ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 917/1085/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Полтавської міської ради - Дзюбла О. І.,

Приватного підприємства «Карсад І» - не з`явився,

Приватного підприємства «Алмаз-Авто» - Остапенко І. О.,

ОСОБА_1 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Полтавської міської ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 (у складі колегії суддів: Істоміна О. А. (головуючий), Попков Д. О., Стойка О. В.)

у справі № 917/1085/22

за позовом Полтавської міської ради

до Приватного підприємства «Карсад І», Приватного підприємства «Алмаз-Авто»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 ,

про припинення права власності, визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Полтавська міська рада звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного підприємства «Карсад І» ( далі - ПП «Карсад І»), Приватного підприємства «Алмаз-Авто» (далі - ПП «Алмаз-Авто»), в якому просила суд:

- припинити право приватної власності ПП «Карсад І» на об`єкт нерухомого майна: будівлю охорони 1989 року побудови 20,5 кв. м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 850,71 кв. м, ворота (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40, номер запису про право власності: 14672835, з дати ухвалення скасованого рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.05.2015, тобто з 12.05.2015;

- визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу від 02.11.2020, підписаний між ОСОБА_1 та директором ПП «Aлмаз-Авто» Артем`євим В. І.;

- припинити право приватної власності ПП «Aлмаз-Авто» на об`єкт нерухомого майна: будівлю охорони 1989 року побудови 20,5 кв. м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 850,71 кв. м, ворота (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40, номер запису про право власності: 39046223, з дати державної реєстрації права власності, тобто з 03.11.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне майно розміщено на земельній ділянці, яка є комунальною власністю, та було незаконно зареєстровано за відповідачами як об`єкт нерухомості, що порушує права територіальної громади м. Полтави як власника землі.

Ухвалю Господарського суду Полтавської області від 20.09.2022 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 позов задоволено частково. Визнано недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу, виданий 02.11.2020, посвідчений 03.11.2020 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Цвітоха Ю. М., в частині передачі до статутного капіталу ПП «Aлмaз-Авто» нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40, адреса об`єкту нерухомого майна: АДРЕСА_1 , опис об`єкта: будівля охорони 1989 року побудови, загальна площа 20,5 кв .м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м; припинено право приватної власності ПП «Aлмaз-Авто» на цей об`єкт нерухомого майна. В іншій частині - в позові відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 рішення Господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 в частині задоволення позовних вимог скасовано, у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, у серпні 2023 року Полтавська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 скасувати, а рішення Господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.09.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 917/1085/22 за касаційною скаргою Полтавської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.10.2023.

До Верховного Суду надійшли клопотання представника ПП «Aлмaз-Авто», Полтавської міської ради та ОСОБА_1 про перенесення/відкладення розгляду касаційної скарги Полтавської міської ради у справі № 917/1085/22.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.10.2023 відкладено розгляд касаційної скарги Полтавської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 у справі № 917/1085/22 на 18.10.2023.

14.10.2023 ПП «Aлмaз-Авто» надіслано до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу.

ПП «Карсад І», ОСОБА_1 не скористались своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу та в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.

Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення зазначеним учасникам справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, а також те, що зазначені учасники справи не зверталися до суду з будь-якими заявами щодо розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників ПП «Карсад І», ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Полтавської міської ради, та ПП «Алмаз-авто», дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Як установлено судами попередніх інстанцій, рішенням Октябрського районною суду м. Полтави від 12.05.2015 у №554/5366/15-ц задоволено позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Комунального підприємтва «Полтава-сервіс», треті особи: Реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції, «ПП Карсад І», визнано за ПП «Карсад І» право власності на об`єкти майна за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівлю охорони А-1, 1989 року побудови, площею 20,5 кв. м; вбиральню Б-1, площею 4,4 кв. м; огорожу № 2 металева сітка в металевих стовпах, площею 850,71 кв. м; ворота № 1 металева сітка в металевих стовпах, площею 8,5 кв. м; замощення № 3 асфальт площею 9 002,0 кв. м; зобов`язано Реєстраційну службу Полтавською міського управління юстиції зареєструвати за ПП «Карсад І» право власності на зазначені об`єкти.

Надалі, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.12.2018 у справі № 554/5366/15-ц роз`яснено рішення Октябрського районного суду м. Полтави 12.05.2015, у якій зазначено, що майно ПП «Карсад І» зареєстроване у Державному реєстрі нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, а саме: будівля охорони А-1, 1989 року побудови, площею 20,5 кв. м; вбиральня Б-1, площею 4,4 кв. м; огорожа № 2 - металева сітка в металевих стовпах, площею 850,71 кв. м; ворота № 1 - металева сітка в металевих стовпах, площею 8,5 кв. м; замощення № 3 - асфальт площею 9 002,0 кв. м, знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :18:009:0082 за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30.10.2020 у справі № 554/5366/15-ц апеляційну скаргу Полтавської міської ради задоволено, рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 12.05.2015 та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 04.12.2018 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 554/5366/15-ц скасовано ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18.08.2020 та постанову Полтавського апеляційного суду від 30.10.2020, а справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 17.01.2022 у справі № 554/5366/15-ц, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06.07.2022, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.05.2015 та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 04.12.2018 скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову та у задоволенні заяви ПП «Карсад І» про роз`яснення рішення.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.09.2022 за територіальною громадою міста Полтави в особі Полтавської міської ради 27.06.2013 ареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку за адресою: Київське шосе, 70а, м. Полтава, кадастровий номер: :18:009:0082 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Після реорганізації у 2021 року шляхом приєднання до Полтавської міської ради сільських рад територіальна громада міста Полтави є Полтавською міською територіальною громадою (рішення Полтавської міської ради від 29.01.2021 «Про реорганізацію шляхом приєднання Абазівської сільської ради, Бричківської сільської ради, Валківської сільської ради, Гожулівської сільської ради, Ковалівської сільської ради, Пальчиківської сільської ради, Сем`янівської сільської ради, Супрунівської сільської ради, Тахтаулівської сільської ради, Чорноглазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області до Полтавської міської ради»).

За Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.09.2022:

- 21.05.2016 за ПП «Карсад І» на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.05.2015 та ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 04.12.2018 у справі № 554/5366/15-ц зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю охорони 1989 року побудови 20,5 кв. м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 850,71 кв. м, ворота (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м, розташований за адресою: Київське шосе, 70а, м. Полтава (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40);

- 28.02.2020 право приватної власності ПП «Карсад І» на зазначений об`єкт припинено;

- 28.02.2020 на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2020 № 747 за ОСОБА_1 зареєстровано права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю охорони 1989 року побудови 20,5 кв. м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 850,71 кв. м, ворота (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40);

- 03.11.2020 право приватної власності ОСОБА_1 на зазначений об`єкт припинено;

- 03.11.2020 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу від 02.11.2020 за ПП «Алмаз-Авто» зареєстровано права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю охорони 1989 року побудови 20,5 кв. м, вбиральня 4,4 кв. м, огорожа (металева сітка в металевих стовпах) 850,71 кв. м, ворота (металева сітка в металевих стовпах) 8,5 кв. м, замощення (асфальт) 900,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40).

Полтавська міська рада, звертаючись до суду з наведеними вище позовними вимогами, обґрунтувала їх порушенням права територіальної громади як власника земельної ділянки, на якій розміщено та незаконно зареєстровано за відповідачами спірне майно як об`єкт нерухомості. При цьому, позивач зазначає, що під час вирішення судами спору у справі № 554/5278/15-ц, відповідачі незаконно зареєстрували право приватної власності на спірний об`єкт на підставі рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 12.05.2015 у справі № 554/5278/15-ц, яке було чинне на той час, проте, надалі скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 17.01.2022, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06.07.2022.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу від 02.11.2020 та припинення права приватної власності ПП «Aлмаз-Авто» на спірний об`єкт нерухомого майна, виходив із їх обґрунтованості. Разом з цим, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про припинення права приватної власності за ПП «Карсад І», суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цієї позовної вимоги, оскільки ПП «Карсад І» станом на дату подання позовної заяви не було власником зазначеного майна.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, встановив відсутність порушеного та оспорюваного права Полтавської міської ради та обрання позивачем неефективного способу захисту прав та інтересів, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна від 02.11.2020 та припинення права приватної власності ПП «Aлмаз-Авто» на спірне майно. При цьому суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про припинення права приватної власності за ПП «Карсад І» є неефективним та неналежним способом захисту.

Полтавська міська рада, у поданій касаційній скарзі, обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, послалось на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статей 15, 16,203, 215, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), положень законів України «Про місцеве самоврядування», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», без урахування висновків щодо застосування цих норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 917/1970/20, від 18.01.2022 у справі № 917/10/21, від 21.06.2022 у справі № 917/962/21. При цьому скаржник зазначає, що спірний об`єкт майна є тимчасовою комунальною автостоянкою. Оскільки міська рада має право на захист права власності на земельну ділянку, яка є комунальною власність визнання оспорювано акту недійсним та припинення права власності ПП «Алмаз-Авто» на спірний об`єкт призведе до відновлення прошених прав, зокрема, до відновлення володіння та розпорядження земельною ділянкою та об`єктів її благоустрою.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зі змісту зазначеної норми права випливає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах доводів і вимог касаційної скарги, виходить із такого.

За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені статтею 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1).

Відповідно до Статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що всі заявлені у справі № 917/1085/22 позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відсуне порушене право Полтавської міської ради та позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

Верховний Суд не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, звертаючись до суду з цим позовом, Полтавська міська рада обґрунтувала свої позовні вимоги наявністю порушених прав та законних інтересів Полтавської територіальної громади на земельну ділянку як її власника, на якій розташоване та незаконно зареєстроване спірне майно як об`єкт нерухомості.

Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені і в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, зокрема землю.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

Отже, за позовом про визнання недійсним правочину та припинення права власності на нерухоме майно, що було набуте на підставі такого правочину, позивачем може бути власник земельної ділянки, на якій таке нерухоме майно розташоване.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 917/1970/20, від 18.01.2022 у справі № 917/10/21, від 21.06.2022 у справі № 917/962/21 у подібних правовідносинах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність порушеного права Полтавської міської ради, що суперечить висновкам Верховного Суду, наведеним у зазначених вище постановах.

При цьому, суд апеляційної інстанції не дослідив та не надав оцінки обставинам належності позивачу на праві власності спірної земельної ділянки, а також неможливості використання позивачем цієї земельної ділянки для власних потреб у зв`язку з розташуванням на ній спірного об`єкту нерухомості.

Стверджуючи, що визнання недійсним оспорюваного акту приймання-передачі нерухомого майна призведе до порушення прав ПП «Алмаз-Авто», як власника всього отриманого за цим актом, у тому числі і майна, яке не є предметом позовних вимог, суд апеляційної інстанції, не дослідив і не надав оцінку обставинам порушення прав позивача у взаємозв`язку із змістом акту приймання-передачі, зокрема, щодо того на яких саме підставах відповідачі набули права власності на спірне майно, чи був ОСОБА_1 власником цього майна на час укладення оспорюваного акту, чи мав правові підстави для його передачі до статутного капіталу ПП «Алмаз-Авто».

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236 ЦК України).

Статтею 231 ЦК України визнається непорушність прав власності (частина 1).

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Перелік підстав припинення права власності наведено у частині 1 статті 346 ЦК України і він не є вичерпним. Так, відповідно до 2 другої цієї статті право власності може бути припинено в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із частиною 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справ № 916/675/15.

Верховний Суд звертає увагу, що у справі, що розглядається, позовна вимога про припинення права приватної власності ПП «Aлмаз-Авто» на спірний об`єкт нерухомого майна заявлена Полтавською міською радою саме у взаємозв`язку із вимогою про визнання акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу від 02.11.2020, на підставі якого ПП «Aлмаз-Авто» і набуло відповідне право власності на цей об`єкт, тобто є похідною вимогою.

Таким чином, вирішення питання про наявність/відсутність підстав для припинення права власності ПП «Aлмаз-Авто» на спірний об`єкт нерухомого майна, залежить саме від правильного встановлення, належного дослідження та оцінки обставин, якими Полтавською міською радою обґрунтовано позовну вимогу про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу від 02.11.2020.

З огляду на викладене, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу від 02.11.2020 та припинення права власності, є передчасним.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 917/962/21.

Таким чином, при розгляді касаційної скарги Полтавської міської ради підтвердилась підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частиною 2 статті 287 ГПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У зв`язку з наведеним оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає, оскільки суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не встановив пов`язані з ними наведені вище обставини, що входили до предмета доказування, отже, рішення суду апеляційної інстанції не можна визнати законними і обґрунтованими.

Порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливило встановлення наведених вище фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Враховуючи, що при розгляді касаційної скарги Полтавської міської ради підтвердилась підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частиною 2 статті 287 ГПК України, а також те, що для вирішення спору по суті необхідно встановити обставини та надати оцінку доказам, про що було зазначено вище, враховуючи положення пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід взяти до уваги викладене, повно й об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, надати оцінку доводам і запереченням усіх учасників справи, врахувати висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у зазначених вище постановах та вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Полтавської міської ради задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 у справі № 917/1085/22 скасувати.

3. Справу № 917/1085/22 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: В. А. Зуєв

І. С. Міщенко