму отриманої фінансової допомоги підприємству. Фінансова допомога повертається у безготівковій формі (п. 5.1., п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 7.1 договору він набуває чинності з моменту підписання сторонами договору і діє по 07 грудня 2017 року.

Зміни в цей договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору (п. 7.3 договору).

Відповідно до п. 6.2. договору сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання.

Згідно платіжного доручення №397 від 16.12.2016 позивачем було перераховано відповідачу 7000000,00 грн із призначення платежу «за нафтопродукти згідно договору №202016 від 07.12.2016 р, ПДВ 1166666,67 грн».

Листом від 16.12.2016 за підписом директора та головного бухгалтера позивача, останній повідомив відповідача про зміну призначення платежу у вказаному платіжному дорученні з проханням вважати правильним призначення платежу: «Поворотна фінансова допомога згідно договору №202016 /12/2103 від 07.12.2016р., без ПДВ».

В матеріалах справи містяться повідомлення про поштове відправлення за №039 від 20.12.2016 до ПАТ «Укртатнафта» та фіскальний чек ДД УДППЗ «Укрпошта» про відправлення за №039 від 20.12.2016.

Сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до договору, якими вносилися зміни до п.4.1 розділу 4 «Термін користування» та п.7.1. розділу 7 «Строк дії договору та інші умови».

Так, відповідно до п. 4.1. договору в редакції додаткової угоди №1 від 04.12.2017 термін користування фінансовою допомогою визначається з моменту перерахування згідно п.3.2. договору грошових коштів підприємством до 29 червня 2018 року.

Згідно додаткової угоди №2 від 08.06.2018 до договору термін користування фінансовою допомогою продовжено до 30 червня 2019 року; на підставі додаткової угоди №3 від 11.06.2019 до 31 грудня 2019 року; на підставі додаткової угоди №4 від 05.12.2019 - до 31 грудня 2020 року; на підставі додаткової угоди№5 від 09.12.2020 - до 31 грудня 2021 року; на підставі додаткової угоди №6 від 20.12.2021 - до 31 грудня 2022 року. Відповідно до п. 7.1. договору в редакції додаткової угоди №6 від 20.12.2021 цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами договору і діє по 31 грудня 2022 року.

Листом №24/12-22.12.30.5 від 30.12.2022 ПАТ «Укртатнафта» зверталося до позивача з проханням продовжити строк повернення коштів у зв`язку із складним фінансовим становищем, яке було спричинено об`єктивною неможливістю виконувати свої договірні зобов`язання через військову агресію та аварійною зупинкою Кременчуцького НПЗ внаслідок ракетних обстрілів.

Також у матеріалах справи міститься лист ПАТ «Укртатнафта» №24-12/21.12.20.24 від 20.12.2021, у якому відповідач просить подовжити строк повернення коштів по договору про надання фінансової допомоги №202016/12/2103 від 07.12.2016 в розмірі 7000000,00 грн до 31.12.2022.

ТОВ «Укренерго-Трейд» листом №100223 від 20.02.2023 повідомило, що за результатами розгляду вищевказаної заяви відповідача просить повернути кошти за договором №202016 від 07.12.2016 в строк до 03.03.2023.

16.03.2023 ПАТ «Укртатнафта» направило ТОВ «Укренерго-Трейд» повідомлення про відкликання попередніх листів та заяв, відповідно до якого відповідач просить не враховувати та відкликає будь-які звернення, відповіді, повідомлення та (або) будь-які інші листи та документи, у яких містяться або можуть міститися відомості, що прямо або опосередковано вказують або можуть тлумачитися як такі, що підтверджують зобов`язання ПАТ «Укртатнафта» або є визнанням зобов`язань ПАТ «Укртатнафта» перед ТОВ «Укренерго-Трейд».

Матеріали справи також містять копію наказу ПАТ «Укртатнафта» №100 від 02.04.2022 «Про аварійну зупинку технологічних установок», копію витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.08.2022 та 21.06.2022, якими підтверджено пошкодження об`єктів Кременчуцького нафтопереробного заводу та Кременчуцької ТЕЦ; копію сертифікату №5301-22-1224 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 24 жовтня 2022 року №182/02-06, виданого Полтавською торгово-промисловою палатою Публічному акціонерному товариству «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», копію рішення щодо можливості чи неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку №788/Ж10/31-00-04-01-01 від 28.10.2022, яким прийнято рішення щодо неможливості своєчасного виконання платником податків податкового обов`язку, та можливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку щодо сплати податків, зборів, оформлення податкових векселів при реалізації виробленого в Україні палива для реактивних двигунів, подання звіту та документації з трансфертного ціноутворення.

Оскільки відповідачем не було виконано зобов`язання з повернення суми фінансової допомоги у строк до 03.03.2023, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивачем подано до суду докази направлення листа від 16.12.2016 про зміну реквізитів платіжного доручення, за яким було перераховано 7000000,00 грн відповідачу, після чого відповідач користувався грошовими коштами, неодноразово продовжував строк дії договору шляхом укладення додаткових угод, а також звертався до позивача з проханням про подальше продовження строку повернення фінансової допомоги з посиланням на її надання саме за договором від 07.12.2016, а тому задоволено позовні вимоги у повному обсязі.

Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до пункту 1 частини першої статті 11 Цивільного кодексу України, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначалося, на підтвердження виконання зобов`язань за договором поворотної фінансової допомоги від 07.12.2016 ТОВ «Укренерго-Трейд» надало платіжне доручення №397 від 16.12.2016 на суму 7000000,00 грн, у якому зазначено призначення платежу ««за нафтопродукти згідно договору №202016 від 07.12.2016 р, ПДВ 1166666,67 грн» та лист №0111216 від 16.12.2016 про зміну призначення платежу у вказаному платіжному дорученні.

Доводи заявника апеляційної скарги про відсутність доказів направлення та отримання листа позивача від 16.12.2016 про зміну призначення платежу у платіжному дорученні спростовуються таким.

До відповіді на відзив позивачем на підтвердження факту надіслання вказаного листа були надані повідомлення про поштове відправлення за №039 від 20.12.2016 до ПАТ «Укртатнафта» та фіскальний чек ДД УДППЗ «Укрпошта» про відправлення за №039 від 20.12.2016 (а.с. 108-109).

Умовами укладеного між сторонами договору про надання фінансової допомоги не передбачено обов`язкової умови щодо направлення поштової кореспонденції на адресу сторін із описом вкладення.

Крім того, відповідачем не доведено отримання від позивача іншого листа за поштовим повідомленням №039 від 20.12.2016.

Тому, апеляційний господарський суд приймає поштове повідомлення за №039 від 20.12.2016 та фіскальний чек про відправлення за №039 від 20.12.2016 як докази направлення листа ТОВ «Укренерго-Трейд» №0111216 від 16.12.2016 про зміну призначення платежу згідно платіжного доручення №397 від 16.12.2016 на адресу ПАТ «Укртатнафта».

Згідно з пунктом 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року №22 (в редакції на момент складення платіжного доручення), обов`язковим реквізитом платіжного доручення є «призначення платежу», який заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу; повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Тобто, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, тобто особі, що здійснює відповідний платіж. Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у редакції чинній на момент спірних правовідносин). Отже, з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим. А питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті «Призначення платежу» виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Зазначене підтверджується листом Національного Банку України від 9 червня 2011 року №25-111/1438-7141 «Про заміну інформації у реквізиті «Призначення платежу», яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «Призначення платежу», вирішується між сторонами без участі банку. Визначальним у змісті наведених законодавчих норм, якими регулюються правильність заповнення платіжного доручення, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час, як зміна волевиявлення у розпорядженні коштами є господарськими правовідносинами та визначається цивільно-правовими угодами, укладеними між сторонами. При цьому економічний зміст тієї чи іншої господарської операції визначається платниками податків самостійно та на власний розсуд, а не - контролюючим органом. Отже, платник не позбавлений законодавцем права на обрання шляхів здійснення своєї господарської діяльності у межах цивільного законодавства.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при оформленні платіжного доручення №397 від 16.12.2016 позивачем була допущена технічна помилка, яка в подальшому була виправлена єдиним можливим шляхом (з урахуванням приписів Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та листа НБУ від 09.06.2011р. №25-111/1438-7141 «Про заміну інформації у реквізиті «Призначення платежу»).

Обов`язок із доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п.8.2 постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17).

Посилаючись на те, що сплата позивачем 7000000,00 грн на рахунок відповідача на підставі платіжного доручення №397 від 16.12.2016 вказує лише на оплату за нафтопродукти згідно договору №202016 від 07.12.2016, відповідач повинен був надати суду докази, які відповідно до ст.74 ГПК України доводять існування зазначеної обставини, зокрема факту укладення між сторонами договору купівлі-продажу нафтопродуктів №202016 від 07.12.2016, чого ним зроблено не було.

Водночас дії ПАТ «Укртатнафта» щодо неодноразового підписання додаткових угод щодо продовження строку дії договору про надання фінансової допомоги №202016/12/2103 від 07.12.2016 додатково свідчать про факт отримання відповідачем вказаних коштів та тривале користування ними.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.1. договору після закінчення терміну, визначеного у п. 4.1. цього договору, користувач зобов`язується протягом 1-го календарного дня повернути суму отриманої фінансової допомоги підприємству.

Як зазначалося, пунктом 4.1. договору (в редакції додаткової угоди №6 від 20.12.2021 до договору) передбачено, що термін користування фінансовою допомогою визначається з моменту перерахування згідно п. 3.2. договору грошових коштів підприємством до 31.12.2022. Відповідно до п.7.1. договору цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє по 31.12.2022.

Отже, строк дії договору закінчився 31.12.2022.

Відповідно до положень п. 4.1., 5.1., 7.1. договору відповідач мав повернути кошти 01.01.2023.

Листом ТОВ «Укренерго-Трейд» №100223 від 20.02.2023 просило ПАТ «Укртатнафта» повернути кошти в строк до 03.03.2023.

Доказів повернення відповідачем отриманої за цим договором фінансової допомоги матеріали справи не містять.

Отже, встановивши факт існування між сторонами договірних правовідносин за договором про надання фінансової допомоги, а також факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 7000000,00 грн.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про неврахування судом форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 6.2. договору сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Колегія суддів зауважує, що посилання відповідача на ст. 617 Цивільного кодексу України для звільнення від відповідальності не може бути прийнято до уваги, оскільки матеріально-правова вимога, яка становить предмет позову стосується лише стягнення основного грошового зобов`язання - суми коштів, які були надані у користування за договором про надання фінансової допомоги №202016/12/2103 від 07.12.2016.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на наявність форс-мажорних обставин на підставі листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1.

Зі змісту вказаного листа, який є загальнодоступним, вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні. Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними "торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Отже, відповідно до вищезазначених положень форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.01.2022 року у справі №904/3886/21, від 14 червня 2022 у справі №922/2394/21).

Суд зауважує, що лист ТПП України від 28.02.2022 не є сертифікатом у розумінні наведеного положення Закону, та не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини. Вказаний лист має загальний характер та безпосередньо не доводить обставини, які можуть слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності.

Відтак, одне лише передбачене законом віднесення введеного воєнного стану в Україні до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору. Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Наявним у матеріалах справи сертифікатом Полтавської торгово-промислової палати від 24.10.2022 року №5301-22-1224 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо податкових зобов`язань за ст. 39, 44, 46, 49, 137, 201, 223, 229, 230, 231, 250, 257 Податкового кодексу України.

Отже, наявний сертифікат про форс-мажорні обставини не містить відомостей щодо неможливості виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання фінансової допомоги №202016/12/2103 від 07.12.2016.

Тому посилання відповідача на наявність листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, віднесення ПАТ «Укртатнафта» до об`єктів критичної інфраструктури, наявність пошкоджень інфраструктури підприємства внаслідок ракетних обстрілів, аварійна зупинка підприємства також не свідчать про неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання фінансової допомоги №202016/12/2103 від 07.12.2016. Окрім того, такі обставини виникли вже після настання строку повернення отриманої фінансової допомоги за договором.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 05.09.2023 у справі №917/413/23 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 05.09.2023 у справі №917/413/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.10.2023.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.О. Фоміна

Суддя О.В. Шевель