ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. ЧернівціСправа № 904/3436/23

Суддя Господарського суду Чернівецької області Дутка В.В., при секретарі судового засідання Токарюк Н.Я., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ТПК Літмашімпекс, м. Харків

до товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство Будвироби, м. Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 341016,72 грн

представники сторін не з`явилися

ВСТАНОВИВ :

30.06.2023 товариство з обмеженою відповідальністю ТПК Літмашімпекс звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство Будвироби про стягнення заборгованості в сумі 341016,72 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням зобов`язань з приводу оплати поставлених товарно-матеріальних цінностей на підставі видаткових накладних у період з квітня по жовтень 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2023 (суддя Бєлік В.Г.) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2023 (суддя Бєлік В.Г.) від 28.07.2023 постановлено передати матеріали справи №904/3436/23 до Господарського суду Чернівецької області за встановленою підсудністю.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023, справу № 904/3436/23 передано до провадження судді Господарського суду Чернівецької області Дутки В.В.

Ухвалою від 22.08.2023 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 14.09.2023. Сторонам встановлено строк для подачі відзиву на позов та відповіді на відзив.

Ухвалою від 14.09.2023 відкладено розгляд справи на 04.10.2023.

Ухвалою від 04.10.2023 відкладено розгляд справи на 23.10.2023.

У судове засідання 23.10.2023 позивач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Відзив на позов не надав. Слід зазначити, що поштові відправлення на адресу відповідача, в яких містилися ухвали суду направлено за адресою вказаною у витягу з ЄДР (Чернівецька обл, м. Чернівці, вул. Конституційна, 44) та повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 "адресат відсутній за вказаною адресою".

За змістом абзацу 2 частини 7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 14.04.2021 по 28.10.2021 товариство з обмеженою відповідальністю ТПК Літмашімпекс поставило, а товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство Будвироби прийняло товарно-матеріальні цінності, а саме формальдегідну смолу та затверджувачів на загальну суму 341016,72 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- видаткова накладна №428 від 14.04.2021 на суму 47419,20 грн.;

- видаткова накладна №561 від 18.05.2021 на суму 45484,80 грн.;

- видаткова накладна №630 від 31.05.2021 на суму 50352,00 грн.;

- видаткова накладна №676 від 10.06.2021 на суму 98544,72 грн.;

- видаткова накладна №1333 від 28.10.2021 на суму 99216,00 грн.

Жодних зауважень до поставленого товару у покупця не було, повернення товару не здійснювалось. Отримувачем товару по вказаних вище накладних вказаний зам.директора по виробництву Олійник С.М., що підтверджується копіями довіреностей №26 від 14.04.2021; №39 від 18.05.2021; №47 від 14.04.2021; №53 від 10.06.2021.

Як вбачається з товарно-транспортних накладних №106 від 14.04.2021, №142 від 18.05.2021, №159 від 31.05.2021, №336 від 28.10.2021, вантажоодержувачем є товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство Будвироби, пункт розвантаження м. Дніпро, вул. Винокурова 2-А.

Станом на 01.06.2023 року відповідачем не здійснено оплату прийнятого товару в сумі 341016,72 гри, що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частиною 2 статті 642 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами укладений договір поставки у спрощений спосіб, за яким позивач поставив товар на підставі видаткових накладних, а відповідач даний товар прийняв.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Зокрема, у видаткових накладних зазначено сторін договору, найменування, кількість та вартість товару, що відповідає положенням другого речення ч. 2, 3 ст. 180 ГК України щодо визначення істотних умов, а саме істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода; при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Таким чином, обов`язок відповідача по оплаті товару виник після його прийняття за видатковими накладними №428, №561, №630, № 676, №1333 і товаро-транспортними накладними до них на суму 341016,72 грн., що містять печатки та підписи обох сторін.

З огляду на те, що відповідач на момент прийняття рішення не надав докази, які свідчать про погашення заборгованості перед позивачем у розмірі 341016,72 грн., суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку оплатити отриманий товар, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в сумі 341016,72 грн за отриманий товар.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Щодо витрат на оплату правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судовими витратами є оплата послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у статтях 4, 13, 14, 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами частин 4, 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача; розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві зазначено, що попередні витрати позивача пов`язані зі звернення до суду складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем зроблено відповідну заяву про понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, завчасно подано її до суду, відповідно господарський суд вважає, що є підстави для ухвалення судового рішення щодо розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи адвокатом надано копію договору від 11.05.2023 №11.05/23 про надання правової допомоги, розрахунок винагороди від 11.05.2023, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1103 від 04.11.2011, копію ордера від 11.05.2023, копію платіжної інструкції №4681 від 06.06.2023 на суму 5000,00 грн.

Судом встановлено, що 11.05.2023 між адвокатом Єпіфановим Ярославом Володимировичем (далі адвокат) та товариством з обмеженою відповідальністю ТПК Літмашімпекс (далі - клієнт) укладено договір №11.05/23 про надання правової допомоги (далі договір).

Відповідно до п. 1 договору про надання правової допомоги адвокат надає правову допомогу клієнтові з приводу представництва його інтересів в органах досудового розслідування, судах, інших правоохоронних органах, органах виконавчої служби, приватних виконавців інших органів, приватних та державних нотаріусів, організаціях та товариствах не залежно від форм власності та підпорядкування.

Згідно з п. 3 вказаного договору правова допомога надається платно. Розмір оплати визначається сторонами окремим додатком до договору, який підписується сторонами та є невід`ємною частиною договору.

Договір діє з моменту його підписання сторонами до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань, але може бути розірваним за згодою сторін у будь-який час на підставі додаткової угоди (п. 11 договору). 11.05.2023 сторонами підписаний додаток до договору, а саме розрахунок винагороди на суму 5000,00 грн, з яких:

- консультація щодо застосування цивільного, господарського законодавства під час виконання договірних зобов`язань з аналізом документів 1000,00 грн;

- підготовка позовної заяви про стягнення грошових коштів 2000,00 грн;

- участь у суді першої інстанції з розгляду справи в порядку ЦПК 2000,00 грн.

Згідно з платіжною інструкцією №4681 від 06.06.2023 позивач сплатив на користь адвоката 5000,00 грн. за надання юридичних послуг.

За практикою Верховного Суду (пункти 4.12 - 4.14 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19) під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Разом із тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Надана адвокатом послуга, а саме участь у суді першої інстанції з розгляду справи в порядку ЦПК - 2000,00 грн не береться судом до уваги, оскільки адвокат жодного разу не з`являвся в судові засідання, клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференція не заявляв.

Крім цього, суд зазначає, що витрати на професійну правову допомогу за участь у судовому засіданні не відповідають критерію неминучості, оскільки явка сторін у судові засідання обов`язковою судом не визнавалась.

Враховуючи наведене, з вказаних в розрахунку винагороди від 11.05.2023 послуг, адвокатом фактично було надано тільки послуги з підготовки позовної заяви та консультації щодо застосування цивільного, господарського законодавства під час виконання договірних зобов`язань з аналізом документів на загальну суму 3000,00 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відтак в частині стягнення 2000,00 грн витрат на професійну правову допомогу суд відмовляє за необґрунтованістю.

З огляду на встановлений судом обсяг фактично наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство Будвироби (58000, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Конституційна, 44, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ТПК Літмашімпекс (м. Харків, вул. Харківських Дивізій, буд.17, літ.А-1, ) заборгованість в сумі 341016,72 грн, судовий збір у розмірі 5115,25 грн та витрати на професійну правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

3. В частині стягнення 2000,00 грн витрат на професійну правову допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено і підписано 27.10.2023.

Суддя В.В.Дутка