ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 року м.Дніпро Справа № 912/2007/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідача),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Іванова О.Г.

секретар судового засідання: Зелецький Р.Р.

за участю учасників справи:

від АТ Державний ощадний банк України: Колісник О.В., представник;

від ОСОБА_1 : Попов Р.О., представник ;

від ОСОБА_2 : Квашук О.М., представник;

від ОСОБА_3 : Волохов О.С. представник ;

ліквідатор арбітражний керуючий Карасюк О.В.

розглянувши апеляційні скарги ліквідатора Приватного підприємства "Спецзовнішкомлект" арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича та Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.12.2021 року (ухвала підписана 04.01.2022 року, суддя Поліщук Г.Б.) у справі №912/2007/18

про банкрутство Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект", м.Світловодськ Кіровоградської області,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 29.12.2021 року у даній справі відмовлено у задоволенні клопотання ліквідатора арбітражного керуючого Карасюка О.В. від 09.09.2021 року про зупинення провадження з розгляду заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника.

Відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДФС України у Кіровоградській області від 28.12.2021 року про відкладення розгляду заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника.

Відмовлено у задоволенні клопотання ліквідатора арбітражного керуючого Карасюка О.В. від 28.12.2021 року про відкладення розгляду заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника.

Відмовлено у задоволенні заяви №02-01/05-84 від 11.12.2019 року ліквідатора ПП "Спецзовнішкомплект", арбітражного керуючого Карасюка О.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що:

- Кодекс України з процедур банкрутства не передбачає процесуальної можливості зупинення справи про банкрутство, частиною 17 статті 39 Кодексу встановлена заборона на таке зупинення;

- враховуючи розумний строк розгляду справи, а також невизначений час для прийняття Верховним Судом остаточного судового рішення за результатами розгляду позовних заяв АТ "Державний ощадний банк України" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу цінних паперів №1928 БВ від 20.10.2014 року та №2001 БВ від 20.10.2014 року, укладених Приватним підприємством "Спецзовнішкомплект", Відкритим акціонерним товариством "Олімп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сідвелс", господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ліквідатора про відкладення розгляду заяви;

- заява про покладення субсидіарної відповідальності може бути подана ліквідатором до суду у разі, коли буде встановлена недостатність майна боржника для повного задоволення вимог у справі про банкрутство;

- Кодексом України з процедур банкрутства не передбачено внесення змін до судового рішення про покладення субсидіарної відповідальності у разі зміни різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою у разі зміни обсягу (вартості) активів банкрута; на момент звернення до суду із заявою про покладення субсидіарної відповідальності на винних осіб ліквідаційна процедура має бути фактично завершена;

- ліквідатором не надано належних доказів завершення ліквідаційної процедури, що виключає можливість задоволення заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ліквідатор Приватного підприємства "Спецзовнішкомлект" арбітражний керуючий Карасюк Олександр Володимирович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду скасувати та направити заяву ліквідатора Приватного підприємства "Спецзовнішкомлект" арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку із доведенням до банкрутства на керівника та засновників (учасників) боржника №02-01/05-84 від 11.12.2019 року на новий розгляд в іншому складі суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає наступні доводи:

- під час ліквідаційної процедури ліквідатором ПП "Спецзовнішкомплект" було сформовано ліквідаційну масу банкрута, до складу якої увійшли іменні інвестиційні сертифікати, емітовані ТОВ "КУА "ІТТ-Менеджмент" (ВПІФ "Платинум Інвест") в кількості 19 400 шт. номінальною вартістю 1000 грн./1 шт.;

- ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2021 року у даній справі ліквідатору ПП "Спецзовнішкомплект" було відмовлено в наданні згоди на продаж іменних інвестиційних сертифікатів, емітованих ТОВ "КУА "ІТТ-Менеджмент" (ВПІФ "Платинум Інвест") в кількості 19 400 шт. номінальною вартістю 1000 грн./1 шт.

Отже, на думку скаржника, завершення розпочатої ліквідатором банкрута процедури з продажу ліквідаційної маси ПП "Спецзовнішкомплект" було заблоковано господарським судом.

Ліквідатор також вказує, що:

- ухвала господарського суду в частині відмови у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи не відповідає процесуальному законодавству, оскільки у цій частині вона повністю ґрунтується на припущеннях;

- зі змісту ухвали господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2021 року у справі №912/2007/18 вбачається, що розгляд позовних заяв АТ "Ощадбанк" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу цінних паперів №1928 БВ від 20.10.2014 року та №2001БВ від 20.10.2014 року, укладених ПП "Спецзовнішкомплект", ВАТ "Олімп" та ТОВ "Сідвелс" може суттєво вплинути на формування ліквідаційної маси банкрута, тому у суду були усі правові підстави для застосування п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України для зупинення провадження з розгляду заяви;

- за змістом ухвали місцевого господарського суду подана ліквідатором заява №02-01/05-84 від 11.12.2019 року фактично залишена судом без розгляду, оскільки судом не було з`ясовано суму вимог кредиторів, заявлених у справі про банкрутство, наявність доказів, які свідчать про виявлення ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності, незаконних дій керівників та засновників (учасників) підприємства; наявність підстав для покладення субсидіарної відповідальності на вказаних в заяві осіб;

- частиною 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства чітко встановлено, що визначення різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою можна використати для того, щоб встановити суму вимог до винних у банкрутстві боржника осіб, однак у даному приписі жодним чином не згадано необхідність продажу майна як підставу для подання відповідної заяви.

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" також звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.12.2021 року, покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" у розмірі 146 292 495,75 грн. у зв`язку з доведенням Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" до банкрутства на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та стягнути солідарно з них на користь Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" грошові кошти у розмірі 146 292 495,75 грн. у якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект".

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник вказує, що:

- ненадання судом оцінки аргументам, викладеним у заяві ліквідатора, водночас з прийняттям рішення про відмову у задоволенні заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника, не узгоджується з нормами господарського процесуального законодавства, закріпленими в Господарському процесуальному кодексі України та Кодексі України з процедур банкрутства;

- фактично суд першої інстанції при розгляді даної справи мав би враховувати висновки постанови Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021 року та прийняти, з урахуванням цих висновків, законну та обґрунтовану ухвалу;

- з матеріалів справи вбачається, що ліквідатором було визначено суму збитків в розмірі затверджених судом вимог у реєстрі кредиторів; визначено вартість ліквідаційної маси; визначено різницю між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою; встановлено дії та події, які викликали стійку неплатоспроможність боржника та осіб, які відповідальні за їх здійснення; встановлено вину конкретних осіб, однак, в порушення ст.236 Господарського процесуального кодексу України суд взагалі не досліджував подані ліквідатором та іншими учасниками у справі докази/пояснення тощо; при цьому мотиви недослідження та/або спростування таких доказів суд першої інстанції не надав;

- на момент звернення ліквідатора до суду із заявою, розмір відповідальності ліквідатор визначив як різницю між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою; різниця між сумою грошових вимог всіх кредиторів ПП "Спецзовнішкоплект" (165 692 495,75 грн. згідно з реєстром вимог кредиторів, затвердженим ухвалою господарського суду у даній справі) і ліквідаційною масою банкрута (19 400 000,00 грн. балансова вартість майна банкрута) складає 146 292 495,75 грн.; за таких обставин, ліквідатором при зверненні до суду із заявою про покладення субсидіарної відповідальності було дотримано вимоги ч.2 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства;

- після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та проведення розрахунків з кредиторами, ліквідатор не зможе визначити розмір вимог, як цього вимагає ч.2 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки з моменту продажу ліквідаційної маси остання перестає існувати; відповідно, висновок суду першої інстанції що така заява може бути подана не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та проведення розрахунків з кредиторами, суперечить вимогам ч.2 ст.61, ч.ч.1-2 ст.65 Кодексу України з процедур банкрутства;

- суд першої інстанції з посиланням на ч.2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України вказав, що рішення суду, ухвалені за результатами розгляду позовних заяв АТ "Ощадбанк", набрали законної сили, отже, ліквідаційна маса на момент винесення оскаржуваної ухвали не змінилась та становила 19 400 000,00 грн. балансова вартість цінних паперів/майна банкрута; те, що судовий спір за позовами Банку не завершений, на думку скаржника жодним чином не впливає на розмір ліквідаційної маси, оскільки рішення набрали законної сили;

- відмовляючи у задоволенні заяви ліквідатора, суд вказав, що відмова у задоволенні заяви ліквідатора не позбавляє останнього права подання заяви про покладення субсидіарної відповідальності у даній справі за інших обставин; водночас, таке звернення є неможливим, оскільки у даній справі, з огляду на Звіт за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності та щодо наявності/виявлення ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства ПП "Спецзовнішкомплект", ліквідатором було визначено предмет і підстави спору, коло осіб/сторін у доведенні до банкрутства та докази, які підтверджують доведеність до банкрутства.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_2 просить залишити ухвалу господарського суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

ОСОБА_2 обґрунтовує свою правову позицію наступним:

- Закон чітко встановлює вимогу мати сформовану ліквідаційну масу та закінчену ліквідаційну процедуру на момент подання заяви до суду (у даному випадку листопад 2019 року), а не в процесі розгляду заяви судом (2021 рік);

- формування ліквідаційної маси банкрута повинно бути повністю закінчено до моменту подання до суду заяви про покладення субсидіарної відповідальності; відсутність даного факту на момент подання заяви до суду та обставини, які цьому перешкоджають, не просто не можуть бути підставою для відкладення розгляду справи, а більше того, є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви ліквідатора;

- в силу норми ст.202 Господарського процесуального кодексу України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для його є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що не можна застосувати до даного випадку;

- посилання ліквідатора на порушення судом першої інстанції приписів ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України є безпідставним, оскільки суд відмовив у задоволенні клопотання ліквідатора обґрунтовано, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які ліквідатор посилався в клопотанні про відкладення розгляду справи;

- клопотання ліквідатора про зупинення провадження у справі не відповідало ні вимогам п.17 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства, ні загальним положенням господарського процесу щодо підстав для зупинення провадження у справі, унормованим п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України;

- відносно доводів скаржників щодо нез`ясування судом першої інстанції наявності доказів, які свідчать про виявлення ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності, незаконних дій керівників та засновників (учасників) підприємства та наявності підстав для покладення субсидіарної відповідальності на вказаних у заяві осіб, то таке з`ясування повинно відбуватися виключно після того, коли ліквідатором буде встановлено недостатність майна боржника для повного задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство;

- заява про покладення субсидіарної відповідальності може бути подана ліквідатором до суду у разі, коли буде встановлена недостатність майна боржника для повного задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство; ліквідатор за наявності ознак банкрутства боржника подає таку заяву не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та проведення розрахунків з кредиторами в результаті здійснення такої реалізації у ліквідаційній процедурі за недостатності повного погашення кредиторської заборгованості банкрута; розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою;

- в даному випадку, як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, ліквідатором не здійснено заходів щодо продажу майна банкрута, включеного до ліквідаційної маси боржника, таке майно станом на момент винесення ухвали не реалізовано; розрахунки з кредиторами не проведені; відповідно, суд дійшов до законного висновку про необхідність наявності факту завершення ліквідаційної процедури (яка передбачає необхідність продажу майна) станом на момент подання заяви.

У доповненні до апеляційної скарги арбітражний керуючий Карасюк О.В. зазначає наступне:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 25.10.2022 року у справі №912/2007/18 визнано недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів №2001БВ від 07.11.2014 року, укладений між Приватним підприємством "Спецзовнішкомплект" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сідвелс", від імені, за дорученням та в інтересах якого діяло ТОВ "Ф-Трейдінг", з моменту його укладення. Приведено сторони у первісний стан, застосувавши двосторонню реституцію.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2023 року вказане судове рішення залишено без змін. Отже, рішення господарського суду Кіровоградської області від 25.10.2022 року у справі №912/2007/18 набрало законної сили.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 25.10.2022 року у справі №912/2007/18 визнано недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів №1928БВ від 20.10.2014 року, укладений між Приватним підприємством "Спецзовнішкомплект" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАТ Олімп", від імені, за дорученням та в інтересах якого діяло ТОВ "Ф-Трейдінг", з моменту його укладення. Приведено сторони у первісний стан, застосувавши двосторонню реституцію.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2023 року вказане судове рішення залишено без змін. Отже рішення господарського суду Кіровоградської області від 25.10.2022 року у справі №912/2007/18 набрало законної сили.

Зловживання правом, яке завдало шкоду кредиторам, є самостійною підставою для покладення субсидіарної відповідальності на керівників та учасників юридичної особи за доведення до банкрутства. Відповідно до рішень господарського суду Кіровоградської області від 25.10.2022 року у справі №912/2007/18 були встановлені ознаки фраудаторності договору купівлі-продажу цінних паперів №1928БВ від 20.10.2014 року та договору купівлі-продажу цінних паперів №2001БВ від 07.11.2014 року.

Судовими рішеннями у справі №912/2007/18 встановлено, що укладення договору купівлі-продажу цінних паперів №1928БВ від 20.10.2014 року та договору купівлі-продажу цінних паперів №2001БВ від 07.11.2014 року є зловживанням правом, тобто ознаками доведення до банкрутства.

На виконання рішень господарського суду від 25.10.2022 року у справі №912/2007/18 цінні папери іменні бездокументарні інвестиційні сертифікати, емітовані ТОВ "КУА "Кепітал Менеджмент" в загальній кількості 19 400 шт. були списані з рахунку ПП "Спецзовнішкомплект" №300558 UA40004982 в цінних паперах, відкритому в АТ КБ "Південний". Наразі на даному рахунку відсутні будь-які цінні папери, що підтверджується випискою про операції з цінними паперами №1013 від 12.06.2023 року. Таким чином, наразі жодних активів у ліквідаційній масі ПП "Спецзовнішкомплект" немає;

- за наслідками виконання рішень господарського суду від 25.10.2022 року у справі №912/2007/18 на рахунок ПП "Спецзовнішкомплект" надійшли грошові кошти в сумі 22 516 800,00 грн.;

- визначити розмір вимог ліквідатора за заявою про покладення субсидіарної відповідальності можна буде лише після розгляду господарським судом Кіровоградської області клопотання №02-01/05-280 від 17.05.2023 року про затвердження звіту про нарахування та виплату основної грошової винагороди арбітражному керуючому під час виконання повноважень ліквідатора, клопотання №02-01/05-279 від 17.05.2023 року про затвердження звіту про нарахування додаткової грошової винагороди арбітражному керуючому під час виконання повноважень ліквідатора та схвалення виплати додаткової грошової винагороди, клопотання №02-01/05-281 від 17.05.2023 року про затвердження звіту про витрати арбітражного керуючого під час виконання повноважень ліквідатора.

У наданих поясненнях Акціонерне товариство Державний ощадний банк України вказує, що за наслідками виконання рішень господарського суду Кіровоградської області від 25.10.2022 року у справі №912/2007/18 на рахунок ПП "Спецзовнішкомплект" надійшли грошові кошти в сумі 22 516 800,00 грн. Таким чином 22 516 800,00 грн. є складовою ліквідаційної маси ПП "Спецзовнішкомплект", а тому розмір заявлених вимог ліквідатора ПП "Спецзовнішкомплект" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 має становити 143 175 695,75 грн., а не 146 292 495,75 грн.

У наданих запереченнях ОСОБА_2 зазначає, що ні про яку шкоду кредиторам не може йти мова за результатами розгляду двох заяв Банку про визнання недійсними договорів купівлі-продажу цінних паперів, які розглядалися в межах даної справи, так як контрагентами банкрута ТОВ "Сідвелс" та ТОВ "ВАТ Олімп" відразу після винесення Верховним Судом постанов за результатами перегляду рішень судів попередніх інстанцій щодо договорів купівлі-продажу цінних паперів, були перераховані в добровільному порядку кошти в загальній сумі 22 516 800,00 грн. Саме ця сума наразі складає ліквідаційну масу банкрута та повинна бути розподілена між кредиторами банкрута для погашення їх кредиторських вимог. Відповідно, у даному випадку мова йде не про шкоду кредиторам, а про дії на їх користь.

Окрім того, на думку ОСОБА_2 , дії щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу цінних паперів, повернення коштів і формування за рахунок цього ліквідаційної маси загалом не стосується в будь-якому випадку поданої ліквідатором заяви про субсидіарну відповідальність, так як вчинені в процесі її розгляду, а не до її подання, як передбачено нормою ч.2 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства. Більше того, розмір субсидіарної відповідальності як не був визначений ліквідатором на день подання заяви, так і не визначений станом на сьогодні, незважаючи на наявність коштів для погашення кредиторських вимог на рахунку банкрута.

Арбітражний керуючий Карасюк О.В. у наданих поясненнях у зв`язку з актуалізацією правозастосовної практики Верховного Суду уточнив існування деяких правових позицій Верховного Суду, які повинні бути враховані при розгляді даної справи, які викладені, зокрема, у постановах від 11.07.2023 у справі №910/8137/19 (910/21166/21), від 30.11.2022 у справі №911/1077/19 (911/1548/21), від 24.02.2021 у справі №902/1129/15 (902/579/20).

09.10.2023 року в судове засідання з`явилися представники АТ "Державний ощадний банк України", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 : ОСОБА_6 та арбітражний керуючий Карасюк О.В., які надали відповідні пояснення.

Інші учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників.

Оскільки явка в судове засідання учасників справи не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає, що неявка представників зазначених осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а тому вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Обговоривши доводи апеляційних скарг та надані заперечення, заслухавши представників сторін, що з`явилися, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційні скарги ліквідатора Приватного підприємства "Спецзовнішкомлект" арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича та Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.12.2021 року не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні господарського суду Кіровоградської області на стадії ліквідаційної процедури перебуває справа про банкрутство ПП "Спецзовнішкомплект".

Повноваження ліквідатора ПП "Спецзовнішкомплект" виконує арбітражний керуючий Карасюк О.В.

16.12.2019 року до господарського суду від ліквідатора, арбітражного керуючого Карасюка О.В. надійшла заява №02-01/05-84 від 11.12.2019 року про покладення субсидіарної відповідальності по зобов`язанням боржника, в якій заявник просив:

- покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" у розмірі 146 292 495,75 грн. у зв`язку з доведенням приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" до банкрутства на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 ;

- стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" грошові кошти у розмірі 146 292 495,75 грн. у якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект".

Заява мотивована тим, що внаслідок дій та бездіяльності вказаних осіб, а саме: невжиття заходів до стягнення дебіторської заборгованості, реалізації майна боржника за заниженою ціною, укладення угод, спрямованих на виведення грошових коштів з поточного рахунку ПП "Спецзовнішкомплект", підприємству було завдано значних збитків, наслідком чого стало відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 19.11.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 06.11.2020 року про приєднання письмових доказів до матеріалів справи в частині вимог про поновлення процесуального строку. Відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора ПП "Спецзовнішкомплект" арбітражного керуючого Карасюка О.В. №02-01/05-84 від 11.12.2019 року про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника. Відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 від 16.11.2020 року. Стягнуто з ПП "Спецзовнішкомплект" на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 49 887,00 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021 року апеляційну скаргу ліквідатора Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича задоволено. Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 19.11.2020 року скасовано. Справу №912/2007/18 передано для розгляду до господарського суду Кіровоградської області.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви ліквідатора, ухилився від надання оцінки щодо суми вимог кредиторів, заявлених у даній справі про банкрутство, факту наявності майнових активів боржника на час винесення постанови про визнання Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" банкрутом, обсяг ліквідаційної маси, сформованої ліквідатором в процесі здійснення ліквідаційної процедури, наявність доказів, які свідчать про виявлення ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування нестійкої фінансової неплатоспроможності, незаконних дій керівників та засновників (учасників) боржника, наявність підстав для покладення субсидіарної відповідальності на вказаних у заяві осіб.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021 у справі №912/2007/18 залишено без змін.

09.09.2021 року на електронну адресу господарського суду від ліквідатора Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" арбітражного керуючого Карасюка О.В. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №912/2007/18 з розгляду заяви Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП "Спецзовнішкомплект" у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівника та засновників (учасників) боржника в межах справи №912/2007/18 до прийняття остаточного судового рішення за результатами розгляду позовної заяви АТ "Ощадбанк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №1928БВ від 20.10.2014 року, укладеного між ПП "Спецзовнішкомплект" та ТОВ "ВАТ Олімп" та до прийняття остаточного судового рішення за результатами розгляду позовної заяви АТ "Ощадбанк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №2001БВ від 07.11.2014 року, укладеного між ПП "Спецзовнішкомплект" та ТОВ "Сідвелс" або/до завершення процедури реалізації майна ПП "Спецзовнішкомплект", а саме: іменних бездокументарних інвестиційних сертифікатів емітованих ТОВ "КУА Кепітал Менеджмент" (ПВІФ "Платинум Інвест") в кількості 19 400 шт.

В обґрунтування даної заяви ліквідатор зазначав, що;

- в межах справи №912/2007/18 про банкрутство Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" розглядається заява ПП "Спецзовнішкомплект" в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Карасюка О.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП "Спецзовнішкомплект" у розмірі 146 292 495,75 грн. у зв`язку з доведенням ПП "Спецзовнішкомплект" до банкрутства;

- в той же час, в межах справи №912/2007/18 про банкрутство ПП "Спецзовнішкомплект" розглядаються заяви АТ "Ощадбанк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №1928БВ від 20.10.2014 року, укладеного між ПП "Спецзовнішкомплект" та ТОВ "ВАТ Олімп" та про визнання недійсним договору купівлі-продажу №20011313 від 07.11.2014 року, укладеного між Приватним підприємством "Спецзовнішкомплект" та ТОВ "Сідвелс";

- станом на сьогоднішній день остаточного рішення в спорах, ініційованих АТ "Ощадбанк", судами прийнято не було; 08.09.2021 року ухвалами Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду зупинені провадження у справі №912/2007/18 за позовом АТ "Ощадбанк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу -N1928БВ від 20.10.2014 року, укладеного між ПП "Спецзовнішкомплект" та ТОВ "ВАТ Олімп" та за позовом АТ "Ощадбанк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 2001БВ від 07.11.2014 року, укладеного між Приватним підприємством "Спецзовнішкомплект" та ТОВ "Сідвелс" до прийняття Палатою з розгляду справ про банкрутство рішення у справі №905/2030/19/905/2445/19;

- в даному випадку,/ якщо/ Касаційний господарський суд в складі Верховного Суду прийде до висновку, що заяви АТ "Ощадбанк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №1928БВ від 20.10.2014 року, укладеного між ПП "Спецзовнішкомплект" та ТОВ "ВАТ Олімп" та про визнання недійсним договору купівлі-продажу №2001ББ від 07.11.2014 року, укладеного між ПП "Спецзовнішкомплект" та ТОВ "Сідвелс" підлягають задоволенню, іменні інвестиційні сертифікати, номінальна вартість яких складає 19 400 000,00 грн. будуть/повернуті ТОВ "ВАТ Олімп" та ТОВ "Сідвелс"; відповідно, ліквідаційна маса банкрута ПП "Спецзовнішкомплект" складатиме 0,00 грн.

На думку арбітражного керуючого результати розгляду Верховним Судом касаційних скарг АТ "Ощадбанк" у справі № 912/2007/18, можуть вплинути на оцінку доказів у провадженні із розгляду заяви Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Карасюка О.В. про покладення субсидіарної відповідальності, оскільки за результатами їх розгляду може змінитися розмір вимог, заявлених під час подачі заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП "Спецзовнішкомплект". Відтак, на думку ліквідатора, арбітражного керуючого Карасюка О.В., існує об`єктивна необхідність в зупиненні провадження з розгляду заяви про покладення субсидіарної відповідальності до прийняття остаточного рішення за заявами АТ "Ощадбанк" про визнання недійсними вказаних вище договорів.

Згідно з ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ч.6 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною першою ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.

При цьому пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Судом першої інстанції правомірно прийнято до уваги, що заява про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП "Спецзовнішкомплект" на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 розглядається в межах справи №912/2008/17 про банкрутство ПП "Спецзовнішкомплект"; за вказаною заявою суд не відкривав окремого провадження.

Згідно з ч. 17 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах проти України.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 08.11.2005року у справі "Смірнова проти України", від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи зазначене, апеляційний господарський суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання ліквідатора про зупинення провадження щодо розгляду заяви про покладення субсидіарної відповідальності до прийняття остаточного судового рішення за результатами розгляду позовної заяви АТ "Ощадбанк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №2001БВ від 07.11.2014, укладеного між ПП "Спецзовнішкомплект" та ТОВ "Сідвелс" або/до завершення процедури реалізації майна ПП "Спецзовнішкомплект", а саме: іменних бездокументарних інвестиційних сертифікатів емітованих ТОВ "КУА Кепітал Менеджмент" (ПВІФ "Платинум Інвест") в кількості 19 400 шт.

Наведені в обох апеляційних скаргах доводи апелянтів щодо необгрунтованої відмови суду першої інстанції в задоволенні клопотання ліквідатора арбітражного керуючого Карасюка О.В. про зупинення провадження у даній справі колегія суддів відхиляє, оскільки вони суперечать приписам вказаних вище норм права ч. 17 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства та ст.227 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення заяви ліквідатора ПП "Спецзовнішкомплект" арбітражного керуючого Карасюка О.В. №02-01/05-84 від 11.12.2019 року про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника, колегія суддів враховує, що обидва апелянта доводять неправомірність висновків суду щодо даного питання. Тому, надаючи оцінку обом апеляційним скаргам, необхідно зазначити наступне:

Загальні умови для притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство на даний час визначені Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Кодексом України з процедур банкрутства.

Частиною першою статті 619 Цивільного кодексу України передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

За змістом частини першої статті 215 Господарського кодексу України у випадках, передбачених законом, за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства передбачена юридична відповідальність, яка покладається на суб`єкта підприємництва-боржника, його засновників (учасників), власника майна, а також інших осіб.

Приховування банкрутства, фіктивне банкрутство або умисне доведення до банкрутства, а також неправомірні дії у процедурах неплатоспроможності, пов`язані з розпорядженням майном боржника, що завдали істотної шкоди інтересам кредиторів та держави, тягнуть за собою кримінальну відповідальність винних осіб відповідно до закону (частина четверта статті 215 Господарського кодексу України).

Аналіз наведених положень статті 215 Господарського кодексу України дає підстави для висновку, що, окрім кримінальної відповідальності за (1) приховування банкрутства, (2) фіктивне банкрутство, (3) умисне доведення до банкрутства та (4) неправомірні дії у процедурах неплатоспроможності, пов`язані з розпорядженням майном боржника, що завдали істотної шкоди інтересам кредиторів та держави, на засновників (учасників) боржника, власників майна, а також інших осіб за порушення вимог законодавства про банкрутство може бути покладено й інший вид юридичної відповідальності у випадках, передбачених законом.

Кодекс України з процедур банкрутства передбачає покладення (за відповідних умов) на третіх осіб цивільної відповідальності, а саме: (1) субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника відповідно до частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства та (2) солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів в порядку частини шостої статті 34 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом (абзаци другий, третій частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства).

Отже, субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.

Застосуванню такого виду цивільної відповідальності як субсидіарна передує встановлення відповідно до закону необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.

Об`єктом вказаного правопорушення та захисту при покладенні субсидіарної відповідальності є права кредиторів на задоволення вимог до боржника, що лишились не задоволеними у справі про банкрутство.

Суб`єктами правопорушення (субсидіарної відповідальності), що може бути покладена у справі про банкрутство за заявою ліквідатора, є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника, тобто вчиненні суб`єктом (суб`єктами) субсидіарної відповідальності винних дій, що призвели до банкрутства боржника.

Дослідження обставин поведінки (дій чи бездіяльності), яка повинна знаходитися в причинно-наслідковому зв`язку відносно порушення, передбаченого частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, а також встановлення вини суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство здійснюється судом, що вирішує спір про субсидіарну відповідальність у справі про банкрутство.

Водночас при вирішенні питання щодо вини (форми вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності слід виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності щодо боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи при цьому положення частин першої, третьої статті 4 Кодексу України з процедур банкрутства.

При цьому, апеляційний господарський суд звертає увагу, що хоча приписи частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства і містять диспозицію (зміст) правопорушення - "доведення до банкрутства", за яке передбачена "санкція" у вигляді субсидіарної відповідальності, однак не конкретизують дії/бездіяльність суб`єктів цієї відповідальності, які вказують/доводять на його існування.

З огляду на зазначене, при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини першої статті 215 Господарського кодексу України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути:

1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення при виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях;

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника.

Спеціальними умовами для субсидіарної відповідальності за дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності, окрім вини, є наслідки у вигляді недостатності виявленого у процедурі банкрутства майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, для задоволення вимог кредиторів, різниця між вартісними показниками яких і є мірою субсидіарної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з заявою про покладення субсидіарної відповідальності ліквідатор зазначав, що внаслідок дій та/або бездіяльності вказаних осіб (зокрема невжиття заходів щодо неповернення дебіторської заборгованості, безпідставного відчуження майна, виведення коштів з рахунків) підприємство доведено до банкрутства.

Колегія суддів звертає увагу, що господарський суд, оцінюючи наявність чи відсутність підстав для притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, повинен надати оцінку доводам заявника щодо:

- втрат, яких зазнали кредитори (матеріальна шкода, збитки) внаслідок доведення до банкрутства підприємства; збитки вимірюються розміром затверджених судом вимог у реєстрі кредиторів;

- вартості наявних активів у банкрута, що включені до ліквідаційної маси, загальна сума вимог кредиторів та витрат процедур;

- різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою;

- дій та подій, які викликали стійку неплатоспроможність боржника та осіб, які відповідальні за їх здійснення;

- вини/відсутності вини конкретних осіб.

Отже, заява про покладення субсидіарної відповідальності може бути подана ліквідатором до суду у разі, коли буде встановлена недостатність майна боржника для повного задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство. Ліквідатор за наявності ознак банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, для забезпечення реалізації принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі подає таку заяву не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та проведення розрахунків з кредиторами в результаті здійснення такої реалізації у ліквідаційній процедурі за недостатності повного погашення кредиторської заборгованості банкрута.

При цьому, ліквідатор повинен використати всі механізми для здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення та повернення в ліквідаційну (конкурсну) масу всього майна (майнові права, законні очікування) боржника шляхом застосування віндикаційного позову, визнання збиткових та заінтересованих угод недійсними.

Таким чином, саме після вжиття ліквідатором всіх вищезазначених заходів, у тому числі подання відповідних заяв про визнання правочинів недійсними, при наявності обставин недостатності повного погашення кредиторської заборгованості банкрута, ліквідатор зобов`язаний звернутись до суду з заявою про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника в порядку частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Судом першої інстанції встановлено, що в межах даної справи Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" подано дві позовні заяви, зокрема про визнання недійсними договорів купівлі-продажу цінних паперів №1928 БВ від 20.10.2014 року та № 2001 БВ від 20.10.2014 року, укладених Приватним підприємством "Спецзовнішкомплект" з Відкритим акціонерним товариством "Олімп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сідвелс" відповідно, з моменту їх укладання; приведення сторін у первісний стан, застосувавши двосторонню реституцію та стягнення з поточного рахунку ВАТ "Олімп" та ТОВ "Сідвелс" на користь ПП "Спецзовнішкомплект" суми коштів, сплаченої за оспорюваними договорами, в загальному розмірі 22 516 800,00 грн; списання з рахунку ПП "Спецзовнішкомплект" у цінних паперах в Акціонерному банку "Південний" та зарахування на рахунок ВАТ "Олімп" та ТОВ "Сідвелс" у цінних паперах іменних інвестиційних сертифікатів Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "КУА "Кепітал Менеджмент" (ПВІФ "Платинум Інвест") в загальній кількості 19 400 шт.

Рішеннями господарського суду Кіровоградської області від 26.11.2020 року у даній справі, залишеними без змін Центральним апеляційним господарським судом, у задоволенні вказаних позовних заяв відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.09.2021 року зупинено касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.11.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2021 у справі №912/2007/18 до розгляду справи №905/2030/19 (905/2445/19) судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Станом на 29.12.2021 року (дата постановлення оскаржуваної ухвали) провадження за касаційними скаргами не поновлено.

Відповідно до ч.2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення суду, ухвалені за результатами розгляду позовних заяв АТ "Державний ощадний банк України", набрали законної сили.

Проте, враховуючи, що розгляд вказаних позовних заяв фактично не завершено, триває судовий спір, результати якого можуть суттєво вплинути на формування ліквідаційної маси банкрута, ліквідаційна процедура у даній справі не завершена, розрахунки з кредиторами не здійснені. На час прийняття судом оскаржуваного рішення суду неможливо встановити вартість наявних активів банкрута, що включені до ліквідаційної маси та різницю між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

При цьому, як зазначалось вище, заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) боржника подається до суду не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі при наявності обставин недостатності повного погашення кредиторської заборгованості банкрута, та наявності ознак, передбачених ч.2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Звіт ліквідатора з додатками, складений ліквідатором у відповідності до приписів ст.65 Кодексу України з процедур банкрутства після реалізації ліквідаційної маси банкрута та завершення всіх розрахунків з кредиторами, ліквідатором суду першої інстанції не був наданий.

Більш того, у наданих доповненнях до апеляційної скарги ліквідатор банкрута зазначає, що як станом на день подання заяви, так станом на день вирішення даного спору судом апеляційної інстанції розмір субсидіарної відповідальності не визначений.

Судом першої інстанції правомірно вказано, що Кодексом України з процедур банкрутства не передбачено внесення змін до судового рішення про покладення субсидіарної відповідальності у разі зміни різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою у разі зміни обсягу (вартості) активів банкрута. Отже, є необхідним, щоб на момент звернення до суду із заявою про покладення субсидіарної відповідальності на винних осіб ліквідаційна процедура була фактично завершена.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить до висновку, що заява №02-01/05-84 від 11.12.2019 року ліквідатора приватного підприємства Спецзовнішкомплект арбітражного керуючого Карасюка О.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведення до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника є передчасно поданою та не обґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що тільки після здійснення ліквідатором всієї повноти дій в ліквідаційній процедурі, ліквідатор не позбавлений можливості повторно звернутися з заявою про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведення до банкрутства на керівників та засновників (учасників).

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ліквідатора арбітражного керуючого Карасюка О.В. від 11.12.2019 року №02-01/05-84.

На думку колегії суддів, при повторному розгляді заяви ліквідатора, суд в оскаржуваній ухвалі врахував вказівки, які зазначені в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021 року щодо необхідності встановити суму вимог кредиторів, заявлених у даній справі про банкрутство, факт наявності майнових активів боржника на час винесення постанови про визнання Приватного підприємства "Спецзовнішкомплект" банкрутом, обсяг ліквідаційної маси, сформованої ліквідатором в процесі здійснення ліквідаційної процедури, наявність доказів, які свідчать про виявлення ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування нестійкої фінансової неплатоспроможності, незаконних дій керівників та засновників (учасників) боржника, наявність підстав для покладення субсидіарної відповідальності на вказаних у заяві осіб.

Апелянти не спростували доводи суду про те, що обсяг ліквідаційної маси не визначений остаточно, що унеможливлює визначення обсягу субсидіарної відповідальності осіб, зазначених в заяві ліквідатора.

Тому інші доводи апелянтів в даному випадку не є суттєвими, оскільки сам ліквідатор визнає, що формування ліквідаційної маси банкрута, ліквідаційна процедура у даній справі не завершена, розрахунки з кредиторами не здійснені. Наведене унеможливлює вирішенння питання щодо покладення субсидіарної відповідальності на відповідачів.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання ліквідатора на правові позиції Верховного Суду, які повинні на його думку були бути враховані при розгляді даної справи, зокрема викладені у постановах від 11.07.2023 у справі №910/8137/19 (910/21166/21), від 30.11.2022 у справі №911/1077/19 (911/1548/21), від 24.02.2021 у справі №902/1129/15 (902/579/20), оскільки вказані судові рішення прийняті за результатами дослідження обставин справи, які є відмінними від обставин у справі, що переглядається.

Необгрунтованим також є посилання арбітражного керуючого на судові рішення господарського суду Кіровоградської області від 25.10.2022 року у справі №912/2007/18, якими були встановлені ознаки фраудаторності договору купівлі-продажу цінних паперів №1928БВ від 20.10.2014 року та договору купівлі-продажу цінних паперів №2001БВ від 07.11.2014року, оскільки вказані судові рішення не існували на момент прийняття оскаржуваної ухвали (29.12.2021року).

Інші доводи апеляційних скарг законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відхиляються апеляційним господарським судом як безпідставні.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час прийняття місцевим господарським судом оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання апеляційних скарг покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційних скарг ліквідатора Приватного підприємства "Спецзовнішкомлект" арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича та Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" відмовити.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.12.2021 року у справі №912/2007/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова складена та підписана в повному обсязі 30.10.2023 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя О.Г.Іванов