ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" жовтня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1672/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Хмельницький О.В.

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 916/1672/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ДНІПРОПРОЕКТ"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРТІС БІЛДІНГ"

про стягнення 381 187, 26 грн.

за участю представників:

від позивача: Швець М.В. ордер серія АЕ №1186199 від 03.04.2023;

від відповідача: не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НВФ ДНІПРОПРОЕКТ" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРТІС БІЛДІНГ" заборгованості за Договором поставки № 250620211 від 25.06.2021 у сумі 271 160,48 грн., пені у розмірі 177 223,80 грн., 3% річних у сумі 13 186,93 грн., штрафу у сумі 44 616,05 грн., а також судових витрат, які складаються із судового збору у сумі 7 592,80 грн. та витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №250620211 від 25.06.2021 щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.04.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ДНІПРОПРОЕКТ" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 25.05.2023 о 10:00, із повідомленням учасників справи про підготовче засідання.

05.05.2023 господарським судом постановлено ухвалу, якою задоволено заяву позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ ДНІПРОПРОЕКТ» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх.№14831/23 від 04.05.2023.

У клопотанні за вх.№17128/23 від 24.05.2023 позивач повідомив суд про те, що після відкриття провадження у справі позивач отримав від відповідача підписаний з боку останнього Акт звірки взаєморозрахунків станом на 06.06.2022, відповідно до якого заборгованість відповідача станом на 22.06.2022 за Договором поставки № 250620211 від 25.06.2021 становила 446 160,48 грн. Разом з тим, позивач зауважив, що після цього 15.09.2022 відповідач сплатив 75 000,00 грн. та 08.12.2022 - 100 000 грн., що відображено в розрахунку штрафних санкцій, доданому до позову. Після звернення з позовом 14.04.2023 відповідач сплатив ще 50 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 14.04.2023 №335636.

У підготовчому засіданні 25.05.2023, за відсутністю представників сторін, судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, та якою підготовче провадження продовжено на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 22.06.2023 о 10:20, із викликом учасників справи у підготовче засідання, яке судом постановлено провести у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника позивача.

10.06.2023 за вх.№20369/23 господарським судом одержано заяву позивача, в якій позивач зазначив, що якщо в час призначеного слухання 22.06.2023 будуть технічні проблеми зі зв`язком, то позивач повністю підтримує позов та просить стягнути з відповідача з урахуванням часткових оплат останнього заборгованість у сумі 271 160, 48 грн.

21.06.2023 за вх.№20369/23 господарським судом одержано заяву позивача, в якій останній просить задовольнити позов з урахуванням часткової оплати відповідачем 14.04.2023 50 000 грн. (тобто, основна заборгованість зменшилась до 221 160,48 грн.)

22.06.2023 о 10:00 судове засідання не відбулось, через проведення ГУДСНС України в Одеській області спільно з ГУНП в Одеській області оперативно-розшуковий заходів з приводу анонімного повідомлення про закладення вибухового приладу в адміністративній будівлі, у зв`язку з чим всі працівники та відвідувачі суду були евакуйовані з адміністративної будівлі суду та ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.06.2023 призначено підготовче засідання на 02.08.2023 об 10:30, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

22.06.2023 за вх.№20554/23 господарським судом одержано відзив.

24.07.2023 за вх.№25050/23 господарським судом одержано заяву, в якій позивач повідомляє про сплату відповідачем 26.06.2023 75 000 грн. за договором №250320211. Відповідно основна заборгованість за договором поставки №250320211 від 25.06.2021 за період з часу звернення з позовом до суду у цій справі зменшилась на 125 000 грн. та складає 146 160, 48 грн. Таке зменшення зовсім не стосується штрафних санкцій, оскільки вони нараховані до 03.04.2023.

02.08.2023 підготовче засідання не відбулось, через тимчасову непрацездатність судді Смелянець Г.Є. та ухвалою суду від 04.08.2023 підготовче засідання призначено на 20.09.2023 о 10:40, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 20.09.2023, за участю представника позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, судом постановлено протокольну ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено судове засідання щодо розгляду справи по суті на 18.10.2023 о 11:00, із викликом учасників справи у судове засідання та проведенням судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника позивача.

У судовому засіданні 18.10.2023, за участю представника позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, судом на підставі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідач у судове засідання 18.10.2023 не з`явився та про причини нез`явлення суд не повідомив. При цьому, про дату час та місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Стислий виклад позиції позивача:

- 25.06.2021 сторони уклали Договір поставки №250620211, щодо поставки позивачем відповідачу металопродукції. При цьому, позивач та відповідач у вищезгаданому договорі узгодили обов`язок відповідача оплатити Товар шляхом передплати 100% або у строки, що зазначені у специфікаціях або у гарантійних листах до Договору (п. 2.4.1. Договору). У випадку поставки постачальником товару за відсутності оплати 100% вартості товару вважається, що обов`язок оплатити товар наступив для покупця у день такої поставки товару.

- станом на 11.11.2021 у відповідача була наявна передплата в розмірі 329 360,41 грн. Після поставки 11.11.2021 металопродукції на суму 579 288,08 грн. відповідач розрахувався за неї не в належний строк (в день поставки) та не повністю. В подальшому поставки та розрахунки за договором тривали, але відповідач допускав порушення умов договору та не в повному обсязі розраховувався з позивачем за фактами поставок партій

металопродукції.

- у зв`язку із порушенням відповідачем оплат позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 177 223,80 грн., 3% річних у сумі 13 186,93 грн. та штраф у сумі 44 616,05 грн.

- після відкриття провадження у справі позивач отримав від відповідача підписаний з боку останнього Акт звірки взаєморозрахунків станом на 06.06.2022, який передавався відповідачу влітку 2022 для підписання, але не був повернутий своєчасно. Відповідно до цього Акту звірки заборгованість відповідача станом на 22.06.2022 за Договором поставки №250620211 від 25.06.2021 становила 446 160,48 грн. Позивач зауважує, що після цього 15.09.2022 відповідач сплатив 75 000 грн., 08.12.2022 - 100 000 грн. Після звернення з позовом 14.04.2023 відповідач сплатив ще 50 000 грн. та 26.06.2023 відповідач сплатив ще 75 000 грн.

- основна заборгованість за договором за період з часу звернення з позовом до суду у цій справі зменшилась на 125 000 грн. і складає 146 160, 48 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача:

- остання оплата за Договором мала місце 14.04.2023 в розмірі 50 000 грн., тобто на момент звернення до суду відповідна заборгованість складала 221 160,48 грн., про що достеменно відомо позивачу. Відповідач не заперечує факту укладення зазначеного вище договору, але пропонує позивачу підписати акт звірки, погодити об`єми тощо та для здійснення взаєморозрахунків. Після підписання акту звірки відповідачем буде вжито вичерпних заходів з виконання відповідних зобов`язань.

- недотримання строків оплати є наслідком військової агресії рф проти України та введенням з 24.02.2022 воєнного стану, що на думку відповідача є форс-мажорними обставинами. Суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18).

- зважаючи на відсутність у матеріалах даної справи письмових доказів витрат на правову допомогу, не вбачається за можливе встановити зміст правовідносин між позивачем та адвокатом, зокрема, щодо порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок та умови його сплати, повернення тощо, оскільки ці критерії визначаються лише в договорі про надання правової допомоги.

Обставини справи встановлені судом.

25.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НВФ ДНІПРОПРОЕКТ» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРТІС БІЛДІНГ» (Покупець) укладено договір поставки №250620211, згідно з яким Постачальник зобов`язується передати у встановлений у даному Договорі термін у власність Покупця металопродукцію, надалі - «ТОВАР», а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його вартість відповідно до умов цього Договору.

У п. 1.2. договору зазначено, що ціна, загальна кількість, асортимент, сортамент, розгорнута номенклатура ТОВАРУ, умови та строки поставки визначаються у специфікаціях, видаткових накладних, актах прийому-передачі тощо, що у разі їх підписання є невід`ємними частинами цього Договору. У разі підписання уповноваженою особою Покупця видаткової накладної на відповідну партію товару, ціна зазначена у такій видатковій накладній є узгодженою сторонами та такою, що підлягає оплаті Покупцем.

Згідно з п. 2.4. договору оплата товару здійснюється на наступних умовах:

100% передплата або у строки, що визначені у специфікаціях (у випадку її укладання Сторонами) до цього договору або у гарантійних листах. У випадку поставки Постачальником товару за відсутності оплати 100 % вартості товару вважається, що обов`язок оплатити товар наступив для покупця у день такої поставки товару (пп. 2.4.1 договору).

Відповідно до п. 3.1. договору поставка ТОВАРУ здійснюється на умовах DAP (склад Покупця: м. Одеса, вул. Приморська, 47) згідно Міжнародних правил тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року (далі - "ІНКОТЕРМС") з врахуванням особливостей, встановлених цим Договором.

У п. 3.3. зазначено, що Товар вважається поставленим Постачальником і прийнятим Покупцем з моменту підписання сторонами видаткової та товарно-транспортної накладної.

Згідно з п. 5.2. договору за прострочення строків оплати Товару, встановлених в цьому Договорі та додатках до нього, Покупець, сплачує Постачальникові пеню 0,5 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми заборгованості за кожен день прострочення. У разі прострочення оплати більш ніж на 10 календарних днів Покупець додатково до пені сплачує штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого своєчасно Товару.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 29 грудня 2023 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між Сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну цього Договору жодна із Сторін не повідомила іншу Сторону про свій намір припинити дію Цього Договору, він автоматично продовжується (п. 7.3. договору).

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 4 468218, 09 грн., про що свідчать підписані між сторонами видаткові накладні, а саме: №ОД2001 від 11.11.2021, №ОД2037 від 17.11.2021, №ОД2098 від 24.11.2021, №ОД2171 від 06.12.2021, №ОД2178 від 07.12.2021, №ОД2250 від 17.12.2021, №ОД2267 від 21.12.2021, №ОД2281 ввід 22.12.2021, №ОД2319 від 29.12.2021, №ОД252 від 10.02.2022.

Також поставка товару відповідачу підтверджується товарно-транспортними накладними.

Окрім того, позивач надав до суду акт звірки взаєморозрахунків, який підписаний відповідачем, та згідно з яким заборгованість останнього за поставлений позивачем товар станом на 06.06.2022 становить 446160,48 грн.

Поряд з цим, згідно з розрахунком позивача станом на 03.04.2023, заборгованість відповідача становить 271 160,48 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем основного боргу у розмірі 271 160,48 грн., позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 177 223,80 грн., 3% річних у сумі 13 186,93 грн., штраф у сумі 44 616,05 грн. та звернувся з даним позовом до суду.

Після відкриття провадження відповідач сплатив позивачу 14.04.2023 50 000 грн., про що свідчить платіжна інструкція №335636 від 14.04.2023 та 22.06.2023 - 75 000 грн., про що свідчить платіжна інструкція №16726 від 26.06.2023.

В свою чергу позивачем у заяві від 21.06.2023 за вх.№20369/23 та заяві від 24.07.2023 за вх.№25050 зменшено розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу до 146 160,38 грн.

Висновки суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір поставки №250320211 від 25.06.2021, згідно з яким позивач зобов`язався передавати у власність відповідача товар, а відповідач зобов`язався прийняти Товар та оплатити його вартість у день такої поставки товару.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 762 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу вимог ч. 7 ст. 193 ГК України законодавцем в імперативному порядку закріплено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 525 Цивільного Кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Між тим, як встановлено господарським судом на підставі поданих позивачем доказів (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, акту звірки взаєморозрахунків станом на 06.06.2022) відповідач не оплатив поставлений позивачем товар у встановлений умовами договору поставки строк, внаслідок чого заборгованість відповідача станом на момент розгляду справи становить 146 160, 48 грн.

При цьому, жодних доказів, які спростовують наявність відповідної заборгованості відповідач до суду не надав.

Посилання відповідача на те, що ним здійснено часткову оплату поставленого позивачем товару в сумі 50 000 грн. 14.04.2023 та на момент звернення до суду заборгованість відповідача становить 221160,48 грн., господарський суд до уваги не приймає, оскільки з позовом до суду позивач звернувся 10.04.2023 шляхом подання позову засобами поштового зв`язку, про що свідчить наявний у справі поштовий конверт, а відтак на момент звернення позивача до суду з позовом заборгованість відповідача становила 271160,48 грн.

Водночас після постановлення господарським судом ухвали про відкриття провадження у справі за позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «НВФ ДНІПРОПРОЕКТ» від 26.04.2023, позивачем подано до суду заяву за вх.№20369/23 від 21.06.2023, якою розмір позовних вимог зменшено до 221160,48 грн. у зв`язку із тим, що відповідачем 14.04.2023 було проведено оплату 50 000 грн.

Щодо посилань відповідача, що недотримання строків оплати є наслідком військової агресії рф проти України та введенням з 24.02.2022 воєнного стану та є форс-мажорними обставинами, господарський суд до уваги не приймає, оскільки зобов`язання відповідача по оплаті за отриманий товар виникло ще до введення Указом Президента України воєнного стану з 24.02.2022.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 5.2. договору за прострочення строків оплати Товару, встановлених в цьому Договорі та додатках до нього, Покупець, сплачує Постачальникові пеню 0,5 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми заборгованості за кожен день прострочення. У разі прострочення оплати більш ніж на 10 календарних днів Покупець додатково до пені сплачує штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого своєчасно Товару.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок штрафу у розмірі 10 % від суми прострочки, який здійснений позивачем та згідно з яким розмір штрафу становить 44616,05 грн., судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені який здійснений позивачем та згідно з яким розмір пені становить 177223,80 грн., судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Разом з тим, господарський суд враховує норми матеріального права, а саме ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, які встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також суд акцентує увагу на тому, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Водночас, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі аналізу поданих доказів та їх об`єктивної оцінки, господарський суд враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру пені, а також виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, в умовах воєнного стану, введеного за наслідком збройної агресії Росії проти України, враховуючи здійснені відповідачем оплати під час розгляду даної справи у суді, вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо необхідності зменшення розміру нарахованої відповідачу пені до 88611,90 грн.

На думку суду, стягнення з відповідача такої суми неустойки компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків оплати, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, із врахуванням нарахованого штрафу та 3 % річних, не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. Суд враховує, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір 3 % річних становить 13186,93 грн., господарським судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ДНІПРОПРОЕКТ".

Відповідно до п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги викладене та підставі ст.129 ГПК України судові витраті щодо сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., господарський суд виходить з наступного.

У п.1 ч.3 ст.123 ГПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як встановлено господарським судом, позивачем на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надано до суду:

- орієнтовний розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.;

- ордер про надання правничої (правової) допомоги серія АЕ №1186199 від 03.04.2023;

- договір про надання правничої допомоги від 13.03.2023, який укладений між Адвокатом Швець Мариною Вікторівною (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВФ ДНІПРОПРОЕКТ" (Клієнт), та згідно з яким Адвокат зобов`язується надати Клієнту визначені цим Договором правничу допомогу щодо захисту прав та інтересів Клієнта в процесі вирішення питання про стягнення заборгованості з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КАРТІС БІЛДІНГ" (код 43006241).

Відповідно до п. 4.1. договору Клієнт оплачує послуги Адвоката з урахуванням співмірності зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних послуг, обсягом наданих адвокатом послуг. Сторони домовилися, що вартість однієї години роботи адвоката складає 2 000,00 грн. Надання Адвокатом правничої допомоги Клієнту підтверджується актами приймання-передачі правничої допомоги та квитанціями про оплату.

- акт приймання-передачі правничої допомоги від 04.04.2023, згідно з яким Клієнт отримав в повному обсязі, а Адвокат надала в повному обсязі наступну правничу допомогу відповідно до умов укладеного між ними Договору про надання правничої допомоги від 13 березня 2023 року, за таке: 1. Підготовку Позовної заяви до TOB «КАРТІС БІЛДІНГ» (договір поставки № 250620211 від 25.06.2021) про стягнення заборгованості за договором поставки (усього за 3 години загальною вартістю 6 000,00 грн: 03 квітня 2023 року з 08:00 год. до 11:00 год.); 2.Підготовку Розрахунку штрафних санкцій (до вказаного в п. 1 позову; за 2 години загальною вартістю 4 000,00 грн.: 03 квітня 2023 року з 11:00 год. до 13:00 год.). 04 квітня 2023 року Клієнтом сплачено, а Адвокатом отримано усього 10 000,00 (десять тисяч) гривень. Сторони претензій одна до одної не мають.

Відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див. додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 02.06.2014), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Господарський суд зазначає, що пПід час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2)з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Аналогічні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19. Ці висновки було підтверджено і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

З огляду на вищевикладене, при визначенні обґрунтованості заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд вважає, що надання таких послуг, як підготовка розрахунку штрафних санкцій (2 години роботи загальною вартістю 4 000 грн.), фактично входить до наданих послуг із підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості (3 години роботи вартістю 6000 грн.), оскільки до змісту позовної заяви включено, як розмір самої заборгованості, такі і розмір пені, штрафу, та 3% річних.

За таких обставин, враховуючи заперечення відповідача щодо судових витрат позивача у відзиві на позов, а також з огляду на специфіку та складність справи, результат її вирішення, обсяг, вид та зміст наданих послуг, господарський суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності, розумності судових витрат та верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, дійшов висновку про зменшення розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до 6000 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ДНІПРОПРОЕКТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРТІС БІЛДІНГ" про стягнення 146 160,48 грн. задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРТІС БІЛДІНГ" (65026, Одеська обл., місто Одеса, Ланжеронівський узвіз, будинок 1; електронна адреса ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ДНІПРОПРОЕКТ" (50072, м. Кривий Ріг, вул. Кременчуцька, буд. 69 ; електронна адреса ) заборгованість за Договором поставки № 250620211 від 25.06.2021 у сумі 146 160 (сто сорок шість тисяч сто шістдесят) грн. 48 коп., пеню у розмірі 88 611 (вісімдесят вісім тисяч шістсот одинадцять) грн. 90 коп., 3% річних у сумі 13 186 (тринадцять тисяч сто вісімдесят шість) грн. 93 коп., штраф у сумі 44 616 (сорок чотири тисячі шістсот шістнадцять) грн. 05 коп., а також судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 5 717 (п`ять тисяч сімсот сімнадцять) грн. 81 коп. та витрат на правничу допомогу у сумі 6 000 (шість тисяч) грн.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 27 жовтня 2023 р.

Суддя Г.Є. Смелянець