ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2023 Справа №905/707/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МИР»

до Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод»

про стягнення 2 642 540,34 грн

Суддя Хабарова М.В.

Секретар судового засідання Сухіна В.А.

за участю представників:

від позивача не з`явились

від відповідача не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД МИР» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» заборгованості у розмірі 2021649,57 грн, 3% річних у розмірі 75271,82 грн та інфляційних втрат у розмірі 545618,95 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання №ТДМ/0104-2 від 01.04.2016.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.06.2023 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 25.07.2023.

Вищезазначена ухвала була направлена рекомендованими листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: 84122, Донецька обл., м.Слов`янськ, вул. Світлодарська, буд. 65. Вказаний лист був отриманий відповідачем 22.06.2023.

Також з метою необхідності забезпечення прав осіб на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою забезпечення реалізації процесуального права відповідача на подання відзиву на позов, судом неодноразово здійснювались телефонограми відповідачу від 14.06.2023, 02.08.2023 за номерами телефону, які були зазначені позивачем у позовній заяві. Однак, телефонограми відповідачу судом не вдалося передати, через неможливість встановити зв`язок.

Протокольною ухвалою від 25.07.2023 відкладено підготовче засідання на 22.08.2023.

Вказана ухвала отримана відповідачем 09.08.2023.

Протокольною ухвалою від 22.08.2023 відкладено підготовче засідання на 19.09.2023.

Зазначена ухвала отримана відповідачем 11.09.2023.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.10.2023.

25.09.2023 через систему «Електронний суд» від адвоката Голубятникова С.В. надійшла заява про вступ у справу як представника відповідача.

Під час підготовки справи до судового розгляду, судом отримано відповідь №247927 від 28.09.2023 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відповідача.

З отриманої відповіді вбачається, що найменуванням відповідача (ідентифікаційний код 01412377) є Приватне акціонерне товариство «Слов`янський машинобудівний завод», що враховується судом при вирішенні спору.

10.10.2023 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, у яких зазначає, що визнає вимогу позивача щодо заборгованості по договору постачання №ТДМ/0104-2 від 01.04.2016 у розмірі 2021649,57 грн. Крім того, відповідач просить суд зменшити 3% річних до 1,00 грн, посилаючись на ст. 233 Господарського процесуального кодексу, а також постанову Верховного суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

У судове засідання 11.10.2023 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи по суті були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 11.10.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

01.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД МИР» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Слов`янський машинобудівний завод» (покупець, відповідач) підписано Договір постачання №ТДМ/0104-2, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах Договору.

Предметом поставки за цим Договором є товар, асортимент, кількість та ціна якого зазначені у специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2 Договору).

Умови та строки поставки товару вказані у специфікаціях (п. 3.1 Договору).

Ціна за товар, що поставляється за цим Договором, встановлюється у гривнях і відображена у специфікації і включає в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, пов`язані з поставкою товару (п. 4.1 Договору).

Ціна на товар може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін до цього Договору, якщо інше не зазначено у специфікації. Зміна ціни після оплати товару не допускається (п. 4.2 Договору).

Платежі за цим Договором здійснюються наступним чином: 50% передоплата, 50% доплата протягом 30 банківських днів після отримання товару (п. 5.1 Договору).

Порядок оплати може бути змінено специфікаціями ті іншими додатками до цього Договору (п. 5.2 Договору).

Оплата за поставлений товар буде проводитися протягом 30 банківських днів з моменту поставки товару на надання покупцеві документів, зазначених у п. 6.4 цього Договору, якщо інше не зазначено у специфікації (п. 5.3 Договору).

Товар за цим договором і право власності на нього вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем в момент передачі товару представнику покупця (п. 6.1 Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань сторонами за Договором (п. 10.5 Договору).

Додатковою угодою №1 від 16.02.2018 внесено зміни до Договору, відповідно до яких Публічне акціонерне товариство «Слов`янський машинобудівний завод» перетворилося на Приватне акціонерне товариство «Слов`янський машинобудівний завод».

На виконання умов Договору позивач виставив відповідачу рахунок на оплату товару та послуг з різання №А181121-01 від 18.11.2021 на суму 94203,49 грн з ПДВ. Відповідач у свою чергу прийняв товар та послуги, що підтверджується підписаними обома сторонами видатковою накладною №1493 від 23.11.2021 на суму 92883,49 грн, актом надання послуг №1494 від 23.11.2021 на суму 1320,00 грн та товаро-транспортною накладною №Р1493 від 23.11.2021, проте оплату здійснив лише за отриманий товар у розмірі 92883,49 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача. Послуги з різання у розмірі 1320,00 грн залишилися відповідачем не оплачені.

Крім того, сторонами була підписана специфікація №2212-16 до Договору, відповідно до умов якої позивач мав поставити товар на загальну суму 238400,00 грн, а відповідач здійснити 100% оплату до 14 календарних днів після його отримання; умови поставки самовивіз з м. Дніпро; строки поставки наявність на складі продавця. Позивачем був виставлений рахунок на оплату товару №А201221-02 від 20.12.2021 на суму 286303,50 грн. Відповідач прийняв товар на загальну суму 233110,50 грн, що підтверджується видатковою накладною №1656 від 29.12.2021 та товарно-транспортною накладною №Р1656 від 29.12.2012, проте не оплатив його.

Відповідно до специфікації №2912-1 позивач мав поставити товар та надати послуги з різання на загальну суму 51184,44 грн, а відповідач здійснити 100% оплату до 14 календарних днів після його отримання; умови поставки самовивіз з м. Дніпро; строки поставки наявність на складі продавця. Позивачем був виставлений рахунок на оплату товару та послуг №А291221-01 від 29.12.2021 на суму 51184,44 грн. Відповідач прийняв товар на загальну суму 51094,44 грн, що підтверджується видатковою накладною №5 від 04.01.2022 та товаро-транспортною накладною №Р5 від 04.01.2022, а також послуги з різання на загальну суму 90,00 грн, що підтверджується актом надання послуг №6 від 04.01.2022. Проте, за зазначений товар та послуги відповідач розрахувався частково у сумі 50974,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням №33756 від 04.01.2022 та випискою по особовому рахунку позивача.

Відповідно до специфікації №1301-1 позивач мав поставити товар на загальну суму 169946,00 грн, а відповідач здійснити 100% оплату до 14 календарних днів після його отримання; умови поставки самовивіз з м. Дніпро; строки поставки наявність на складі продавця. Позивачем був виставлений рахунок на оплату товару №А050122-02 від 05.01.2022 на суму 169946,00 грн. Відповідач прийняв товар на загальну суму 169946,00грн, що підтверджується видатковою накладною №60 від 19.01.2022 та товаро-транспортною накладною №Р60 від 19.01.2022, проте не оплатив його.

Відповідно до специфікації №0202-1 позивач мав поставити товар на загальну суму 193832,50 грн, специфікації №0202-2 на суму 141570,00 грн, специфікації №0302-1 товар та послуги різання на суму 165624,80 грн, а відповідач здійснити 100% оплату до 14 календарних днів після його отримання; умови поставки самовивіз з м. Дніпро; строки поставки наявність на складі продавця. Позивачем були виставлені рахунки на оплату товару та послуг №А010222-01 від 01.02.2022 на суму 195172,60 грн, №А020222-01 від 02.02.2022 на суму 137280,00 грн та №А030222-04 від 03.02.2022 на суму 165624,80 грн. Відповідач прийняв товар на загальну суму 195072,60 грн, що підтверджується видатковою накладною №135 від 04.02.2022 та товаро-транспортною накладною №Р135 від 04.02.2022; товар на загальну суму 137280,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №137 від 04.02.2022 та товаро-транспортною накладною №Р137 від 04.02.2022; товар на загальну суму 164184,80 грн, що підтверджується видатковою накладною №138 від 04.02.2022 та товаро-транспортною накладною №Р138 від 04.02.2022; а також послуги з різання згідно актів надання послуг №136 від 04.02.2022 на суму 100,00 грн та №139 від 04.02.2022 на суму 1440,00 грн. Проте, поставлений товар та надані послуги залишись не оплаченими.

Відповідно до специфікації №0302-1 позивач мав поставити товар та надати послуги різання на загальну суму 195724,30 грн, а відповідач здійснити 100% оплату до 14 календарних днів після його отримання; умови поставки самовивіз з м. Дніпро; строки поставки наявність на складі продавця. Позивачем був виставлений рахунок на оплату товару №А070221-02 від 07.02.2022 на суму 195724,31 грн. Відповідач прийняв товар на загальну суму 195364,31 грн, що підтверджується видатковою накладною №161 від 09.02.2022 та товаро-транспортною накладною №Р161 від 09.02.2022, а також послуги різання на суму 360,00 грн, що підтверджується актом надання послуг № 162 від 09.02.2022. Проте, поставлений товар та надані послуги залишись не оплаченими.

Відповідно до специфікації №1502-1 позивач мав поставити товар та надати послуги різання на загальну суму 925391,40 грн, а відповідач здійснити 100% оплату до 14 календарних днів після його отримання; умови поставки самовивіз з м. Дніпро; строки поставки наявність на складі продавця. Позивачем були виставлені рахунки на оплату товару та послуг №А100222-01 від 10.02.2022 на суму 435372,00 грн, №2154 від 15.02.2022 на суму 487889,42 грн. Відповідач прийняв товар на загальну суму 486814,42 грн, що підтверджується видатковою накладною №195 від 17.02.2022 та товаро-транспортною накладною №Р195 від 17.02.2022; товар на загальну суму 435372,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №207 від 18.02.2022 та товаро-транспортною накладною №Р207 від 18.02.2022; а також послуги різання на загальну суму 1075,00 грн, що підтверджується актом надання послуг №196 від 17.02.2022. Проте, поставлений товар та надані послуги залишись не оплаченими.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №12/326 від 06.12.2022, у якій вимагав сплатити борг у розмірі 2021649,57 грн. Проте дана претензія залишена відповідачем без відповіді, а борг не оплачений.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язання сторін виникли в порядку ст. 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обов`язки, а укладені між ними правочини за своєю правовою природою є договором поставки та договором надання послуг і підпадають під правове регулювання норм статей 712, 655-697, 901-903 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з підписаних сторонами специфікацій до Договору №ТДМ/0104-2 від 01.04.2016, відповідач мав здійснити 100% оплату до 14 календарних днів після отримання товару.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач в порушення умов Договору своїх зобов`язань за Договором не виконав, за поставлений товар та надані послуги різання металу не розрахувався в повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 2021649,57 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України обставин, повідомлених позивачем, не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

Натомість, 10.10.2023 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли пояснення, у яких визнає позовні вимоги в розмірі 2021649,57 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Приписами ч. 6 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України).

У ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що додаткові пояснення по справі, у яких відповідач визнає позов в частині основної заборгованості, підписані представником Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» адвокатом Голубятниковим Сергієм Віталійовичем, повноваження якої підтверджуються ордером серії АН №1256585 від 23.09.2023.

Водночас, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку станом на дату розгляду справи відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 2021649,57 грн за договором постачання №ТДМ/0104-2 від 01.04.2016 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 75271,82 грн та інфляційні втрати у розмірі 545618,95 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Як вбачається з розрахунків позивача 3% річних та інфляційних втрат, нарахування здійснюється не за кожним зобов`язанням окремо, а на всю суму заборгованості, починаючи з дати початку прострочення за останньою видатковою накладною (№207 від 18.02.2022). Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за визначений позивачем період 05.03.2022-01.06.2023 на суму заборгованості 2021649,57 грн, суд зазначає, що їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Проте, позивачем до стягнення заявлені суми 3% річних у розмірі 75271,82 грн та інфляційні втрати у розмірі 545618,95 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухвалені рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Матеріали справи не містять відповідної заяви про збільшення позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 75271,82 грн та інфляційних втрат у розмірі 545618,95 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Стосовно зменшення розміру 3% річних до 1,00 грн, про яке просить відповідач, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

У справі №902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду встановила, що, фактично, визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу, тому, з метою запобігання такому безпідставному збагаченню, розмір належної до стягнення суми відсотків річних було обмежено.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Водночас у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40% та 96% і її явної невідповідності принципу справедливості.

У той же час, у цій справі №905/707/23 позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) - 3 % річних.

Таким чином, у розглядуваній справі відсутні такі обставини неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних, як у справі №902/417/18.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №921/94/21.

Суд зазначає, що розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3% річних).

Крім того, постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №902/417/18 не містить висновків про можливість зменшення відсотків річних нижче 3%, встановлених чинним законодавством.

Отже, справа №902/417/18 не є подібною до справи №905/707/23, оскільки в зазначених справах різні фактичні обставини.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №5023/10655/11 (922/1379/20), від 03.02.2021 у справі №5023/10655/11 (922/474/20), від 07.09.2021 у справі №927/184/13-г (927/1074/20), від 04.02.2020 у справі №918/116/19, а також послідовно підтримані, зокрема, у постановах 24.06.2021 у справі №904/3177/20, від 31.05.2023 у справі №914/2453/21, від 20.02.2023 у справі №910/15411/21, від 07.03.2023 у справі №910/17556/21.

Отже, на переконання суду, у даному випадку, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, відсутні підстави для зменшення 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що ухвали про відкриття провадження у даній справі та про відкладення підготовчих засідань відповідач отримував вчасно, однак визнання позову в частині основного боргу відповідачем відбулось вже після закриття підготовчого провадження, підстави для повернення з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору позивачу відсутні.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню на користь позивача.

Оскільки позивачем при зверненні із позовом до суду надмірно сплачений судовий збір у розмірі 0,01 грн (1,5% від заявленої суми 2642540,34 грн становить 39638,11 грн), то судовий збір у розмірі 0,01 грн може бути повернутий з державного бюджету за клопотання позивача. На час прийняття рішення клопотання про повернення судового збору від позивача не надходило, що не позбавляє останнього права подати зазначене клопотання після прийняття рішення.

Керуючись ст.ст. 46, 73-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Слов`янський машинобудівний завод» (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Світлодарська, буд. 65, ідентифікаційний код 01412377) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МИР» (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Гулі Корольової, буд. 12, кв. 21, ідентифікаційний код 38432167) заборгованість у розмірі 2021649 (два мільйони двадцять одна тисяча шістсот сорок дев`ять) грн 57 коп, 3% річних у розмірі 75271 (сімдесят п`ять тисяч двісті сімдесят одна) грн 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 545618 (п`ятсот сорок п`ять тисяч шістсот вісімнадцять) грн 95 коп. та судовий збір у розмірі 39638 (тридцять дев`ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн 11 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.10.2023

Суддя М.В. Хабарова