ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Справа № 915/863/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Артьомові І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта", вул. Свіштовська, буд. 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39610 ()

електронна пошта вказана в ЄДРЮОФОПГФ:

представник позивача: адвокат Михайленко Анастасія Миколаївна

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

представник позивача : Коломієць Ольга Олександрівна

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙЛ", вул. Шевченка, буд. 71, офіс 320, м. Миколаїв, 54001 ()

представник відповідача: адвокат Раскевич Є. Л.

електронна пошта, зазначена в системі "Електронний суд": ІНФОРМАЦІЯ_3

про стягнення 47 938 364, 40 грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Коломієць Ольга Олександрівна (поза межами суду)

від відповідача: Раскевич Є.Л. (в залі суду)

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙЛ", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙЛ" на користь Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" заборгованість в розмірі 47 938 364, 40 грн.

Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 719 075, 47 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10.07.2023.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.06.2023 задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.07.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання по справі на 21.08.2023.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.07.2023 задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.08.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 29.08.2023.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.08.2023 призначено підготовче засідання 29.08.2023 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 20.09.2023 в режимі відеоконференції за участю представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.09.2023 відкладено судове засідання на 22.09.2023 в режимі відеоконференції за участю представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.09.2023 відкладено судове засідання на 16.10.2023 в режимі відеоконференції за участю представника позивача.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

В судовому засіданні 16.10.2023 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів № 375/2/2118 від 01.05.2021, а саме: зобов`язань щодо здійснення в повному обсязі оплати за поставлений товар в сумі 47 938 364, 40 грн. в строки, встановлені умовами договору, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість у спірній сумі.

Позовні вимоги обґрунтовано положеннями ст. 525, 526, 629, 664, 691, 692, 712 ЦК України та умовами договору.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідачем подано суду відзив на позовну заяву (вх. № 9008/23 від 10.07.2023), в якому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено наступне:

- позивачем не надано доказів надсилання рахунків на оплату у 2021 році;

- відповідно до реєстру платежів по договору поставки нафтопродуктів № 375/2/2118 від 01.05.2021 за даними АТ «Ощадбанк» та АБ «Південний», ТОВ «БРАЙЛ» здійснено часткову оплату на суму 30 019 427, 84 грн., що підтверджується платіжними дорученнями;

- позивачем не надано до позовної заяви ані документів, що засвідчують факт оплати, ані документів, що визначають різницю між сплаченою сумою та сумою, що є предметом вимог як невиконане зобов`язання.

Заперечення обґрунтовані приписами ст. 73, 74, 77, 79 ГПК України.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

01.05.2021 між Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (постачальник) та Товариством з обмеженою «БРАЙЛ» (покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів №375/2/2118 від 01.05.2021.

Відповідно до п. 7.1 договору строк дії договору: з моменту підписання сторонами по 31.12.2021 р., а в частині розрахунків - до повного їх здійснення.

Додатками до договору є:

- додаток № 1/08 від 01.08.2021 «Специфікація на поставку товару»;

- додаток № 1/10 від 01.10.2021 «Специфікація на поставку товару»;

- додаток № 1/11 від 01.11.2021 «Специфікація на поставку товару»;

- додаток № 2/11 від 02.11.2021 «Специфікація на поставку товару»;

- додаток № 1/12 від 01.12.2021 «Специфікація на поставку товару»;

- додаток № 2/12 від 03.12.2021 «Специфікація на поставку товару».

Договір та додатки підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцю нафтопродукти (надалі - товар), а покупець зобов`язується їх прийняти і оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору.

Відповідно до п. 3.2 договору поставка товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних сторонами. Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять від постачальника до покупця з моменту підписання акту приймання-передачі нафтопродуктів.

Відповідно до 3.3 договору строк поставки товару: травень 2021 р. - грудень 2021 р.

Відповідно до п. 4.1 договору ціна товару за одну метричну тонну вказується сторонами у відповідних Додатках (Специфікаціях) до даного договору.

Відповідно до п. 4.2 договору оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів. Оплата товару може здійснюватись частинами. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника. В рахунку постачальник вказує вартість товару, виходячи з ціни товару, зазначеної у відповідному додатку до даного договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, який вказаний в рахунку. Оплата товару, що постачається, здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника із зазначенням в платіжному документі номера і дати цього договору, номера і дати виписки рахунку на оплату, найменування покупця, його коду ЄДРПОУ та найменування товару, що піддягає оплаті.

Судом встановлено, що в період травень - грудень 2021 на виконання умов договору позивач ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» поставив відповідачу ТОВ «БРАЙЛ» товар (нафтопродукти) на загальну суму 91 974 172, 86 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі нафтопродуктів:

- акт № 1/05 від 31.05.2021 на суму 1 162 376, 23 грн.;

- акт № 2/05 від 31.05.2021 на суму 169 606, 67 грн.;

- акт № 1/06 від 30.06.2021 на суму 12 484 499, 66 грн.;

- акт №1/07 від 31.07.2021 на суму 20 780 195, 82 грн.;

- акт № 1/08 від 31.08.2021 на суму 24 826 898, 19 грн.;

- акт № 1/10 від 31.10.2021 на суму 3 158 370, 00 грн.;

- акт № 1/11 від 30.11.2021 на суму 4 756 151, 73 грн.;

- акт №1/12 від 31.12.2021 на суму 24 636 074, 56 грн.

Всі акти приймання-передачі нафтопродуктів підписані сторонами без зауважень та скріплені печатками сторін.

Підставою поставки товару у вищевказаних актах приймання-передачі нафтопродуктів зазначено договір № 375/2/2118 від 01.05.2021.

04.04.2023 позивачем направлено на адресу відповідача лист вих. № 38/10-770 від 04.04.2023, яким позивач повторно виставив для оплати неоплачені раніше відповідачем рахунки та повідомив про актуальні банківські реквізити для сплати існуючої заборгованості.

Даний лист було надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв`язку з описом вкладення 13.04.2023, що підтверджується печаткою відділення поштового зв`язку на описі, поштовою накладною та поштовою квитанцією.

Як вбачається з опису вкладення позивачем виставлено та направлено відповідачу 33 рахунки по поставкам товару в період з серпня 2021 по квітень 2022.

Судом встановлено, що по поставкам товару, який не оплачено відповідачем, виставлено наступні рахунки-фактури, а саме:

- рахунок-фактура № 90806508 від 31.08.2021 на суму 11 400 444, 77 грн.;

- рахунок-фактура № 90806510 від 31.08.2021 на суму 3 836 435, 14 грн.;

- рахунок-фактура № 90806513 від 31.08.2021 на суму 2 472 622, 85 грн.;

- рахунок-фактура № 90835187 від 31.10.2021 на суму 3 158 370, 00 грн.;

- рахунок-фактура № 90842908 від 30.11.2021 на суму 1 360 281, 60 грн.;

- рахунок-фактура № 90842912 від 30.11.2021 на суму 695 376, 00 грн.;

- рахунок-фактура № 90842915 від 30.11.2021 на суму 1 986 831, 23 грн.;

- рахунок-фактура № 90842918 від 30.11.2021 на суму 713 662, 90 грн.;

- рахунок-фактура № 90854668 від 31.12.2021 на суму 9 574 259, 26 грн.;

- рахунок-фактура № 90854675 від 31.12.2021 на суму 6 533 900, 10 грн.;

- рахунок-фактура № 90854683 від 31.12.2021 на суму 5 197 376, 47 грн.;

- рахунок-фактура № 90854687 від 31.12.2021 на суму 3 330 538, 73 грн.

Судом встановлено, що відповідачем частково проведено оплату за поставлений товар в сумі 44 035 808, 46 грн., що підтверджується наявними в справі платіжними документами, а саме:

- платіжна інструкція № 598 від 05.08.2021 на суму 136 380, 62 грн.;

- платіжна інструкція № 327 від 09.08.2021 на суму 1 880 000, 00 грн.;

- платіжна інструкція № 638 від 09.08.2021 на суму 3 370 000, 00 грн.;

- платіжна інструкція № 645 від 10.08.2021 на суму 355 000, 00 грн.;

- платіжна інструкція № 328 від 10.08.2021 на суму 565 000, 00 грн.;

- платіжна інструкція № 665 від 12.08.2021 на суму 1 159 000, 00 грн.;

- платіжна інструкція № 330 від 12.08.2021 на суму 571 000, 00 грн.;

- платіжна інструкція № 331 від 13.08.2021 на суму 606 000, 00 грн.;

- платіжна інструкція № 669 від 13.08.2021 на суму 1 494 000, 00 грн.;

- платіжна інструкція № 769 від 26.08.2021 на суму 750 000, 00 грн.;

- платіжне доручення № 790 від 30.08.2021 на суму 3 130 000, 00 грн.;

- платіжне доручення № 2127 від 28.02.2022 на суму 2 849 427, 84 грн.;

- платіжне доручення № 2130 від 02.03.2022 на суму 4 950 000, 00 грн.;

- платіжне доручення № 2134 від 03.03.2022 на суму 300 000, 00 грн.;

- платіжне доручення № 2135 від 04.03.2022 на суму 1 740 000, 00 грн.;

- платіжне доручення № 2136 від 07.03.2022 на суму 3 835 000, 00 грн.;

- платіжне доручення № 2138 від 08.03.2022 на суму 1 550 000, 00 грн.;

- платіжне доручення № 2140 від 09.03.2022 на суму 790 000, 00 грн.;

- платіжне доручення № 2144 від 10.03.2022 на суму 4 660 000, 00 грн.;

- платіжне доручення № 2145 від 11.03.2022 на суму 730 000, 00 грн.;

- платіжне доручення № 2159 від 12.03.2022 на суму 2 550 000, 00 грн.;

- платіжне доручення № 2164 від 15.03.2022 на суму 2 150 000, 00 грн.;

- платіжна інструкція № 590 від 07.03.2022 на суму 3 915 000, 00 грн.

В усіх платіжних документах в призначенні платежу зазначено "Оплата за поставку нафтопродуктів згідно договору поставки № 375/2/2118 від 01.05.2021".

Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача перед позивачем становить 47 938 364, 40 грн. (91 974 172, 86 грн. - 44 035 808, 46 грн.).

23.01.2023 позивач звернувся до відповідача із претензією № 14/05-114 від 23.01.2023, в якій просив погасити заборгованість 47 938 364, 40 грн.

Факт направлення претензії підтверджується описом вкладення та поштовою накладною.

Суду не подано доказів оплати відповідачем грошових коштів в загальній сумі 47 938 364,40 грн. за поставлений товар, що і стало підставою для звернення до суду із позовом.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова об`єднаної палати КЦС ВС від 01.03.2021 № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар (п. 18.6 постанови КГС ВС від 29.04.2020 у справі 915/641/19).

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18.

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку. Між сторонами у справі на підставі договору № 375/2/2118 від 01.05.2021 виникло господарське зобов`язання.

Судом встановлено, що за період з травня 2021 по грудень 2021 на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар (нафтопродукти) на загальну суму 91 974 172, 86 грн., що підтверджується підписаними без зауважень та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі нафтопродуктів. Строк оплати за товар відповідно до п. 4.2. договору та ст. 530 ЦК України настав.

Відповідачем не подано суду доказів оплати заборгованості в сумі 47 938 364,40 грн., строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості, чим порушено приписи ст. 530, 629 ЦК України та умови п. 4.2 укладеного між сторонами договору.

Суд також зазначає, що оскільки товар отриманий відповідачем, що підтверджується наявними в справі підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі нафтопродуктів, які є належними та допустимими доказами у справі, то відповідно строк оплати за товар у відповідача настав, і отримання, але нездійснення відповідачем оплати товару є порушенням договірних зобов`язань. Тобто, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (ст. 655, 692, 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару. Відповідач на підставі підписаних актів, в яких є посилання на укладений між сторонами договір поставки № 375/2/2118 від 01.05.2021 та зазначено суму переданого позивачем і отриманого відповідачем товару, був обізнаний про суму оплати, яку мав здійснити за отриманий ним товар у строки, передбачені п. 4.2 договору. Отже, хоча в договорі й зазначено, що підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника, однак за змістом ст. 692 ЦК України та п. 4.2 договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується "з дня отримання товару", а не рахунку (в спірному випадку протягом 60 календарних днів з дня поставки товару) (п. 3.2, п. 4.2 договору).

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про стягнення заборгованості за отриманий товар в сумі 47 938 364, 40 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 719 075, 47 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙЛ», вул. Шевченка, буд. 71, офіс 320, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54001 () на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», вул. Свіштовська, буд. 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39610 ():

- 47 938 364, 40 грн. (сорок сім мільйонів дев`ятсот тридцять вісім тисяч триста шістдесят чотири грн. 40 коп.) - заборгованості;

- 719 075, 47 грн. (сімсот дев`ятнадцять тисяч сімдесят п`ять грн. 47 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.10.2023

Суддя Е.М. Олейняш