ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2023 р. Справа №914/1255/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів О.І. Матущака

Б.Д. Плотніцького,

секретар судового засідання В.Б. Лагутін,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агро Радехів б/н від 25.07.2023 (вх. № 01-05/2482/23 від 01.08.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2023 (повний текст рішення складено 03.07.2023, м. Львів, суддя Р.І. Матвіїв)

у справі № 914/1255/23

за позовом: фізичної особи-підприємця Никона Зеновія Михайловича, с. Вузлове Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Радехів», с. Кустин Радехівського району Львівської області

про стягнення 587 789,43 грн.

за участю представників:

позивача: О.Я. Фостяк;

відповідача: М.С. Крупей, О.В. Богданов.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємць Никон Зеновій Михайлович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Радехів» 587 789,43 грн заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні обов`язки та не оплатив у повному обсязі вартість наданих послуг. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 518 372,50 грн, а також 11 458,62 грн інфляційних втрат, 3 280,66 грн 3 % річних і 54 677,65 грн пені.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.06.2023 позовні вимоги задоволено повністю. Суд виніс рішення, яким стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Радехів» на користь фізичної особи - підприємця Никона Зеновія Михайловича 518 372,50 грн, а також 11 458,62 грн інфляційних втрат, 3 280,66 грн 3 % річних, 54 677,65 грн пені, 8 816,84 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Суд першої інстанції враховуючи встановлені обставини справи, беручи до уваги відсутність заперечень відповідача стосовно фактичного отримання послуг, часткову оплату наданих послуг, дійшов висновку, про те, що позовна вимога про стягнення 518 372,50 грн є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Разом з тим, місцевий господарський суд, перевіривши розрахунки інфляційних втрат, 3% річних та пені, дійшов висновку, що такі зроблено вірно, а відтак, підлягають до задоволення.

Не погодившись з даним рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Радехів» подало апеляційну скаргу б/н від 25.07.2023 (вх. № 01-05/2482/23 від 01.08.2023), в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 30.06.2023, прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки в договорі №020719 про надання послуг по збиранню зернових та насіннєвих культур від 02.07.2019 відсутні такі істотні умови як предмет договору, строк його дії та ціна, а також такий договір не є підписаним відповідачем, а факт його укладення не був ніяким чином підтверджений, то такий договір не може вважатись укладеним.

Разом з тим, відповідач зазначає, що акт прийняття виконання робіт від 31.10.2019, в якому є посилання на спірний договір, не підписаний відповідачем, відтак, не створює для товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Радехів» жодних юридичних наслідків.

У судове засідання 19.10.2023 з`явився представник позивача, надав пояснення, проти задоволення апеляційної скарги заперечив

У судове засідання 19.10.2023 з`явились представники відповідача, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

В матеріалах справи наявний договір №020719 від 02.07.2019 про надання послуг по збиранню зернових та насіннєвих культур укладений між фізичною особою підприємцем Никоном Зеновійом Михайловичем як виконавець і товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Радехів» як замовник, відповідно до якого виконавець зобов`язується провести своєю технікою, забезпеченою за свій рахунок запчастинами та мастильними матеріалами, у відповідності з вимогами господарства.

Договір №020719 від 02.07.2019 не містить підпису відповідача.

В матеріалах справи також наявний акт прийняття-виконання робіт по договору № 020719 від 02.07.2019 від 31.10.2019 на суму 721 872,50 грн.

Акт прийняття-виконання робіт по договору № 020719 від 02.07.2019 від 31.10.2019 також не містить підпису відповідача.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні акт прийняття-виконання робіт без вказівки на договір від 31.08.2020 на суму 270 500,00 грн і від 30.09.2020 на суму 191 000,00 грн за виконані роботи по обмолочуванню сільськогосподарських культур.

Акти від 31.08.2020 і від 30.09.2020 підписані сторонами.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 10.01.2023 вих. № 2023 та просив сплатити заборгованість по договору від 02.07.2019 та по договору від 01.07.2021 в загальному розмірі 760 372,50 грн.

Відповідач долучив до матеріалів справи наступні платіжки: 20.03.2019, 24.04.2019, 15.05.2019, 03.07.2019, 14.08.2019 по договору від 01/07/2017; 29.01.2020, 25.05.2020, 10.07.2020, 04.09.2020, 28.10.2020, 28.01.2021, 18.08.2021, 27.08.2021, 19.10.2021, 29.10.2021, 19.11.2021, 10.12.2021 по договору від 02/07/2018.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважаться таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

На спірному договорі від 02.07.2019 про надання послуг по збиранню зернових та насіннєвих культур наявний тільки відтиск печатки відповідача, однак відповідач заперечує укладення такого договору.

Відповідно до ч.1 ст. 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Згідно з ч.3 ст. 58-1 Господарського кодексу України наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №674/461/16-ц зазначено: «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Відтак, нормами законодавства передбачено, що договори між юридичними особами повинні вчинятись в письмовій формі, при цьому правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - особами, уповноваженими на це їх установчими документами.

Колегія суддів також зазначає про те, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тошо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду віл 10.04.2018р. у справі №910/11079/17. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах, зокрема, від 02.04.2019р. у справі №908/6214/14, від 12.06.2019р. у справі №922/2178/18, від 19.06.2019р. у справі №904/9795/16, від 01.10.2019р. у справі №910/8287/18.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази подальшого схвалення спірного договору № 020719 від 02.07.2019 чи його виконання сторонами.

Посилання на спірний договір в акті прийняття-виконання робіт по договору № 020719 від 02.07.2019 від 31.10.2019 колегією суддів до уваги не приймається, оскільки такий акт також не підписаний відповідачем.

Відтак, факт існування та укладення договору №020719 від 02.07.2019 не підтверджується матеріалами справи та заперечується відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Разом з тим у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика палата ВС зазначила: «Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує чч.2, 3 ст.215 Цивільного кодексу України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом з тим ВП ВС констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вказує, що оскільки договір №020719 про падання послуг по збиранню зернових та насіннєвих культур від 02.07.2019 є не підписаним відповідачем, а факт його укладення не був ніяким чином підтверджений, такий договір не може вважатись укладеним.

В той же час, матеріали справи містять договір про надання послуг комбайна №010716/01 від 01 липня 2016, який визнається відповідачем і не заперечується позивачем, містить усі істотні умови договору та був належним чином підписаний сторонами.

В матеріалах справи наявні три акти виконаних робіт, зокрема від 31.10.2019, від 31.08.2020 та від 30.09.2020. Відповідач заперечує факт укладення акту від 31.10.2019.

Акти прийняття-виконання робіт без вказівки на договір від 31.08.2020 на суму 270 500,00 грн і від 30.09.2020 на суму 191 000,00 грн за виконані роботи по обмолочуванню сільськогосподарських культур, підписані уповноваженими представниками сторін, про що відповідач не заперечує.

В акті прийняття виконання робіт від 31.10.2019 є посилання на спірний договір, однак відсутній підпис відповідача і в матеріалах справи відсутні докази виконання такого.

Відтак, такий акт прийняття виконання робіт від 31.10.2019 не створює для відповідача юридичних наслідків.

Щодо актів прийняття-виконання робіт від 31.08.2020 на суму 270 500,00 грн і від 30.09.2020 на суму 191 000,00 грн за виконані роботи по обмолочуванню сільськогосподарських культур колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною, що передбачено в ч. 1 ст. 642 ЦК України.

Підтвердженням укладання договору в спрощений спосіб між позивачем та відповідачем є підписані сторонами акти прийняття виконання робіт, що містять відомості про те, які роботи були виконані, їх ціну, та підпис і печатка відповідача про прийняття таких робіт.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідачем не надано до суду доказів оплати вартості наданих послуг, з огляду на що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості отриманих послуг за актами прийняття-виконання робіт від 31.08.2020 на суму 270 500,00 грн і від 30.09.2020 на суму 191 000,00 грн за виконані роботи по обмолочуванню сільськогосподарських культур є обґрунтованими та доведеними.

Долучені до матеріалів справи платіжні доручення містять посилання на інший договір, відтак, не беруться судом до уваги при вирішенні спору у цій справі.

Разом з тим, зважаючи на те, що апеляційним судом встановлено, що договір № 020719 від 02.07.2019 є неукладеним, колегія суддів відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій за спірним договором.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про помилковість висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за актом від 31.10.2019 та штрафних санкцій за спірним договором.

Згідно з положеннями частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами частин 1-5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи усе вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2023 у справі № 914/1255/23 в порядку статті 277 Господарського процесуального кодексу України, в частині стягнення 56 872, 50 грн основної заборгованості, 11 458,62 грн інфляційних втрат, 3 280,66 грн 3 % річних та 54 677,65 грн пені.

Судові витрати.

Щодо витрат на правову допомогу, понесених позивачем, колегія суддів зазначає таке.

В матеріалах справи наявний договір, укладений адвокатом Фостяк Олегом Ярославовичом (діє на підставі ордера, серії ВС № 1199663, виданого 18.04.2023) із фізичною особою - підприємцем Никоном Зеновієм Михайловичем 18.04.2023, про надання адвокатської допомоги.

Сторонами вказаного договору 28.06.2023 підписано акт здачі приймання виконаних робіт на суму 20 000,00 грн про виконані адвокатом такі роботи:

- вивчення документів, наданих замовником, пов`язаних із виконанням договірних зобов`язань по договору від 02.07.2019, усні консультації з правових питань 3 години, 3 000,00 грн;

- підготовка позовної заяви та подання її до суду 6 годин, 6 000,00 грн;

- вивчення та аналіз заперечень відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзиву на позовну заяву, підготовка та подача відповіді на відзив - 3 години, 3 000,00 грн;

- представлення інтересів замовника в суді з розрахунку 2 000,00 грн за одне судове засідання - 6 годин, 6 000,00 грн;

- дослідження договорів, які не є спірними, підготовка додаткових письмових пояснень - 3 години, 3 000,00 грн.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.01.2023 у справі № 908/2702/21 вказав, що здійснивши правовий аналіз норм статей 126, 129 ГПК України, дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вартість послуг по складанню відзиву та додаткових письмових пояснень (3 000,00 грн і 2 000,00 грн) є не співмірною із суттю виконаної роботи, оформленою відповідними документами, поданими позивачем. Як відповідь на відзив, так і додаткові письмові пояснення, не містять нових обставин справи, нового розрахунку, нових доказів, а є фактично письмово висловленою позицією представника позивача стосовно заперечень відповідача.

Колегія суддів зазначає, що категорія спору про стягнення заборгованості не є складною, підстави позову та матеріали справи не є об`ємними. Крім того, позивач у позовні заяві при заявленні клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження також не визнає спір складним, а вважає його малозначним по своїй суті.

Відповідно до практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі № 520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі № 521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі № 826/13244/16).

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вказує, що рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2023 в частині стягнення понесених позивачем судових витрат у розмірі 10 000,00 грн підлягає частковому скасуванню. Враховуючи задоволення позовних вимог частково, розумним, співмірним і справедливим є відшкодування позивачу понесених позивачем судових витрат у розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд частково задовільняє апеляційну скаргу, судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на сторони відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Радехів» б/н від 25.07.2023 (вх. № 01-05/2482/23 від 01.08.2023) задоволити частково.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2023 у справі № 914/1255/23 скасувати частково, прийняти нове рішення, яким:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Радехів» (ідентифікаційний код юридичної особи 35307623; 80242, Львівська область, с. Кустин, вулиця Данилюка, будинок 1А) на користь Фізичної особи - підприємця Никона Зеновія Михайловича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 461 500, 00 грн заборгованості, 6 922, 49 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 8 000,00 грн витрат на правову допомогу.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Никона Зеновія Михайловича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Радехів» (ідентифікаційний код юридичної особи 35307623, 80242, Львівська область, с. Кустин, вулиця Данилюка, будинок 1А) 2 841, 51 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

4.Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 10 383, 75 грн покласти на апелянта.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя О.І. Матущак

Суддя Б.Д. Плотніцький