ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2023 р. Справа№ 910/7682/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Захарченко Ю.О. директор;

від відповідача: Шукліна О.В., Гніздецька Л.В. за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 (повний текст складено 02.02.2023)

у справі №910/7682/22 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення доходів за використання майна в розмірі 301 432 683,26 грн та звільнення їх з-під арешту,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" (далі - позивач, Товариство) звернулось у Господарський суд міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, Залізниця), та, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило суд:

- стягнути з Залізниці на користь Товариства доходи, які закумульовано на окремому рахунку філії Рефрижераторна вагонна компанія ПАТ "Укрзалізниця" відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" НОМЕР_1 в розмірі 345 592 337,99 грн;

- звільнити з-під арешту доходи, які закумульовано на окремому рахунку філії Рефрижераторна вагонна компанія ПАТ "Укрзалізниця" відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" НОМЕР_1 в розмірі 345 592 337,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 1000 залізничних напіввагонів, які були арештовані в рамках кримінального провадження та передані, як речові докази, в управління і користування філії Рефрижераторна вагонна компанія ПАТ "Укрзалізниця", а отримані від використання напіввагонів доходи акумулювались на окремому рахунку філії позивача. На час звернення із позовом щодо вказаних вагонів не існує жодних обмежень кримінально-процесуального примусу, тому отримані відповідачем доходи від їх використання мають бути стягнуті на користь позивача та звільнені з-під арешту.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що спірні напіввагони передані підрозділу Залізниці на праві комерційного використання на підстави ухвали слідчого судді, що виключає факт набуття майна без достатньої правової підстави; правова підстава, на якій Залізницею було набуте майно (дохід від використання вагонів) на час подання позову не відпала, а на грошові кошти накладено арешт; поняття комерційного використання майна охоплює діяльність суб`єкта господарювання з використання майна з метою отримання прибутку і жодних обмежень Залізниці у користуванні/грошовими коштами, отриманих в порядку комерційного використання спірних вагонів, не встановлено; позовна заява не містить доказів отримання Залізницею доходів у заявленому розмірі; в межах господарського судочинства не передбачено такого способу захисту права власності, як звільнення з-під арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24 січня 2023 року позов задоволено частково.

З акціонерного товариства "Українська залізниця стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" доходи, які закумульовано на окремому рахунку Філії "Рефрижираторна вагонна компанія" ПАТ "Укрзалізниця" відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" НОМЕР_1 в розмірі 345 592 337 грн. 99 коп, а також судовий збір у сумі 868 350 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення у цій частині, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки незважаючи на зняття арешту зі спірних вагонів арешт, накладений на грошові кошти, які знаходяться на окремому рахунку філії Залізниці, не скасовано; відповідач користувався спірними вагонами на законних підставах і будь-якими ухвалами у межах кримінального провадження не встановлено обов`язку Залізниці повернути грошові кошти, отримані від правомірного комерційного використання вагонів, власнику вагонів; стягнення вказаних грошових коштів, до скасування арешту, враховуючи можливу спеціальну конфіскацію, має відбуватись в порядку кримінального судочинства; позивач обрано неефективний спосіб захисту порушеного права; судом не досліджено та не визначено суму доходу від використання вагонів з врахуванням Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18; неправомірно включено до суми задоволених вимог відсотки за користування грошовими коштами, нараховані АТ "Ощадбанк" за договором із відповідачем; протиправно включено до розрахункового періоду суму доходів, яка є предметом розгляду у справі №910/4239/22; поняття комерційного використання майна охоплює діяльність суб`єкта господарювання з використання майна з метою отримання прибутку і жодних обмежень Залізниці у користуванні/грошовими коштами, отриманих в порядку комерційного використання спірних вагонів, не встановлено.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що між сторонами існує спір відносно грошових коштів, отриманих від комерційного використання належних позивачу напіввагонів і позивач є законним власником цих коштів, а відповідач фактичної їх утримує на власному банківському рахунку, тому даний спір підлягає вирішенню господарським судом; оскільки ухвала слідчого судді, на виконання якої грошові кошти накопичувались на окремому рахунку, скасована, відповідач зберігає ці кошти без правової підстави, тому обраний позивачем спосіб захисту є ефективним.

Відповідач у відповіді на відзив підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, та додатково вказав, що рішенням у справі №910/4239/21 вирішено питання щодо стягнення коштів фактично за той же період, що і у даній справі, тому провадження підлягає закриттю.

Позивач у письмових поясненнях від 15.05.2023 вказав, що предмет і підстави у даній справі та у справі №910/4239/21 є різними, оскільки у даній справі позивач просить витребувати чітко визначене майно з чужого незаконного володіння, а у справі №910/4239/21 розглядається спір про відшкодування завданої шкоди (компенсації упущеної вигоди).

У письмових поясненнях, поданих 20.06.2023, відповідач вказав, що він є власником спірних коштів, який отримав майно у користування на законних підставах, тому мав статус добросовісного набувача, а витребування коштів за весь період володіння можливе у випадку недобросовісного набуття такого майна або незаконного (безпідставного) збереження такого майна; правова природа майнових вимог у даній справі та справі №910/7682/22 є тотожною, тому провадження в частині вимог за період з 01.11.2019 по 09.04.2020 підлягало закриттю і залишення рішення без змін в цій частині призведе до подвійного стягнення.

У письмових поясненнях від 04.08.2023 відповідач просить врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.06.2023 у справі №910/4239/22, в т.ч. в частині неправильно обраного позивачем способу захисту та законності звернення з відповідними вимогами щодо арештованих коштів.

Згідно статті 216 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у судовому засіданні оголошувалась перерва з 10 серпня по 21 вересня 2023 року.

Представники відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" є власником 1000 залізничних напіввагонів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.07.2017 р. у справі №757/40448/17-к було задоволено клопотання групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Миргородської О.М. про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003536 та накладено арешт на майно ТОВ "Юнісон Груп", зокрема, на 1000 залізничних напіввагонів за номерами, наведеними у вказаній ухвалі, шляхом заборони розпоряджатися або користуватися вказаним майном.

Частиною 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України (в редакції чинній на дату винесення вищезазначеної ухвали) визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2017 у справі №757/45795/17-к задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Опанасенка В.І. про передачу 1000 залізничних напіввагонів в управління та користування Філії "Рефрижераторна вагонна компанія" ПАТ "Укрзалізниця", з правом комерційного використання зазначених вагонів, що належать ТОВ "Юнісон Груп". Зобов`язано ПАТ "Укрзалізниця" в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів визначити приналежність зазначених вагонів до Філії "Рефрижераторна вагонна компанія" ПАТ "Укрзалізниця" на час дії арешту, накладеного на майно ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2017 р.

14.08.2017 ПАТ "Укрзалізниця" прийнято рішення № Ц-59/653-2017 про виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2017 по справі № 757/45795/17-к, яким ухвалено: прийняти в управління на праві комерційного використання вагони відповідно до переліку, зазначеного в ухвалі, з можливістю їх передання в оренду та оперативне управління третім особам; забезпечити внесення до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів інформацію про зміну приналежності вагонів відповідно до переліку, зазначеного в ухвалі, до філії "РВК" на час дії арешту, накладеного на майно ухвалою Печерського районного суду міста Києві від 14.07.2017р.; організувати на станціях дислокації вагонів їх огляд щодо технічного стану, з оформленням актів приймання-передачі; обмежити полігон курсування вагонів, виключивши з нього залізниці країн СНД та Балтії; філії "РВК" забезпечити ефективне використання вагонів для чого включити до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів ознаку РВК на вагони відповідно до переліку, зазначеного в ухвалі; філії "РВК" забезпечити окремий облік доходних надходжень, облік витрат, пов`язаних з їх утриманням, а також відкрити окремий банківський рахунок для зарахування виручки від використання зазначених вагонів та забезпечити накопичення коштів із правом їх використання на проведення ремонтів та здійснення інших витрат, пов`язаних з утриманням цих вагонів.

На підставі рішення правління ПАТ "Укрзалізниця" Філією "Рефрижераторна вагонна компанія" у відділенні АТ "Ощадбанк" відкрито окремий рахунок № НОМЕР_2 (№ НОМЕР_1 ) для зарахування виручки від використання напіввагонів ТОВ "Юнісон Груп" та забезпечення накопичення коштів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду 01.11.2019 р. у справі №757/57435/19-к скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.07.2017 р. у справі 757/40448/17-к, а саме: залізничних вагонів за номерами згідно з переліком, вказаним в ухвалі суду, та скасовано встановлений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва вiд 08.08.2017 р. у справі 757/45795/17-к порядок зберігання речових доказів у кримінальному проваджені шляхом визначення порядку виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2017 р. про арешт майна у кримінальному проваджені № 757/40448/17-к у вигляді передачі в управління та користування Філії "Рефрижераторна вагонна компанія ПАТ "Укрзалізниця" належних ТОВ "Юнісон Груп" залізних вагонів за номерами згідно з переліком, зазначеним в ухвалі суду.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду України від 06.03.2020 у справі №991/1990/20 накладено арешт на майно, яке перебуває у власності товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" (), шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування майном, а саме? залізничними напіввагонами за номерами згідно переліку, зазначеному у вказаній ухвалі (1000 залізничних напіввагонів); передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів майно, належне товариству з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" (), а саме - визначені залізничні вагони, для здійснення заходів з управління таким майном з метою забезпечення його збереження та збереження його економічної вартості.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.05.2020 р. у справі № 991/3549/20 накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на грошові кошти, які знаходяться на окремому рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділені АТ "Ощадбанк" Філією "Рефрижераторна вагонна компанія" ПАТ "Укрзалізниця".

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12.05.2021 р. у справі № 991/3133/21 скасовано арешт, накладений в рамках кримінального провадження № 0000521 вiд 18.06.2014 p. ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06.03.2020 р. у справі 991/1990/20 на майно, яке перебуває у власності ТОВ "Юнісон Груп", а саме: 1000 напіввагонів за номерами наведеними у вказаній ухвалі.

Відповідно до Інформації щодо доходів, отриманих від комерційного використання філією "Рефрижераторна вагонна компанія" АТ "Укрзалізниця" залізничних напіввагонів, які належать ТОВ "Юнісон Груп" за період з 08.08.2017 по 25.02.2020 від 17.11.2022, наданої відповідачем, за період з 08.08.2017 по 25.02.2020 філією "Рефрижераторна вагонна компанія" АТ "Укрзалізниця", відповідно до укладених договорів про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах під управлінням філії "Рефрижераторна вагонна компанія" надано послуг контрагентам на суму 824 084 404,32 гривень (без ПДВ). Для організації процесу перевезення вантажів у напіввагонах та підтримання їх у робочому стані філією "Рефрижераторна вагонна компанія" АТ "Укрзалізниця" за відповідний період понесено витрати в сумі 550 901 131,78 гривень, в тому числі:

- 522 255 755,70 гривень тариф за перевезения завантажених та порожніх напіввагонів, знаходження вагонів на коліях станцій, переадресовка вагонів та інше;

- 30 645 376,08 гривень - витрати на планові ремонти.

Крім того, відповідно до чинного законодавства України, за результатом роботи філії "Рефрижераторна вагонна компанія" АТ "Укрзалізниця" на прибуток, отриманий від даного виду діяльності, нараховано та сплачено до Державного бюджету України податок на прибуток підприємства в сумі 49 172 989,06 гривень.

Таким чином, філія "Рефрижераторна вагонна компанія АТ "Укрзалізниця", отримала від комерційного використання залізничних напіввагонів, які належать ТОВ "Юнісон Груп", за період з 08.08.2017 по 25.02.2020 чистий дохід в сумі 224 010 283,48 гривень.

На залишок коштів на банківському рахунку нараховувались відсотки. Згідно наданої акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" інформації та документів, станом на 01.11.2022 залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 становить 345 592 337,99 грн.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з стягнути з відповідача на користь позивача доходи, які закумульовано на окремому рахунку філії Рефрижераторна вагонна компанія ПАТ "Укрзалізниця" відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" НОМЕР_1 в розмірі 345 592 337,99 грн, а також звільнити ці доходи з-під арешту.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів є доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню, а вимоги про звільнення цих коштів з-під арешту не підлягають задоволенню, оскільки питання скасування арешту має вирішуватись в межах кримінального провадження.

Відповідач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині стягнення доходів, які закумульовано на окремому рахунку філії Залізниці.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо позовної вимоги про стягнення доходів, які закумульовано на окремому рахунку філії Залізниці, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, звертаючись з позовом, позивач повинен довести наявність у нього порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також довести, що ці права порушені саме відповідачем.

Відповідно до висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18, за змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (підпункти 8.3 - 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (пункт 55)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у ч.2 ст.16 ЦК, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз.12 ч.2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (п.57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (п.40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (п.89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (п.7.23), від 15.09.2020 у справі №469/1044/17).

Позивачем пред`явлено позов про стягнення з відповідача доходів, які закумульовано на окремому рахунку Філії "Рефрижираторна вагонна компанія" ПАТ "Укрзалізниця" відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_1 в розмірі 345 592 337 (триста сорок п`ять мільйонів п`ятсот дев`яносто дві тисячі триста тридцять сім) грн. 99 коп.

Відтак, метою позову про стягнення грошових коштів доходу є передача власнику у володіння грошових коштів, яких він безпідставно та незаконно позбавлений. Отже, задоволення вимоги про стягнення з відповідача доходів, які закумульовано на окремому рахунку, призводить до ефективного захисту прав власника (позивача) цього майна.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником 1000 напіввагонів і ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2017 у справі №757/45795/17-к передано в управління та користування Філії "Рефрижераторна вагонна компанія" ПАТ "Укрзалізниця", з правом комерційного використання зазначених. Зобов`язано ПАТ "Укрзалізниця" в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів визначити приналежність зазначених вагонів до Філії "Рефрижераторна вагонна компанія" ПАТ "Укрзалізниця" на час дії арешту, накладеного на майно ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2017 р.

У подальшому відповідачем було відкрито окремий рахунок № НОМЕР_2 (№ НОМЕР_1 ) у АТ "Ощадбанк" для зарахування виручки від використання напіввагонів ТОВ "Юнісон Груп" та забезпечення накопичення коштів.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 189 ЦК України продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, доходи, отримані від користування річчю, є власністю її власника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, як вірно встановив суд першої інстанції, у матеріалах справи відсутні докази того, що в межах кримінального провадження вирішувалось питання щодо передачі Залізниці у власність доходів (виручки), одержаних від використання у господарській діяльності належних позивачу залізничних напіввагонів.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що право власності на грошові кошти, накопичені від оперування 1000 залізничних напіввагонів Товариству на окремому банківському рахунку Філії "Рефрижераторна вагонна компанія" ПАТ "Укрзалізниця" НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ "Ощадбанк", належить власнику напіввагонів - товариству з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп", тобто позивачу.

Майно позивача було передано відповідачу без відповідного договору та за відсутності спеціального закону, який би наділяв філію Залізниці правом розпорядження грошовими коштами, отриманими від експлуатації напіввагонів, тобто між позивачем та відповідачем існують позадоговірні відносини, які регулюються главою 83 Цивільного кодексу України.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що філія Залізниці отримала від комерційного використання залізничних напіввагонів, які належать позивачу за період з 08.08.2017 по 25.02.2020 чистий дохід в сумі 224 010 283,48 гривень, на залишок коштів банком нараховувались відсотки, і станом на 01.11.2022 залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 становив 345 592 337,99 грн.

Договірні відносини щодо використання напіввагонів ТОВ "Юнісон Груп" та отримання від цього вигоди між сторонами відсутні, відповідач розпоряджався напіввагонами, керуючись ухвалами слідчих суддів про арешт напіввагонів від 14.07.2017 у справі №757/40448/17-к та визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному проваджені від 08.08.2017 у справі №757/45795/17-к. Ці ухвали було скасовано ухвалою слідчого судді від 01.11.2019 у справі №757/57435/19-к.

Будь-які інші юридичні факти, які б обмежували право власності позивача та надавали право використання напіввагонів відповідачу з можливості отримання економічної вигоди на момент прийняття рішення судом першої інстанції - відсутні.

Відтак, правова підстава для набуття (збереження) майна (напіввагонів) відповідачем скасована, як передбачено частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, а тому доходи (грошові кошти), отримані від використання напіввагонів підлягають поверненню власнику - позивачеві.

Твердження відповідача про те, що банківські відсотки нараховувались на підставі його договору із банком і не можуть вважатись доходом, критично оцінюються судом, оскільки відсотки нараховувались саме на належні позивачу грошові кошти, а тому утримання на власному банківському рахунку доходів від використання майна позивача та банківських процентів, нарахованих на ці доходи, після скасування арешту Північний апеляційний господарський суд розцінює як безпідставне збагачення відповідача за рахунок позивача.

Також апеляційним господарським судом відхиляються твердження відповідача про необхідність вирішення питання повернення грошових коштів в рамках кримінального провадження, оскільки в ухвалі Вищого антикорупційного суду від 19.07.2021 у справі №991/4672/2021 зазначено, що слідчий суддя не наділений повноваженнями вирішувати спір щодо розрахунків між господарюючими суб`єктами.

Так, судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним і Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення грошових коштів, які утримує відповідач без належної на те правової підстави. Тобто спір у даній справі стосується порушеного речового права позивача на грошові кошти.

Врахувавши предмет і підстави позову, коло учасників справи та зміст позовних вимог, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що даний спір є приватноправовим спором, а відтак повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що арешт майна, накладений у кримінальному провадженні, скасовується виключно у порядку, встановленому Кримінально процесуальним кодексом України. Проте, майнові вимоги про захист речового права повинні розглядатись господарським судом.

Посилання відповідача на необхідність закриття провадження у справі є безпідставними, оскільки предмет і підстави у даній справі та у справі №910/4239/21 є різними, зокрема у даній справі позивач просить витребувати чітко визначене майно (грошові кошти) з чужого незаконного володіння, а у справі №910/4239/21 розглядається спір про відшкодування завданої шкоди (компенсації упущеної вигоди). Крім того, спір у справі №910/4239/22 по суті не вирішено, оскільки судові рішення у справі скасовані, а спір передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційним господарським судом враховані висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 29.06.2023 у справі №910/4239/22, однак вони стосуються застосування норм статті 1214 ЦК України "Відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання", оскільки у вказаній справі позивач посилався на те, що у окремі періоди часу відповідач користувався спірними вагонами без правових підстав (коли арешт на вагони був скасований).

Згідно частини 1 статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Отже позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини, апеляційний господарський суд погоджується їх висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку відповідач безпідставно набув за рахунок позивача грошові кошти у розмірі 345 592 337,99 грн, які в силу статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України підлягають поверненню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Відхиляючи доводи відповідача, апеляційний господарський суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2023 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.10.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук