РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.10.2023Справа № 910/11504/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участі секретаря судового засідання Камнєвої У.Є. розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 2 176 388,75 грн,

За участі представників сторін:

від позивача: Лазоренко І.В.;

від відповідача: Найденко І.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 2 176 388,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки № 53-129-08-23-02718 від 30.03.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви.

До Господарського суду міста Києва позивачем була подана заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2022 відкрито провадження у справі №910/11504/23 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 29.08.2023.

До Господарського суду міста Києва 21.08.2023 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказував про відсутність його вини у несвоєчасному виконанні зобов`язань перед позивачем, просив відмовити в нарахуванні 1 % річних та інфляційних втрат, просив відстрочити на 1 рік виконання рішення суду та заперечував проти заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З метою забезпечення реалізації сторонами свої процесуальних прав, у підготовчому судовому засіданні 29.08.2023 оголошувалась перерва до 26.09.2023.

До Господарського суду міста Києва 30.08.2023 надійшло клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи, яке задоволено судом.

Від позивача 05.09.2023 до суду надійшли: заперечення проти клопотання відповідача про відмову в нарахуванні 1 % річних та інфляційних втрат, заперечення проти заяви про надання відстрочки виконання рішення суду та відповідь на відзив, у якій викладено доводи на спростування тверджень відповідача.

У підготовчому засіданні 26.09.2023 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.10.2023.

У судовому засіданні 17.10.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) 30.03.2023 укладено договір поставки № 53-129-08-23-02718 (надалі Договір), за умовами пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити мастильні засоби ТОВ "Евро Ойл Продакшн" (Україна) )далі Продукція) для потреб ВП "Південноукраїнська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" (далі Кінцевий споживач), а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначені в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (пункт 1.2. Договору).

Відповідно до пункту 3.1. Договору його ціна складає 4 825 155,60 грн з ПДВ.

Пунктами 4.2., 4.3. Договору передбачено, що покупець сплачує вартість поставленої продукції протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції. Оплата Покупцем частини вартості поставленої партії продукції, розмір якої відповідає сумі податку на додану вартість, здійснюється виключно після надання постачальником податкової накладної (розрахунку коригування), оформленої та зареєстрованої в ЄОПН у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що поставка продукції згідно із специфікаціями здійснюється автомобільним транспортом на умовах DDP ВП Південноукраїнське відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" згідно з правилами Інкотермс 2010.

Договір є чинним з дати його підписання сторонами і діє до 31.05.2023, а в частині оплати за поставлену продукцію до повного розрахунку (п. 10.1. Договору).

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наданими позивачем до матеріалів справи видатковими накладними №№ 9, 10, 11 від 13.04.2023 та відповідними товарно-транспортними накладними підтверджується поставка відповідачу продукції на загальну суму 2 170 610,70 грн та прийняття відповідачем поставленого товару без зауважень.

Поставлена Продукція на суму 466 264,50 прийнята відповідачем актом приймання-передачі ТМЦ № 23-038 від 01.05.2023, на суму 1 704 346,20 грн актами приймання-передачі ТМЦ № 23-043 та № 23-043/2 від 17.05.2023 .

Таким чином, покупець мав здійснити оплату за прийнятий 01.05.2023 товар до 31.05.2023, за прийнятий 17.05.2023 товар до 16.06.2023, проте станом на теперішній час відповідачем це зобов`язання не виконано.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлену продукцію в розмірі 2 170 610,70 грн.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що розмір заборгованості відповідача за поставлену позивачем за Договором продукцію складає 2 170 610,70 грн.

Будь-яких доказів сплати позивачу таких коштів або відсутності підстав для їх сплати сторонами до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 170 610,70 грн основного боргу за Договором є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню судом.

Крім суми основного боргу, позивач нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача також 3 730,12 грн інфляційних втрат та 2 047,92 грн 1 % річних.

Пунктом 7.12. Договору передбачено що у випадку, якщо покупець прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором у частині оплати за поставлену продукцію, на вимогу постачальника покупець зобов`язаний сплатити 1 % річних від простроченої суми.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки пунктом 7.12. Договору сторони встановили розмір процентів 1 % річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, застосуванню підлягає погоджений сторонами розмір процентів.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум 1 % річних та інфляційних втрат, суд встановив їх правильність, відповідність умовам договору та арифметичну вірність, у зв`язку з чим вимоги про стягнення з відповідача 3 730,12 грн інфляційних втрат та 2 047,92 грн 1 % річних є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідач у відзиві на позовну заяву доводів і тверджень, викладених у позовній заяві, не заперечував, проте просив відмовити в стягненні нарахувань за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України у зв`язку з відсутністю вини відповідача в неналежному виконанні умов Договору.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що нарахування за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц.

З огляду на зазначене, інфляційні нарахування та 3 % річних не відносяться до неустойки, а тому до цих компенсаційних виплат не застосовуються положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

Щодо посилання відповідача на практику Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18), то в даному випадку суд не вбачає наявності тих виключних підстав для зменшення нарахованих інфляційних втрат та процентів річних.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про відстрочення виконання рішення на 1 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За частинами 1, 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вищенаведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Покладені в основу даної заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду твердження, по суті, зводяться до відсутності коштів для виконання своїх зобов`язань.

У той же час згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 617 Цивільного кодексу України та частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, відповідачем не подано суду жодних належних доказів, у розумінні приписів статті 76 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження викладених у клопотанні про відстрочення виконання рішення суду обставин.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01054, м. Київ, вул. Івана Франка, 31; ідентифікаційний код 26251923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" (01021, місто Київ, вул. Грушевського Михайла, будинок 9-Б; ідентифікаційний код 39798690) 2 170 610 (два мільйони сто сімдесят тисяч шістсот десять) грн 70 коп. заборгованості, 3 730 (три тисячі сімсот тридцять) грн 12 коп. інфляційних втрат, 2 047 (дві тисячі сорок сім) грн 92 коп. 1 % річних та 32 645 (три тисячі шістсот сорок п`ять) грн 83 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 20.10.2023

Суддя Т.Ю.Кирилюк