РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2023Справа № 924/272/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Божка Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

1. Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області,

2. Західного офісу Держаудитслужби

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 197476,03 грн

представники учасників процесу:

від прокуратури: Жовтун Н.Б.

від позивача 1: не з`явились

від позивача 2: Нестерук М.П.

від відповідача: Симбірцев Є.В.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі 1.Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, 2. Західного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 31.01.2022 до договору №3 від 05.01.2022 та стягнення 236747,43 грн.

У заяві про зміну предмету позову (та зменшення розміру позовних вимог) прокурор просить визнати недійсними додаткові угоди № 2 від 31.01.2022, № 3 від 29.08.2022, № 4 від 28.09.2022, № 5 від 31.10.2022 до договору № 3 від 05.01.2022, укладеного між Меджибізькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" та стягнути з відповідача на користь позивача-1 грошові кошти в сумі 197476,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткові угоди укладені з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, зокрема ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягають визнанню недійсними, а безпідставно перераховані кошти підлягають стягненню на підставі ст. 670 ЦК України.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 924/272/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

27.04.2023 відповідачем до Господарського суду Хмельницької області подано клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 03.05.2023 матеріали справи №924/272/23 переданні за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 прийнято справу №924/272/23 до свого провадження, постановлено розгляд справи №924/272/23 розпочати спочатку, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 29.06.2023.

07.06.2023 та 09.06.2023 від Західного офісу Держаудитслужби надійшли дві аналогічні заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

22.06.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 виправлено описку, допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі №924/272/23 та постановлено вважати правильним "стягнення 236474,43 грн, заяву Західного офісу Держаудитслужби про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У підготовчому засіданні 29.06.2023 розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" про залишення позову без розгляду, суд постановив протокольну ухвалу про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.

У клопотання про залишення позову без розгляду, що подане 27.04.2023, відповідач зазначає, що Держаудитсужбою не проводилась перевірка спірного договору, що свідчить про неможливість встановлення порушень вказаним органом, а тому вказаний орган не є належним позивачем у даній справі. Крім того, Західний офіс Держаудитслужби не зазначив, що підтримує позовні вимоги прокурора.

У відзиві на позову заяву відповідач зазначав, що керівник Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, Західного офісу Держаудитслужби не має повноважень для подання вказаної позову в інтересах зазначених вище суб`єктів.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на постанови Верховного Суду у справах № 924/996/21, 904/2979/20, 922/3219/20 та інші.

Питання щодо представництва прокурором інтересів громадянина або держави в господарському суді, а також особливості здійснення ним окремих форм представництва таких інтересів врегульовані положеннями Конституції України, Закону України "Про прокуратуру" та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

У пункті 35 постанови Великої Палати Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 наведено висновок: "держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді".

У пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, Велика Палата Верховного Суду зазначила: "Відповідно до частини 3 статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу".

У п.79-80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 визначено, що звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

У цій справі прокурор звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та Західного офісу Держаудитслужби.

Відповідно до частин 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 цього Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи.

Відповідно до пунктів 8 та 10 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

З урахуванням наведеного, Західний офіс Держаудитслужби є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ст. 23 "Про прокуратуру" прокуратура зверталась до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області з листом від 28.12.022 № 53-3992вих22, у якому повідомляла про можливі порушення ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та просила вжити відповідних заходів.

Листом від 04.01.2023 № 132217-17/45-2023 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області повідомило прокурора, що підстави для проведення моніторингу спірної процедури закупівлі відсутні.

Листом від 03.03.2023 № 132217-17/759-2023 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області повідомило прокурора, що станом на 03.03.2023 моніторинг спірної процедури закупівлі не проводився.

Отже, зі змісту вказаних листів слідує, що позивач-2 не вжив жодних належних та ефективних заходів для усунення порушень, про які повідомив прокурор.

Незвернення Західного офісу Держаудитслужби до суду з відповідним позовом свідчить про неналежне виконання останнім покладених на нього повноважень щодо належного захисту інтересів держави.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах № 924/1237/17, № 906/296/18, № 927/1058/21.

Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, то суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частиною 3 статті 16 цього Закону матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до статті 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Позиція Верховного Суду щодо правомірності подання прокурором позову в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, відображена в постановах Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №926/1392/20, від 05.08.2021 у справі №911/1236/20, від 13.10.2020 у справі №912/1580/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема, і тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор.

В обґрунтування підстав звернення з цим позовом в особі Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області прокурор зазначає, що стороною спірних додаткових угод є Меджибізька селищна рада, яка є одержувачем бюджетних коштів, закупівля продукції здійснювалась за бюджетні кошти, при цьому, незважаючи на те, що відповідачем поставлено значно меншу кількість товару, заходи щодо відновлення порушеного права, а саме щодо стягнення безпідставно отриманих коштів, радою не вживаються.

Прокурор звертався до Меджибізької селищної ради з листом від 05.01.2023 № 53-79вих-23, у якому повідомляв про можливі порушення ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та просив вжити відповідних заходів.

У відповідь на казаний лист Меджибізька селищна рада листом від 09.01.2023 повідомила, що заходи представницького характеру не вживались та вживатись не будуть у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на сплату судового збору.

Листом від 23.02.2023 Меджибізька селищна рада повідомила, що не заперечує щодо наміру здійснення прокурором представництва інтересів в суді.

Використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади.

Прокурор у встановленому порядку повідомляв позивачів про намір звернусь із вказаним позовом до суду.

Враховуючи, що Меджибізька селищна рада є стороною правочину, до якого були укладені оспорювані додаткові угоди, втім, не звернулося до суду з позовом про визнання їх недійсними та повернення надмірно сплачених коштів після отримання інформації від Прокурора про наявні порушення, що підтверджує бездіяльність компетентного органу.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для представництва Прокурором інтересів держави в особі Меджибізької селищної ради.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 зі справи № 927/366/22.

З огляду на вище зазначене, суд вважає, що підстави для представництва інтересів держави прокурором у спірних правовідносинах наявні та при зверненні до суду із позовом у справі №924/272/23 прокурором дотримано вимоги, передбачені статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 924/996/21, то суд зазначає таке.

Справа № 924/996/21 розглядалась за позовом Керівника окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до: Хмельницького комунального підприємства "Електротранс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Енерго Трейдінг", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Західний офіс Державної аудиторської служби України про визнання недійсними додаткових угод.

При цьому, Верховним Судом у постанові від 31.08.2022 у справі № 924/996/21 зазначено (п. 5.32 постанови), що Міськрада не є стороною договору про закупівлю та додаткових угод до цього договору, а позовні вимоги Прокурора фактично спрямовані на захист порушених прав саме комунального підприємства як суб`єкта господарювання, а не безпосередньо територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування.

В той же час, у цій справі Меджибізька селищна рада є стороною правочину, а тому відносини у цій справі та у справі 924/996/21 не є подібними та відсутні підстави для застосування постанови Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 924/996/21.

Щодо інших постанов Верховного Суду, наведених відповідачем, то суд зазначає, що висновки суду не суперечать постановам, наведеним відповідачем.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Протокольною ухвалою від 29.06.2023 підготовче засідання відкладено на 20.07.2023.

04.07.2023 від прокуратури надійшла відповідь на відзив.

06.07.2023 від Західного офісу Держаудитслужби надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 заяву Західного офісу Держаудитслужби про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У підготовчому засіданні 20.07.2023 суд постановив протокольну ухвалу про задоволення клопотання позивача-2 про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою від 20.07.2023 відкладено підготовче судове засідання на 17.08.2023.

11.08.2023 через електронну пошту суду та 15.08.2023 через відділ діловодства суду від прокуратури надійшла заява про зміну предмета позову.

У підготовчому засіданні 17.08.2023, розглянувши заяву прокуратури про зміну предмета позову (у якій також зменшено розмір позовних вимог), суд прийняв її до розгляду з огляду на таке.

Так, у позовній заяві прокурор просив визнати недійсною додаткову угоду №2 від 31.01.2022 до договору №3 від 05.01.2022 та стягнути 236747,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна додаткова угода укладена з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель.

У заяві про зміну предмету позову прокурором заявлені вимоги про визнання недійсними додаткових угод № 2 від 31.01.2022, № 3 від 29.08.2022, № 4 від 28.09.2022, № 5 від 31.10.2022 та стягнення 197476,03 грн.

В обґрунтування заяви про зміну предмету позову прокурор зазначає, що встановлено, що не лише додаткова угода № 2 від 31.01.2022 укладена з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, а й додаткові угоди №№ 3, 4, 5.

Відповідно до частини третьої статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 ГПК України викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) та Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20.

Суд враховує, що подаючи заяву про зміну предмету позову, прокурором не змінювались правові підстави позову та первісні фактичні обставини, а необхідність у зміні предмета позову виникла у зв`язку з тим, що початкові позовні вимоги не в повній мірі забезпечать захист прав та інтересів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову, у якій також зменшено вимогу майнового характеру.

Протокольною ухвалою від 17.08.2023 підготовче засідання відкладено на 14.09.2023.

31.08.2023 від відповідача надійшли заперечення на заяву про зміну предмету позову.

08.09.2023 від прокуратури надійшла відповідь на заперечення на заяву про зміну предмету позову.

13.09.2023 від відповідача надійшли письмові пояснення.

У підготовчому засіданні 14.09.2023 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.10.2023.

04.10.2023 через електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про визнання обов`язкової участі позивача-1 в судових засіданнях.

05.10.2023 через електронну пошту суду від позивача-1 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача-1.

У судовому засіданні 05.10.2023 представник відповідача підтримав клопотання про визнання обов`язкової участі позивача-1 в судових засіданнях.

Протокольною ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача, враховуючи заяву позивача-1 та відсутність необхідності в обов`язковій участі позивача-1 в судових засіданнях.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав.

Представник позивача-2 при вирішенні даного спору поклався на розсуд суду.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 05.10.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція прокурора.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що за результатами проведення відкритих торгів 05.01.2022 між Меджибізькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" був укладений договір № 3 на постачання електричної енергії споживачу, предметом якого визначено електричну енергію в кількості 570000кВт на суму 2 849898,99 грн.

В подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод, зокрема:

- 31.01.2022 укладено додаткову угоду №2, якою зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 544 553,22 кВт/год. та збільшено ціну за 1 кВт.год. електричної енергії до 5,23 грн (на 4,6 %);

- 29.08.2022 укладено додаткову угоду № 3, якою зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 528 309,354 кВт/год. та збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 5,39 грн (на 3,06 %);

- 28.09.2022 укладено додаткову угоду № 4, якою зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 513 705,567 кВт/год. та збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 5,55 грн (на 3 %);

- 31.10.2022 укладено додаткову угоду № 5, якою зменшено обсяг поставленої електричної енергії до 501 052,78 кВт/год. та збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 5,69 грн (на 2,5 %).

Прокурор зазначає, що вказані додаткові угоди суперечать положенням статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки постачальником належним чином документально не підтверджено та не обґрунтовано наявності підстав для підвищення ціни за одиницю товару з моменту укладення договору до моменту внесення змін, не підтверджено коливання ціни товару у сторону збільшення.

З урахуванням викладеного прокурором заявлені вимоги про визнання недійсними додаткових угод № 2 від 31.01.2022, № 3 від 29.08.2022, № 4 від 28.09.2022, № 5 від 31.10.2022 до договору № 3 від 05.01.2022.

Крім того, на підставі ст. 670 ЦК України прокурором заявлено вимогу про стягнення надмірно сплачених коштів у розмірі 197476,03 грн, що перераховані за товар, який не було отримано.

У відповіді на відзив прокурор зазначає, що жодних змін регульованих цін з моменту підписання договору по дату укладення додаткової угоди № 2 не відбулось.

Позиція позивачів.

Позивач-1 позовні вимоги підтримав.

Позивач-2 щодо позовних вимог зазначив, що покладається на розсуд суду.

Позиція відповідача.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав:

- підставою збільшення вартості за додатковою угодою № 2 є законодавча зміна тарифів оператора системи передачі та оператора системи розподілу, а сторонами у договорі було передбачено зміну вартості електричної енергії на підставі зміни законодавчо регульованих тарифів п. 5.3 та п. 5.4 договору;

- законодавством не встановлено обмежень щодо кількості змін ціни за одиницю товару не більше ніж на 10%, що додатково підтверджується узагальненням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 вих № 3302-06/34307-06;

- при підвищенні ціни згідно з додатковими угодами № 3, № 4 та № 5 для зміни ціни було використано висновки торгово-промислових палат;

- в експертних висновках вказані періоди порівняння та суму у відсотках, на яку відбулось зростання ціни електричної енергії;

- ціноутворення на ринку електричної енергії здійснюється за вільними цінами;

- розрахунковим періодом за договором є календарний місяць, а тому порівняння цін здійснено за аналогічні розрахункові періоди.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

24.11.2021 Меджибізькою селищною радою Хмельницького району Хмельницької області опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів UA-2021-11-24-003152-b про закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:09310000-5 Електрична енергія у кількості 570 000 кВт/год .

Кінцевим строком подання тендерних пропозицій встановлено 15.12.2021.

У відкритих торгах взяли участь 5 учасників.

Відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій від 21.12.2021 переможцем торгів визнано TOB "ЕНЕРГУМ".

05.01.2022 між Меджибізькою селищною радою Хмельницького району Хмельницької області (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" (постачальник) укладено договір № 3 про постачання електричної енергії споживачу (далі договір), відповідно до п. 2.1 якого за цим договором постачальник продає споживачу із 01.01.2022 по 31.12.202 товар код ДК 021:2015-09310000-5 Електрична енергія для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 5.1 договору ціна цього договору становить 2849898,99 грн з ПДВ.

Ціна за одиницю товару визначається у Додатку № 1 до договору "Комерційна пропозиція постачальника".

Згідно з п. 5.5 договору сторони домовились, що фактична ціна поставки товару визначається щомісяця (розрахунковий період) та змінюється порівняно з базовою ціною шляхом внесення змін до цього договору у письмовій формі, а саме шляхом підписання сторонами відповідних актів приймання-передачі товару , згідно з п. 5.14 договору. У разі зміни складової ціни товару тарифу на передачу та/або тарифу на розподіл електричної енергії, затверджених відповідною постановою НКРЕКП, зміна умов цього договору щодо ціни за одиницю товару в частині тарифу здійснюється шляхом укладання та підписання сторонами додаткової угоди до договору, згідно з п. 5.8 договору.

На виконання п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" сторони домовились, що зміна ціни за одиницю товару та встановлення щомісячної ціни поставки товару здійснюється, виходячи з коливання ціни на ринку товару, а саме: зміни середньозваженої ціни на ринку на добу наперед (РДН) (п. 5.6 договору).

Також на виконання п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" сторони у п. 5.8 договору домовились, що зміна умов цього договору допускається у випадку зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, які є складовими ціни електричної енергії, а саме: у випадку зміни регульованих цін (тарифів) на послуги з передачі та/або розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП, що включені у вартість товару за цим договором.

У випадку зміни тарифу на передачу та/або тарифу на розподіл електричної енергії постановою НКРЕКП або рішенням іншого уповноваженого органу влади сторони вносять відповідні зміни в додаток №1 до договору шляхом укладення додаткової угоди до договору та викладенням додатку №1 до договору в новій редакції (пп. 5.8.1 договору).

Згідно з пп. 5.8.3 договору додаткова угода про внесення змін до договору має містити посилання на дату та номер документу, яким змінено тариф на передачу та/або тариф на розподіл електричної енергії, дату (період), з якої такий тариф починає діяти, а також розмір встановленого тарифу у стовпчиках 5 та/або 6 таблиці Додатку № 1 до договору.

Оплата за електричну енергію здійснюється за умови подання споживачем заявки/заявок на відповідний розрахунковий період, в наступному порядку: повного розрахунку за поставлену електричну енергію у відповідному розрахунковому періоді. Споживач здійснює оплату згідно виставленого постачальником рахунку на оплату, на підставі підписаного сторонами Акта приймання-передачі електричної енергії не пізніше ніж протягом 5 робочих днів з моменту його підписання, шляхом оплати повної вартості спожитої електричної енергії. Ціна за одиницю товару в рахунку виставленому за цим пунктом та в Акті приймання-передачі товару у відповідному розрахунковому періоді, визначається в порядку, визначеному п. 5.6-5.7 договору (п. 5.14 договору).

Відповідно до п. 13.1 договору, останній набирає чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печатками сторін (за наявності) і діє до 31.12.2022 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків.

У п. 13.6 договору сторони погодили, що істотні умови цього договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених умовами цього договору, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до Додатку № 1 до договору "Комерційна пропозиція постачальника" сторонами погоджено кількість електричної енергії 570000 кВт/год, ціну товару без ПДВ, без тарифу на передачу та без тарифу на розподіл 2,75115899 грн, тариф на передачу, без ПДВ - 0,29393 грн, тариф на розподіл, без ПДВ - 1,12143 грн, базову ціну товару, без ПДВ, з тарифом на передачу та тарифом на розподіл 4,16651899.

У Додатку № 1 зазначено, що відповідно до п. 5.3 договору тариф на передачу електричної енергії, що включений в ціну за одиницю товару, станом на дату проведення аукціону по процедурі, згідно з якою укладено цей договір, затверджено постановою НКРЕКП №2353 від 09.12.2020, та становить 0,29393 грн; відповідно до п. 5.4 договору тариф на розподіл електричної енергії, що включений в ціну за одиницю товару, станом на дату проведення аукціону по процедурі, згідно з якою укладено цей договір, затверджено постановою НКРЕКП №2381 від 09.12.2020, та становить 1,12143 грн; загальна вартість договору з ПДВ 2849898,99 грн.

31.01.2022 між споживачем та постачальником укладено додаткову угоду № 2 до договору, відповідно до п. 1 якої керуючись постановами НКРЕКП від 01.12.2021 та від 17.12.2021 №2611 на підставі пункту 7 частини 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та п. 5.8 договору сторони погодили внести зміни в договір та викласти Додаток № 1 в новій редакції. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду , а саме з 01.01.2022.

У додатку №1 до договору - Комерційна пропозиція постачальника у редакції вищезазначеної додаткової угоди сторони погодили: кількість електричної енергії 544553,22 грн кВт/год, ціну товару без ПДВ, без тарифу на передачу та без тарифу на розподіл за - 2,75115899 грн, тариф на передачу - 0,34564 грн, тариф на розподіл - 1,26442 грн, базову ціну товару (без ПДВ) з тарифом на передачу та тарифом на розподіл 4,36121899.

29.08.2022 між сторонами укладено додаткову угоду № 3, відповідно до п. 1 якої у зв`язку із збільшенням ціни на ринку відповідно до інформації, розміщеної на сайті Державного підприємства "Оператор ринку" за посиланням https://www/oree.com.ua за липень 2022 та керуючись п. 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", п. 5.6 договору, сторони погодили внести зміни в договір та викласти Додаток № 1 в новій редакції. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду , а саме з 01.08.2022.

В обґрунтування наявності підстав для внесення змін до договору шляхом укладення додаткової угод № 3 надано Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 01.08.2022 № 0-239, відповідно до якого середньозважена ціна на РДН, ОЕС України за червень 2022 2262,82 грн/МВт.год, середньозважена ціна на РДН, ОЕС України за липень 2022 2640,45 грн/МВт.год, коливання середньозваженої ціни 16,69 %.

У додатку №1 до договору - Комерційна пропозиція постачальника у редакції вищезазначеної додаткової угоди сторони погодили: кількість електричної енергії 528309,354 грн кВт/год, ціну товару без ПДВ, без тарифу на передачу та без тарифу на розподіл - 3,02594 грн, тариф на передачу - 0,34564 грн, тариф на розподіл - 1,26442 грн, базову ціну товару (без ПДВ) з тарифом на передачу та тарифом на розподіл 4,636.

28.09.2023 між сторонами укладено додаткову угоду № 4 відповідно до п. 1 якої у зв`язку із збільшенням ціни на ринку відповідно до інформації, розміщеної на сайті Державного підприємства "Оператор ринку" за посиланням https://www/oree.com.ua за серпень 2022 та керуючись п. 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", п. 5.6 договору, сторони домовились внести зміни в договір, а саме викласти Додаток № 1 в новій редакції. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду , а саме з 01.09.2022.

В обґрунтування наявності підстав для внесення змін до договору шляхом укладення додаткової угод № 4 надано Експертний висновок Київської торгово-промислової палати від 02.09.2022 № Ц-353, відповідно до якого середньозважена ціна на РДН, ОЕС за липень 2022 2640,45 грн/МВт.год, середньозважена ціна на РДН, ОЕС України за серпень 2022 2993,06 грн/МВт.год, зміна 13,35 %.

У додатку №1 до договору - Комерційна пропозиція постачальника у редакції вищезазначеної додаткової угоди сторони погодили: кількість електричної енергії 513705,567 грн кВт/год, ціну товару без ПДВ, без тарифу на передачу та без тарифу на розподіл - 3,32823 грн, тариф на передачу - 0,34564 грн, тариф на розподіл - 1,26442 грн, базову ціну товару (без ПДВ) з тарифом на передачу та тарифом на розподіл 4,93829.

31.10.2022 між сторонами укладено додаткову угоду № 5 відповідно до п. 1 якої у зв`язку із збільшенням ціни на ринку відповідно до інформації, розміщеної на сайті Державного підприємства "Оператор ринку" за посиланням https://www/oree.com.ua за вересень 2022 та керуючись п. 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", п. 5.6 договору, сторони домовились внести зміни в договір, а саме викласти Додаток № 1 в новій редакції. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду , а саме з 01.10.2022.

В обґрунтування наявності підстав для внесення змін до договору шляхом укладення додаткової угод № 5 надано Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 03.10.2022 № 0-382, відповідно до якого середньозважена ціна на РДН, ОЕС України за серпень 2022 2993,06 грн/МВт.год, середньозважена ціна на РДН, ОЕС України за вересень 2022 3503,26 грн/МВт.год, коливання середньозваженої ціни 17,05%.

У додатку №1 до договору - Комерційна пропозиція постачальника у редакції вищезазначеної додаткової угоди сторони погодили: кількість електричної енергії 501052,78 грн кВт/год, ціну товару без ПДВ, без тарифу на передачу та без тарифу на розподіл - 3,66072 грн, тариф на передачу - 0,34564 грн, тариф на розподіл - 1,26442 грн, базову ціну товару (без ПДВ) з тарифом на передачу та тарифом на розподіл 5,27078.

Відповідно до довідки Хмельницької торгово-промислової палати за №22-05/10 від 05.01.2023, отриманої на запит Летичівської прокуратури, ціна за 1 МВт/год на ринку на добу наперед (РДН) станом на 05.01.2022 (дата укладення договору) становила 2758,54 грн, а станом на 30.01.2022 (дата укладення додаткової угоди №2) становила 2215,11 грн, коливання ціни між датами -19,7%.

Протягом 2022 року відповідач поставив позивачу-1 електроенергію у кількості 389984 кВт/годна на суму 2147396,03 грн, що підтверджується актами приймання-передачі електричної енергії: № 1 від 15.02.2022, № 2 від 14.03.2022, № 3 від 11.04.2022, № 4 від 17.05.2022, № 5 від 13.06.2022, № 7 від 13.07.2022, № 7 від 17.08.2022, № 8 від 30.09.2022, № 9 від 20.10.2022, № 11 від 18.11.2022, № 11 від 14.12.2022, № 12 від 27.12.2022.

Позивач-1 перерахував відповідачу кошти за поставлену електроенергію у розмірі 2147396,03 грн, на підтвердження чого до позовної заяви надано відповідні копії платіжних доручень.

Звертаючись до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, Західного офісу Держаудитслужби прокурор зазначає, що додаткові угоди № 2 від 31.01.2022, № 3 від 29.08.2022, № 4 від 28.09.2022, № 5 від 31.10.2022 до договору № 3 від 05.01.2022 укладені з порушенням ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підлягають визнанню недійсними, а грошові кошти в сумі 197476,03 грн, що перераховані за товар, який не отримано відповідно до умов договору, підлягають стягненню на користь позивача-1.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.

Одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, є визнання правочину недійсним, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначено статтею 215 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі №905/1227/17.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

У даній справі сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою цього вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Укладаючи 05.01.2022 договір № 3 про постачання електричної енергії споживачу, сторони обумовили усі істотні умови

Так, виходячи з умов договору та умов Комерційної пропозиції постачальника сторонами погоджено кількість електричної енергії 570000 кВт/год, базову ціну товару, без ПДВ, з тарифом на передачу та тарифом на розподіл 4,16651899 (з ПДВ 4,99982279), ціна цього - 2849898,99 грн з ПДВ.

Водночас, згідно з додатковою угодою № 2 від 31.01.2022 змінено істотні умови договору, зокрема сторонами зменшено кількість товару з 570000 кВт/год до 544553,22 грн кВт/год, та збільшено ціну за одиницю товару - з 4,16651899 (з ПДВ 4,99982279) до 4,36121899 (з ПДВ 5,233462788).

Як встановлено судом вище, підставою для укладення вказаної додаткової угоди № 2 зазначено постанови НКРЕКП від 01.12.2021 та від 17.12.2021 №2611, пункт 7 частини 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та п. 5.8 договору.

Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Внесення змін до договору на підставі п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" є правомірним у разі зміни тарифів на передачу та/або розподіл електричної енергії, яка мала місце у період з моменту укладення основного договору до моменту укладення додаткової угоди.

Подібної позиції дотримуються апеляційні суди у постановах від 12.09.2023 у справі № 924/578/23, від 21.06.2023 у справі 924/1009/22, від 26.09.2023 у справі 924/536/23.

Судом встановлено, що 01.12.2021 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняла постанову № 2454, згідно якої ПАТ "НЕК "Укренерго" встановлено тариф на послуги з передачі електроенергії на рівні 345, 64 грн/МВт год. та структуру тарифу. Вказана постанова оприлюднена на офіційному сайті Регулятора 01.12.2021.

Також 17.12.2021 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняла постанову № 2611, за якою АТ "Хмельницькобленерго" встановлено тарифи на послуги з розподілу електроенергії з застосуванням стимулюючого регулювання та структуру тарифів, яка оприлюднена на офіційному сайті Регулятора 17.12.2021.

В той же час, суд зазначає, що тендерна пропозиція позивача датована 14.12.2021, договір укладено сторонами 05.01.2022, а спірна додаткова угода № 2 укладена 31.01.2022.

В свою чергу, постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2611, 2454, які стали підставою для внесення змін, шляхом укладення додаткової угоди № 2, прийнятті 01.12.2021 та 17.12.2021.

З огляду на викладене, зміни в тарифах на електроенергію (послуги з передачі і розподілу), які внесені повноважним державним органом, набрали чинності ще до укладення основного договору та мали бути враховані в ньому, а внесення змін, які відбулися ще до підписання договору, свідчить про порушення вимог п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Також суд зазначає, що враховуючи дату подання тендерної пропозиції (14.12.2021) та дату постанови НКРЕКП, якою встановлено тариф на послуги з передачі електроенергії, відповідач був обізнаний про зміну в тарифах ще на момент подання тендерної пропозиції, однак не враховував їх, формуючи свою тендерну пропозицію та визначаючи ціну.

Отже, на момент подання тендерної пропозиції та укладення договору постанова НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 щодо тарифу на передачу електричної енергії уже була прийнята та оприлюднена, тому, зважаючи на визначений умовами закупівлі період постачання електричної енергії (2022 рік), вказана постанова, з огляду на принципи добросовісності, відкритості та прозорості, могла бути врахована відповідачем при визначенні базової ціни товару в пропозиції та договорі.

Відповідач, будучи обізнаним із положеннями постанови НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 щодо рівня тарифу на передачу електричної енергії, часу початку дії цього тарифу, подав тендерну пропозицію, що враховувала нижчий тариф, який діяв лише до кінця 2021 року. Вказуючи таку інформацію, відповідач досяг переваг перед іншими учасниками аукціону щодо визначення найбільш економічно вигідної цінової пропозиції.

Щодо постанови НКРЕКП від 17.12.2021 №2611, якою встановлено для АТ "Хмельницькобленерго" тариф на послуги з розподілу електричної енергії із застосування стимулюючого регулювання, то суд враховує, що вказана постанова не була відома відповідачу на момент подання тендерної пропозиції, однак була відома на момент підписання договору.

Тобто на момент підписання договору № 3 від 05.01.2022 про постачання електричної енергії споживачу відповідач був обізнаний про постанови НКРЕКП від 17.12.2021 та від 01.12.2021, яким змінено тарифи, тобто така зміна відбулась ще до укладення договору, а не в період з моменту укладення договору до моменту внесення змін в договір.

Оскільки зміна тарифів відбулась та була відома відповідачу ще до підписання договору, то вказане не може вважатись законною підставою для внесення змін до договору.

Жодних змін тарифів з моменту укладення договору про закупівлю та до моменту укладення оскарженої додаткової угоди не відбулося.

Суд враховує, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 16.02.2023 у справі 903/383/22.

На переконання суду, відповідач підписуючи договір та погоджуючи його істотні умови, повинен був оцінити можливість виконання зобов`язання щодо поставки електричної енергії станом на 05.01.2022, а тому підписання 31.01.2022 додаткової угоди № 2 з посиланням на збільшення тарифу, який був відомий і діяв на час укладення договору, не може свідчити про дотримання сторонами приписів п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Також судом враховано, що станом на дату укладення додаткової угоди №2 згідно з довідкою Хмельницької торгово-промислової палати №22-05/10 від 05.01.2023, отриманої на запит Летичівської прокуратури, ціна за 1 МВт/год на ринку на добу наперед (РДН) станом на 05.01.2022 (дата укладення договору) становила 2758,54 грн, а станом на 30.01.2022 (дата укладення додаткової угоди №2) становила 2215,11 грн, коливання ціни між датами -19,7%, тобто ціна зменшилась на 19,7%.

Враховуючи наведене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що додаткова угода №2 від 31.01.2022 укладена з порушенням ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підлягає визнанню недійсною.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод № 3 від 29.08.2022, № 4 від 28.09.2022 та № 5 від 31.10.2022, то суд зазначає таке.

Так, підставою для укладення зазначених вище додаткових угод визначено збільшення ціни на ринку та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Тобто положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" прямо передбачає, що обов`язковою умовою для збільшення ціни договору є наявність підтверджених обставин коливання цін на ринку щодо відповідного товару, зокрема і електричної енергії.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 16.02.2023 у справі 903/383/22.

Чинне законодавство не передбачає, які саме документи мають підтверджувати факт коливання цін. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що частина п`ята статті 41 Закону №922-VIII дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №915/346/18, від 12.02.2020 у справі №913/166/19, від 21.03.2019 у справі №912/898/18, від 25.06.2019 у справі №913/308/18, від 12.09.2019 у справі №915/1868/18).

Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом.

В обґрунтування свого права на підписання додаткових угод № 3 від 29.08.2022, № 4 від 28.09.2022 та № 5 від 31.10.2022 та збільшення ціни на одиницю товару відповідач посилається на експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати від 01.08.2022 № 0-239, Київської торгово-промислової палати від 02.09.2022 № Ц-353 та Черкаської торгово-промислової палати від 03.10.2022 № 0-382.

Як передбачено положеннями частин першої, другої, третьої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, як і у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. При цьому, така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір.

Споживач мав беззаперечне право на отримання електричної енергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі.

Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 927/4058/21, від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22 прийнятих у подібних правовідносинах, за наслідками розгляду спорів про визнання недійсними додаткових угод, що були укладені під час дії нової редакції Закону України «Про публічні закупівлі», яка вступила в законну силу 19.04.2020.

У документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар та її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання).

Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження; документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2021 у справі № 924/1240/18, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21.

Судом встановлено, що надані відповідачем для укладення додаткових угод експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати від 01.08.2022 № 0-239, Київської торгово-промислової палати від 02.09.2022 № Ц-353 та Черкаської торгово-промислової палати від 03.10.2022 № 0-382 містять дані щодо коливання середньозваженої ціни електричної енергії за липень 2022 відносно червня 2022, за серпень 2022 відносно липня 2022 та за вересень 2022 відносно серпня 2022.

Додаткові угоди укладено 29.08.2022, 28.09.2022 та 31.10.2022.

Суд зазначає, що надані в обґрунтування необхідності внесення змін в договір експертні висновки торгово-промислових палат не містять відомостей щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, у них відсутня інформація щодо вартості електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами , на дату укладання договору, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни на ринку електричної енергії за період з дати укладення договору по дату внесення змін в договір, або з дати попереднього внесення змін по дату поточного внесення змін.

Зокрема, відповідачем не доведено документально коливання ціни з 05.01.2022 по 29.08.2022 чи з 31.01.2022 по 29.08.2022, з 29.08.2022 по 28.09.2022 та з 28.09.2022 по 31.10.2022.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати від 01.08.2022 № 0-239, Київської торгово-промислової палати від 02.09.2022 № Ц-353 та Черкаської торгово-промислової палати від 03.10.2022 № 0-382 не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Крім того, відповідачем не зазначено та не наведене жодних доводів та обставин, що невнесення змін до договору в частині збільшення ціни на електричну енергію за спірний період було б очевидно невигідним та збитковим для товариства.

Виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі №903/366/22).

Таким чином, на переконання суду, необхідність внесення зазначених змін ціни не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.

Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом України "Про публічні закупівлі".

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що додаткові угоди № 3 від 29.08.2022, № 4 від 28.09.2022 та № 5 від 31.10.2022 укладені з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та без належних обґрунтувань підвищення ціни, що є підставою для визнання їх недійсними.

Крім того, суд також зазначає, що оскільки додаткова угода № 2 від 31.01.2022 визнана судом недійсною то в силу приписів ст. 216 ЦК України остання не створює юридичних наслідків. Тому при наданні оцінки змісту додаткових угод №3, № 4 та № 5 на предмет їх відповідності вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", відсоткове співвідношення збільшення ціни за даними угодами слід обчислювати від базової ціни товару, визначеної у договорі (додатку №1 комерційна пропозиція).

Судом встановлено, що при укладанні оспорюваних додаткових угод №3-5 не додержані вимоги про збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10%.

Так, відповідно до умов договору ціна за одиницю товару становила 4,16651899 (з ПДВ 4,99982279), відповідно до додаткової угоди № 3 базова ціна товару ціну товару склала 4,636 без ПДВ та 5,5632 з ПДВ, тобто збільшилась на 11,26%, що суперечить п. 2 ч.5 ст. 41Закону України "Про публічні закупівлі".

Аналогічно перевищення ціни більше ніж на 10 % визначених в пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі у порівнянні з договором виникло за наслідками укладення додаткової угоди № 4 (враховуючи недійсність додаткової угоди № 3 ціна збільшилась на 18,5%) та додаткової угоди № 5 (враховуючи недійсність додаткової угоди № 4 ціна збільшилась на 26,5% ).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що додаткові угоди № 3 від 29.08.2022, № 4 від 28.09.2022 та № 5 від 31.10.2022 підлягають визнанню недійсними.

Посилання відповідача на зміст листа-роз`яснення Міністерства економічного розвитку та торгівлі України відхиляється судом, оскільки право тлумачити норму права є виключно правом суду; роз`яснення державних органів (листи, рекомендації) не є нормою права і не мають юридичного значення.

Щодо позовних вимог про стягнення грошових коштів в сумі 197476,03 грн, то суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється в договорі купівлі-продажу в відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до частини першої статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України.

Недійсність додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються договором. Відтак постачання електричної енергії споживачу і його оплата мали здійснюватися сторонами відповідно до умов укладеного договору № 3 про постачання електричної енергії споживачу від 05.01.2023, а саме з розрахунку 4,99982279 грн за 1 кВт/год.

Згідно з актами приймання-передачі електричної енергії: № 1 від 15.02.2022, № 2 від 14.03.2022, № 3 від 11.04.2022, № 4 від 17.05.2022, № 5 від 13.06.2022, № 7 від 13.07.2022, № 7 від 17.08.2022, № 8 від 30.09.2022, № 9 від 20.10.2022, № 11 від 18.11.2022, № 11 від 14.12.2022, № 12 від 27.12.2022, відповідач поставив, а позивач-1 прийняв електричну енергію у кількості 389984 кВт/год.

Враховуючи умови договору, позивач 1 мав сплатити за триману електричну енергію 1 949850,89 грн (4,99982279 грн *389984 кВт/год).

В той же час, як вбачається з долучених до матеріалів справи платіжних доручень, позивачем-1 сплачено за поставлену електроенергію грошові кошти у розмірі 2147396,03 грн.

Відповідно кошти у сумі 197545,14 грн отримані відповідачем за товар, який не був поставлений споживачу.

Така позиція Верховного Суду є сталою та послідовною, підтримана у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/383/22, яка ухвалена саме за наслідками розгляду спору щодо дотримання вимог Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції після 19.04.2020) при виконанні сторонами договору постачання електроенергії, а також у постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі № 908/653/22.

Таким чином, отримана відповідачем оплата у сумі 197545,14 грн (за товар, який не був поставлений відповідачем) підлягає поверненню відповідачем на підставі статті 670 Цивільного кодексу України.

В той же час, прокурором заявлено до стягнення з відповідача на користь позивача-1 197476,03 грн.

З огляду на положення ч.2 ст.237 ГПК України, у відповідності до якої при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача-1 підлягають стягнення грошові кошти в сумі 197476,03 грн в межах заявлених вимог.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладене суд зазначає, що ним надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли під час вирішення даного спору, а інші доводи учасників процесу не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних Керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, Західного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" про визнання недійсними додаткових угод № 2 від 31.01.2022, № 3 від 29.08.2022, № 4 від 28.09.2022, № 5 від 31.10.2022 до договору № 3 від 05.01.2022 та стягнення 197476,03 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 31.01.2022 до договору № 3 від 05.01.2022, укладеного між Меджибізькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ".

Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 29.08.2022 до договору № 3 від 05.01.2022, укладеного між Меджибізькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ".

Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 28.09.2022 до договору № 3 від 05.01.2022, укладеного між Меджибізькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ".

Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 31.10.2022 до договору № 3 від 05.01.2022, укладеного між Меджибізькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" (03186, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Антонова, будинок 5, ідентифікаційний код 39568531) на користь Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області (31530, Хмельницька область, Хмельницький район, селище міського типу Меджибіж, вулиця Святотроїцька, будинок 5, ідентифікаційний код 04404556) грошові кошти в сумі 197476,03 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" (03186, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Антонова, будинок 5, ідентифікаційний код 39568531) на користь Хмельницької обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02911102, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, р/р UA0002814) 13698,14 грн судового збору .

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.10.2023.

Суддя С.О. Турчин