УХВАЛА

м. Київ

25.10.2023Справа № 910/6335/23
Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши

заяву Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області

про забезпечення позову

у справі № 910/6335/23

за позовом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області

до Міністерства юстиції України,

треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

2) Державне підприємство «КОНЯРСТВО УКРАЇНИ»

про скасування наказів

Без виклику сторін

УСТАНОВИВ:

Приютівська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів відповідача від 30.11.2021 за № 4266/5, від 24.01.2022 за № 216/5, від 28.01.2022 за № 261/5, від 28.01.2022 за № 262/5, від 17.02.2022 за № 539/5, від 09.04.2022 за № 1409/5.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 вказану позовну заяву передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Ярмак О.М. (справа № 910/6335/23).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 у справі № 910/6335/23 (суддя Ярмак О.М.) позовну заяву Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області та додані до неї документи повернуто позивачу внаслідок порушення останнім правил об`єднання позовних вимог.

Водночас постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2023 вказану вище ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 в справі № 910/6335/23 про повернення позовної заяви скасовано, а матеріали справи повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного 17.08.2023, в зв`язку із перебуванням судді Ярмак О.М. у відпустці, зазначену справу передано на розгляд судді господарського суду міста Києва Ломаці В.С.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2023 задоволено заяву судді Ломаки В.С. від 22.08.2023 про самовідвід від розгляду справи № 910/6335/23 за позовом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області до Міністерства юстиції України про скасування наказів, відведено суддю Ломаку В.С. від розгляду справи № 910/6335/23 та матеріали справи № 910/6335/23 передано керівнику апарату Господарського суду міста Києва для визначення повноважного складу суду.

23.08.2022 за результатом автоматизованого розподілу справа № 910/6335/23 передана судді Карабань Я.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 відкрито провадження в справі № 910/6335/23 та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.09.2023. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (надалі - третя особа).

20.09.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У підготовче засідання 20.09.2023 з`явились представники сторін. Представник третьої особи в засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення повідомлявся належним чином. Суд, протокольною ухвалою, залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державне підприємство «КОНЯРСТВО УКРАЇНИ» (надалі - третя особа-2).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2023 в порядку ст.74 ГПК України витребувано в позивача, відповідача та третьої особи-1 докази та відкладено підготовче засідання в справі на 18.10.2023.

05.10.2023 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли витребувані судом докази.

06.10.2023 від представника третьої особи-1, на виконання вимог ухвали суду, надійшли витребувані судом докази.

09.10.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення строку, на подання відзиву, разом із відзивом, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Клопотання про поновлення строку на подання відзиву мотивоване тим, що скорочена чисельність працівників та відсутність примірника позову у відповідача унеможливлювали виконання ухвали суду щодо надання відзиву у 15-ти денний строк, у зв`язку з чим, 18.09.2023 відповідачем було здійснено ознайомлення з матеріалами справи. Після чого, останньому необхідний строк для здійснення опрацювання матеріалів справи, з метою підготовки надання відзиву.

09.10.2023 від представника відповідача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли витребувані судом докази.

11.10.2023 від представника третьої особи-1 надійшли документи, для долучення до матеріалів справи.

13.10.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві.

У підготовче засідання 18.10.2023 з`явились представники позивача та відповідача. Представники третьої особи-1 та третьої особи-2 не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлялись належним чином. Суд, протокольною ухвалою, задовольнив клопотання відповідача про поновлення строку для надання відзиву на позову заяву та долучив, поданий 09.10.2023, відзив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 15.11.2023 в порядку ст.74 ГПК витребувано докази.

24.10.2023 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони посадовим особам Міністерства юстиції України чи його територіального органу, включаючи Офіс протидії рейдерству Міністерства юстиції України, Департамент нотаріату та державної реєстрації, Державному підприємству «Національні інформаційні системи», вчиняти будь-які реєстраційні дії на виконання наказів Міністерства юстиції України:

- від 30.11.2021 за №4266/5, винесеного на підставі висновку Північно-Східної Регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 12.10.2021;

- від 24.01.2022 за №216/5, винесеного на підставі висновку Центрально-Західної Регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 25.11.2021;

- від 28.01.2022 за №261/5, винесеного на підставі висновку Центрально-Західної Регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 25.11.2021;

- від 28.01.2022 за №262/5, винесеного на підставі висновку Центрально-Західної Регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 25.11.2021;

- від 17.02.2022 за №539/5, винесеного на підставі висновку Центрально-Західної Регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 25.11.2021;

- від 09.04.2022 за №1409/5, винесеного на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скарги від 03.12.2021.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що незабезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки в разі задоволення позову, для реєстрації права комунальної власності потрібно буде повторно проводити державну реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки, а в такому випадку, право власності позивача буде зареєстроване не раніше набуття законної сили рішенням у даній справі, а не з липня 2021 року, як на даний час, що призведе до правової невизначеності правового статусу земельних ділянок у цей проміжок часу та можливого порушення його прав та інтересів, внаслідок чого позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку про таке.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Виходячи з положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; імовірності ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту (поновлення) прав та інтересів позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи унеможливити виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

У той же час позивачем у встановленому законом порядку не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.01.2020 по справі № 915/1912/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено правову позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття «ефективний засіб», за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Отже, в розумінні зазначених положень, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.

Припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази, а також без відповідного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Суд ураховує посилання позивача на ті обставини, що за наслідком розгляду справи суд встановить порушення прав Приютівської селищної ради та задовольнить позовні вимоги, в той же час, як вважає позивач, рішення в справі не забезпечить повного та ефективного захисту прав селищної ради, оскільки в такому випадку заявник буде вимушений ініціювати інші судові провадження із зверненням до Міністерства юстиції України з новими позовними вимогами.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Станом на момент розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивачем не додано доказів, у розумінні ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження того, що, зокрема, відповідачем вчиняються дії щодо виконання наказів.

Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що позивачем у заяві про забезпечення позову не наведено належних обґрунтувань та не доведено належними доказами того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернувся до суду. Наведені позивачем обставини щодо необхідності застосування заходів до забезпечення позову ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені відповідними доказами.

З огляду на наведене вище, підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії на виконання оспорюваних наказів відповідача, суд на даний час не вбачає, а тому в задоволенні заяви відмовляє.

У зв`язку з відмовою в задоволенні заяви, сплачена позивачем сума судового збору за її подання покладається на позивача та йому не відшкодовується.

У випадку надання позивачем належних, допустимих, достовірних або вірогідних у сукупності доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду - позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду з заявою про забезпечення позову в загальному порядку.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Я.А.Карабань