ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" жовтня 2023 р. м. Черкаси справа № 925/1459/23

Господарський суд Черкаської області у складі судді Чевгуза О.В., розглянувши заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 23 жовтня 2023 року про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОЦЕНТР МБО-Т» (вул. Нижня Горова, буд № 143/4, к.47, м. Черкаси, 18006, ) про стягнення 2851893,52 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що за договором про виконання проектних робіт № 20/VІІ-21, сторонами підписано Акт № 11-VII-22 здачі-приймання виконаних проектних робіт на 2 250 000,00 грн. Вказаним Актом cторони засвідчили те, що проектна документація виготовлена відповідно до умов Договору. Відповідач прийняв роботи позивача без заперечень, всі необхідні документи для проведення оплати були передані, але відповідач свого боргу перед позивачем не погасив.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд накласти арешт на все майно ТОВ «ЕКОЦЕНТР МБО-Т», включно на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:1270 та :03:001:1269. Заборонити директору ТОВ «ЕКОЦЕНТР МБО-Т» ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії щодо використання та розпорядження майном ТОВ «ЕКОЦЕНТР МБО- Т», в тому числі шляхом передачі їх у власність чи користування будь-яким особам. Накласти арешт на всі існуючі рахунки ТОВ «ЕКОЦЕНТР МБО-Т» у банківських установах.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що заборгованість не сплачується відповідачем понад рік, проте раніше в усному порядку боржник обіцяв виконати своє зобов`язання. Згодом, позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (директор і один із учасників ТОВ «ЕКОЦЕНТР МБО-Т). Нотаріусом, за заявою спадкоємця, заведена спадкова справа щодо переходу прав та обов`язків (спадщини) від померлого, до спадкоємців, також нотаріусом видане свідоцтво на управління спадщиною ОСОБА_2 . Позивачу з ЄДРПОУ стало відомо, що 09.10.2023 у підприємства змінився керівник на ОСОБА_2 , 12.10.2023 змінилася адреса юридичної особи. Жодних повідомлень з цього приводу боржником не направлено.

З відкритих реєстраційних джерел позивачу відомо, що відповідачу на праві приватної власності належать дві земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:1270 та :03:001:1269.

Позивач стверджує, що наразі ОСОБА_2 (спадкоємиця учасника і новий директор боржника) до моменту відкриття спадщини, намагається продати вказані вище земельні ділянки третім особам. Тому позивач вважає, що станом на сьогоднішній день існує реальна загроза того, що до завершення судового розгляду судової справи, право власності на належне відповідачу майно може бути переоформлене на іншу особу, що призведе до не можливості (значного ускладнення) реального стягнення існуючої заборгованості.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити та є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Виходячи з положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Суд наголошує, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним в ухвалі від 20.08.2018 у справі № 917/1390/17.

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Предметом спору у цій справі є вимоги майнового характеру.

Тому у цій справі має досліджуватися обґрунтованість, співрозмірність і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, а також така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Позивачем імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в даній справі пов`язується із наявністю ризику відчуження або передачі земельних ділянок в користування іншим особам.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінивши доводи заявника, зазначені ним в обґрунтування заяви про забезпечення позову, господарський суд вважає ці доводи не достатньо обґрунтованими. Саме лише посилання в заяві на існування ймовірності утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, у випадку не вжиття судом заходів забезпечення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. До заяви про забезпечення позову не надано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраного заходу забезпечення позову.

Отже, наведені у заяві про забезпечення позову підстави не є достатніми для задоволення вказаної заяви. З огляду на предмет позову, з яким позивач звернувся до суду, невжиття обраного ним заходу забезпечення позову не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Матеріали справи не містять доказів вчинення дій відповідачем щодо відчуження майна, в тому числі і земельних ділянок.

Оскільки подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 23 жовтня 2023 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно ТОВ «ЕКОЦЕНТР МБО-Т», включно на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:1270 та :03:001:1269, заборони директору ТОВ «ЕКОЦЕНТР МБО-Т» Прокоповій Вікторії Анатоліївні здійснювати будь-які дії щодо використання та розпорядження майном ТОВ «ЕКОЦЕНТР МБО- Т», в тому числі шляхом передачі їх у власність чи користування будь-яким особам, накладення арешту на всі існуючі рахунки ТОВ «ЕКОЦЕНТР МБО-Т» у банківських установах.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 235 ГПК України, та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. 255-257 ГПК України.

Суддя О.В. Чевгуз