ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року Справа № 915/1558/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.,

за участі секретаря Дюльгер І.М.

без участі представників сторін, які в засідання не з`явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу № 915/1558/21

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА",

вул. Теліги, Олени, 6, літера В, м. Київ, 04112;

@mail.gov.ua;

до військової частини " НОМЕР_1 " Міністерства Оборони України,

АДРЕСА_2;

ІНФОРМАЦІЯ_1;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,

вул. Степова, 77, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55201;

про стягнення грошових коштів у сумі 73018 грн. 37 коп.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" (далі ? Страхова компанія) звернулося з позовом про стягнення з військової частини " НОМЕР_1 " Міністерства Оборони України (далі - В/Ч НОМЕР_1 ) у порядку суброгації грошових коштів у сумі 73018 грн. 37 коп. - суми страхового відшкодування, з посиланням на те, що Страховою компанією виплачено зазначену суму у вигляді страхового відшкодування потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05.02.2021 о 10:40 у м. Первомайську по вул. Київській біля будинку № 82, з вини військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який керував автомобілем "УАЗ 469", державний знак НОМЕР_2 , не забезпеченим полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Страхова компанія також просить суд про стягнення з В/Ч НОМЕР_1 грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

За такими вимогами ухвалою від 01.11.2021 відкрито провадження в даній справі, вирішено розглянути її за правилами загального позовного провадження у розумний строк, тривалість якого обумовлюється запровадженням в Україні карантину через спалах у світі коронавірусу "COVID-19" та введенням Урядом України протиепідемічних заходів, а також призначено підготовче засідання в даній справі на 08.12.2021.

Ухвалою від 08.12.2021, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження у справі; підготовче засідання відкладено на 02.02.2022.

Ухвалою від 02.02.2022 задоволено заяву позивача від 25.10.2021 (вх. № 16027/21); залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ; зобов`язано сторони направити третій особі копії позовної заяви з додатками, а також інших документів, поданих суду після відкриття провадження в даній справі, про що до наступного засідання подати суду відповідні докази; встановлено третій особі строк для подання пояснень щодо позову та/або інших заяв по суті справи, з урахуванням вимог ст. 168 ГПК України, - десять днів з моменту отримання відповідного документа; задоволено клопотання позивача від 25.10.2021 (вх. № 16028/21) та зобов`язано відповідача до 21.02.2022 подати суду належним чином засвідчені копії документів та відомості:

- інформацію та копії відповідних документів, про те, на якій посаді у складі відповідача перебував солдат ОСОБА_1 безпосередньо у день настання ДТП (05.02.2021), які функціональні обов?язки було на нього покладено;

- наказ від 18.12.2020 № 84, яким закріплено автомобіль "УАЗ 469", державний знак НОМЕР_2 , за солдатом ОСОБА_1 ;

- подорожній лист, виданий водієві ОСОБА_1 на автомобіль "УАЗ 469", державний знак НОМЕР_2 , станом на дату ДТП;

- пояснення солдата ОСОБА_1 щодо обставин ДТП;

- наказ від 15.02.2021 № 73 про притягнення солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;

- висновки службового розслідування, проведеного відносно солдата ОСОБА_1 за фактом скоєння ДТП 05.02.2021 о 10:40 у АДРЕСА_1 ;

- інші наявні у розпорядженні відповідача документи щодо факту ДТП 05.02.2021 о 10:40 у м. Первомайську по вул. Київській біля будинку № 82.

Цією ж ухвалою відкладено підготовче засідання на 03.03.2022, проте в указану дату засідання не відбулось у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введенням на всій території України воєнного стану за Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та проведенням активних бойових дій на території Миколаївської області та міста Миколаєва.

На виконання ухвали від 02.02.2022 відповідачем 18.02.2022 подані витребувані судом документи.

Наказом голови Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2022 судові засідання, призначені з 02.03.2022 по 01.04.2022, були скасовані, враховуючи ведення бойових дій на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи, зокрема, неможливість здійснення правосуддя Господарським судом Миколаївської області під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 № 12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 з 26.07.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

За вказаних обставин, розгляд справи відбувається у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Ухвалою від 27.10.2022 призначено підготовче засідання в даній справі на 15.11.2022, проте в указану дату засідання не відбулося у зв`язку з тим, що у час, визначений судом для проведення засідання, у м. Миколаєві тривала повітряна тривога.

Ухвалою від 16.11.2022 підготовче засідання призначено на 18.01.2023.

Ухвалою від 18.01.2023, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 23.03.2023, проте в указану дату засідання не відбулося у зв`язку з тим, що у час, визначений судом для проведення засідання, у м. Миколаєві тривала повітряна тривога.

Ухвалою від 23.03.2023 підготовче засідання призначено на 08.06.2023.

Ухвалою від 08.06.2023, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.09.2023.

Ухвалою від 12.09.2023, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено судове засідання на 12.10.2023.

В/Ч НОМЕР_1 у відзиві від 08.11.2021 позов не визнала, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, з посиланням на те, що за загальним правилом, встановленим ч. 1ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Страхова компанія у відповіді від 15.11.2021 на відзив виклала незгоду з позицією відповідача, зазначивши, зокрема, що оскільки відповідачем не оспорюється факт того, що в момент скоєння ДТП солдат ОСОБА_1 виконував свої службові обов`язки у якості військовослужбовця відповідача, то у відповідності до приписів статті 1172 ЦК України, обов`язок щодо відшкодування позивачу збитку у розмірі виплаченого страхового відшкодування, тобто у розмірі 73018,37 грн., у повному обсязі покладається саме на відповідача.

ВЧ НОМЕР_1 у додаткових поясненнях від 14.11.2022 та від 07.06.2023 наполягала на відсутності підстав для задоволення позовної заяви у зв`язку з тим, що поданий позивачем звіт №10042 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу в розрізі спірних правовідносин не можна вважати належним доказом в розумінні вимог чинного законодавства, норм ГПК України та усталеної судової практики, оскільки цей звіт не є експертизою, тому суб`єкта оціночної діяльності не потрібно повідомляли про кримінальну відповідальність. За такого, на думку позивача, розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, не доведений належним та допустимими доказами.

Відповідач також указує, що огляд пошкодженого автомобіля відбувався не за місцем настання події (Первомайськ), а у м. Київ, а відтак, під час транспортування автомобіля до місця його огляду могли виникнути додаткові пошкодження, які не спричинені настанням події, але включені до звіту №10042 про оцінку вартості (розміру) збитків.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів, які підтверджують право власності на транспортний засіб KIA SPORTAGE, номерний знак НОМЕР_3 .

ВЧ НОМЕР_1 також виклала позицію, згідно якої вона не є належним відповідачем в даній справі, оскільки заподіяна шкода мала бути відшкодованою потерпілому Моторно транспортним (страховим) бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, як це передбачено ст. 41 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі ? Закон), проте відповідної заяви подано не було.

Відповідач зазначає, що непред?явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди.

Інших документів по суті справи від сторін не надійшло.

Від позивача надійшло клопотання від 04.10.2023 про розгляд справи за відсутності його представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.02.2021 у справі № 484/398/21 встановлено, що 05.02.2021 року о 10.40 год. в м. Первомайську по вул. Київській біля будинку № 82, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем УАЗ д/н НОМЕР_2 не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну під час зміни напрямку руху (виїзд на зустрічну смугу), не переконався що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та допустив зіткнення з автомобілем КІА д/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілю марки УАЗ д/н НОМЕР_2 , що належить ВЧ НОМЕР_1 завдано механічні пошкодження, а саме: пошкоджено ЛФП переднього бамперу з лівого боку, а у автомобіля марки «KIA SPORTAGE» НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 , розбито передній бампер з лівого боку, деформована накладка арки переднього лівого колеса, деформовано переднє ліве крило, передні та задні ліві двері, пошкоджено ЛФП заднього бамперу з лівого боку. Судом встановлено, що своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 124 КУпАП.

Цією ж постановою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 340 грн. на користь держави.

Господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов?язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.ч. 4, 6 ст. 75 ГПК України).

Ураховуючи викладене, суд визнає викладені вище обставини, встановлені постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.02.2021 у справі № 484/398/21, ? такими, що не підлягають доведенню, а в частині, визначеній ч. 6 ст. 75 ГПК України, ? такими, що є обов?язковими для господарського суду.

За твердженнями позивача, не спростованими відповідачем та встановленими судом під час розгляду справи № 484/398/21, транспортний засіб марки УАЗ д/н НОМЕР_2 , що належить В/Ч НОМЕР_1 .

Водій ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом УАЗ д/н НОМЕР_2 , що належить В/Ч НОМЕР_1 , в силу виконання службових обов?язків перед В/Ч НОМЕР_1 . Викладені обставини також підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами:

1) відповіддю ВЧ НОМЕР_1 на претензію від 04.06.2021 № 350/174/308/388/м, в якій відповідач зазначив, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, як матеріально відповідальна особа, завдав шкоди державі в особі військової частини;

2) витягом від 18.12.2020 № 84 з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 , згідно якого автомобіль УАЗ д/н НОМЕР_2 було закріплено за солдатом ОСОБА_1 ;

3) витягом від 21.12.2020 № 278 з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 , згідно якого солдата ОСОБА_1 наказом від 18.12.2020 № 30-РС призначено на посаду водія господарчої групи 5 підрозділу частини та вирішено вважати останнього таким, що 21.12.2020 прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків;

4) матеріалами службового розслідування щодо допущеного солдатом ОСОБА_1 порушення правил ПДР.

Позивач зазначає, що внаслідок указаної вище дорожньо-транспортної пригоди завдано механічних пошкоджень транспортному засобу «KIA SPORTAGE» НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 ; викладені обставини підтверджуються довідкою від 05.02.2021 № 924329 про дорожньо-транспортну пригоду, актом огляду транспортного засобу від 12.02.2021, а також випливає із змісту постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.02.2021 у справі № 484/398/21.

У відповідності до звіту від 16.03.2021 № 10042 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобі, складеного оцінювачем ТОВ "СЗУ Україна Консалтинг" Рябчук А.В., а також згідно ремонтної калькуляції від 16.03.2021 № 00403214, вартість ремонту щодо усунення аварійних порушень транспортного засобу «KIA SPORTAGE» НОМЕР_3 склала 109190,17 грн.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була застрахована в Страховій компанії згідно договору від 04.06.2020 № 37005/4615/0000194 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО».

Власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування і на підставі згаданого вище звіту позивачем складено страховий акт від 04.06.2020 № 00403214, згідно якого визнано згадану вище подію (ДТП) страховим випадком та вирішено виплатити страхове відшкодування в сумі 68327,57 грн.; страховий акт від 04.06.2020 № 00403214 (доплата), згідно якого вирішено доплатити страхове відшкодування у сумі 4690,80 грн.

У подальшому позивачем сплачено кошти в указаних вище сумах згідно платіжних доручень від 22.02.2021 № 202804 на суму 68327,57 грн. та від 18.03.2021 № 208527 на суму 4690,80 грн. ТОВ "Автоцентр на Харківському", яким виконано роботи з ремонту пошкодженого автомобіля «KIA SPORTAGE» НОМЕР_3 , у відповідності до акту виконаних робіт від 19.03.2021 № .

Позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з претензією від 27.05.2021 № 29527/1 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 73018,37 грн., завданої внаслідок ДТП, проте відповідач у відповіді від 08.06.2021 № 350/174/308/388/лс відмовив у досудовому врегулюванні спірного питання.

Викладені обставини зумовили звернення позивача до суду з позовом у даній справі. Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача указаної вище суми сплаченого відшкодування ? 73018,37 грн.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За змістом ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом (ст. 1166 ЦК України).

За загальними правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

За приписами ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків (ст. 1172 ЦК України).

Із змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Приписи ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлюють особливого суб?єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, ? таким суб?єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб?єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв?язку з виконанням своїх трудових (службових) обов?язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Викладеним спростовуються доводи відповідача про те, що обов?язок з відшкодування шкоди покладений законодавством на заподіювача шкоди, а тому в даному випадку таке відшкодування має бути здійсненим безпосередньо водієм ОСОБА_1 .

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов?язкового страхування.

Згідно статті 2 Закону, відносини у сфері обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб?єктами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Об?єктом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов?язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.ст. 3-5 Закону).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

Власники транспортних засобів ? юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (п. 1.6 ст. 1 Закону).

Органами, які здійснюють управління військовим майном, згідно зі ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також ? ЗСУ) (ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").

Майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління (ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України").

Військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна (ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГК України, правом оперативного управління визнається речове право суб?єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб?єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц.

Ураховуючи викладене, суд визнає доведеним, що в даному випадку (у контексті спірних правовідносин) фактичним власником автомобіля УАЗ д/н НОМЕР_2 є відповідач.

З огляду на викладене, враховуючи доведеність вини працівника ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, а також наявні у матеріалах справи докази здійснення Страховою компанією виплати відшкодування у спірній сумі, ? суд визнає вимогу позивача про стягнення указаної суми з відповідача обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Судом відхиляються доводи відповідача про те, що заподіяна шкода мала бути відшкодованою потерпілому Моторно транспортним (страховим) бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Так, відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 13.1 Закону учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до ст. 21 Закону вимога про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

Разом із тим, як встановлено судом вище, автомобіль УАЗ д/н НОМЕР_2 перебуває в оперативному управлінні відповідача, а не є власністю працівника ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 ; відповідачем не підтверджено, що транспортним засобом, винним у вчиненні ДТП, керував водій зі статусом учасника бойових дій (незважаючи на проходження ним військової служби), відповідного посвідчення не подано.

За такого положення Закону, на які послався відповідач, у даному випадку застосуванню не підлягають.

Викладеним спростовуються доводи відповідача про те, він не є належним відповідачем в даній справі.

Судом також відхиляються твердження відповідача про те, що звіт №10042 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу в розрізі спірних правовідносин не є належним доказом.

Так, Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Відповідно до стаття 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) це діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

Згідно статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Майном, яке може оцінюватися відповідно до Закону про оцінку, в тому числі, є транспортні засоби.

У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону (абзац 6 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Статтею 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Також, у своїй діяльності щодо визначення величини матеріального збитку оцінювачі керуються "Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів", затвердженою спільним наказом № 142/5/2092 Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року (далі - Методика).

Відповідно до пункту 1.2. Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Наявний у матеріалах справи звіт від 16.03.2021 № 10042 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобі, складений оцінювачем ТОВ "СЗУ Україна Консалтинг" Рябчук А.В., відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а також іншим нормативно-правовим актам (перелік яких зазначений у преамбулі звіту) та підлягає використанню для оцінки пошкодженого автомобілю.

Судом також відхиляються доводи відповідача про те, що огляд пошкодженого автомобіля відбувався не за місцем настання події (Первомайськ), а у м. Київ, а відтак, під час транспортування автомобіля до місця його огляду могли виникнути додаткові пошкодження, які не спричинені настанням події, але включені до звіту №10042 про оцінку вартості (розміру) збитків, ? так як ці доводи зводяться до припущень і на їх підтвердження ВЧ НОМЕР_1 не подано суду жодних доказів.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що позов Страхової компанії належить задовольнити повністю.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, у разі задоволення позову, на відповідача (ст. 129 ГПК України).

Отже, відшкодування витрат Страхової компанії на оплату позовної заяви судовим збором належить покласти на відповідача.

У судовому засіданні 12.10.2023, згідно зі ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" задовольнити повністю.

2. Стягнути з військової частини " НОМЕР_1 " Міністерства Оборони України, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_4, на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", вул. Теліги, Олени, 6, літера В, м. Київ, 04112, ідентифікаційний код 20033533, грошові кошти у сумі 73018,37 грн. - сума сплаченого відшкодування, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 2270 грн.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 18.10.2023.

Суддя Т.М. Давченко