РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023Справа № 910/7266/23

За позовом Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі

1) Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України;

2) Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області

до 1) Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельне управління "Промбудколія"

про визнання недійсним рішення та договору, стягнення 3 018 904,80 грн.

Суддя Борисенко І. І.

Секретар судового засідання Шилін Є. О.

за участю представників сторін:

прокурор: Гаврилюк О. М.

від позивача-1, 2: не з`явився

від відповідача-1: Мунтян О. Л.

від відповідача-2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернувся керівник Бердянської окружної прокуратури Запорізької області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі - Мінінфраструктури, позивач-1) та Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (далі - Держаудитслужба, позивач-2) до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - ДП "АМПУ", відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельне управління "Промбудколія" (далі - ТОВ "РБУ "Промбудколія", відповідач-2), в якому прокурор просить суд:

- визнати недійсним рішення з визначення переможця, оформлене протоколом № 125 тендерного комітету Бердянської філії ДП "АМПУ" від 20.09.2017;

- визнати недійсним договір № 77-В-БЕФ-17 від 03.10.2017 закупівлі послуг "Поточний ремонт відбійних пристроїв та ремонт покриття у перехідній зоні на причалі № 8 інв. № 7809", укладений між ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії та ТОВ "РБУ "Промбудколія";

- стягнути з ТОВ "РБУ "Промбудколія" на користь ДП "АМПУ" в особі Бердянської філії 3 018 904,80 грн, а з ДП "АМПУ" одержані ним за рішенням суду кошти у сумі 3 018 904,80 грн, стягнути в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби.

У обґрунтування поданого позову прокурор зазначає, що під час проведення публічних закупівель в системі "ProZorro" на закупівлю послуг "Поточний ремонт відбійних пристроїв та ремонт покриття у перехідній зоні на причалі № 8 інв. № 7809" були допущені порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що спотворили результати відкритих торгів, проведених ДП "АМПУ" в особі Бердянської філії, за результатами яких ТОВ "РБУ "Промбудколія" було визнано переможцем. У зв`язку з такими обставинами, прокурор просить визнати недійсним рішення з визначення переможця, оформленого протоколом № 125 тендерного комітету Бердянської філії ДП "АМПУ" від 20.09.2017 та укладений між відповідачами договір № 77-В-БЕФ-17 від 03.10.2017 на підставі ст. 203, 215, 228 ЦК України із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 позовна заява була прийнята до розгляду, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

До початку розгляду справи по суті (12.06.2023) прокурор подав заяву про збільшення розміру майнової вимоги в частині стягнення перерахованих відповідачу-2 на виконання договору № 77-В-БЕФ-17 від 03.10.2017 грошових коштів у сумі 3 517 613,64 грн. Інші вимоги в частині визнання недійсним рішення та договору № 77-В-БЕФ-17 від 03.10.2017 прокурор залишив без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказана заява була подана позивачем з додержанням вимог ст. 46 ГПК України та прийнята судом до розгляду, має місце нова ціна позову в частині стягнення грошових коштів виходячи з якої й вирішується спір по суті.

12.06.2023 позивач-2 (Держаудитслужби) надав письмові пояснення, в яких Держаудитслужба зазначає про те, що, оскільки процедура закупівлі послуг "Поточний ремонт відбійних пристроїв та ремонт покриття у перехідній зоні на причалі № 8 інв. № 7809" є завершеною , а договір закупівлі є виконаним, то позивач-2 не має правових підстав для проведення моніторингу зазначених закупівель, а тому контрольні заходи у цій частині позивачем-2 не здійснювались.

29.06.2023 від позивача-1 (Мінінфраструктури) надійшли пояснення по справі, в яких Міністерство зазначає, що положеннями Статуту ДП "Адміністрація морських портів України" не визначені повноваження уповноваженого органу управління, яким є міністерство, щодо погодження укладання господарських договорів, у тому числі за результатами процедури закупівлі. У зв`язку з тим, що процедура закупівлі здійснювалась через спеціальний електронний майданчик, то ДП "АМПУ" не знало і не могло знати про недобросовісність учасників закупівлі. Також вказав, що видатки на закупівлю послуг "Поточний ремонт відбійних пристроїв та ремонт покриття у перехідній зоні на причалі № 8 інв. № 7809" були сплачені ДП "Адміністрація морських портів України" власними коштами, які не є коштами державного бюджету, а отримані за рахунок здійснення господарської діяльності підприємства. Вважав позовні вимоги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

20.06.2023 від відповідача-1 - ДП "АМПУ" надійшов відзив на позов, у якому останній проти позову заперечив, зазначив, що договір № 77-В-БЕФ-17 від 03.10.2017 закупівлі послуг "Поточний ремонт відбійних пристроїв та ремонт покриття у перехідній зоні на причалі № 8 інв. № 7809" виконаний обома сторонами в повному обсязі; на дату укладання цього договору відповідач-1 не міг дізнатись, що відповідач-2 під час підготовки документації в процедурі закупівлі діяв не самостійно, а узгоджував свої дії з іншою особою, яка також була учасником закупівлі - ПП «Владікос». Також вказав, що приписами Закону України "Про публічні закупівлі" не передбачено визнання договору закупівлі недійсним з підстав порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій. Просив відмовити у задоволенні позову.

27.06.2023 від прокурора надійшла відповідь на відзив відповідача-1, у якій, викладені відповідачем-1 у відзиві доводи вважав безпідставними. Додатково вказав про правомірність звернення прокурора в інтересах держави.

17.07.2023 від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив прокурора, у яких зазначено про необґрунтованість вимог прокурора, а 11.09.2023 - додаткові пояснення по суті позовних вимог.

19.07.2023 від прокурора надійшли додаткові письмові пояснення по суті позовних вимог, а 26.09.2023 - заперечення на додаткові пояснення відповідача-1.

06.10.2023 відповідачем-1 були надані додаткові пояснення, у яких останній вказав про відсутність порушених прав позивачів в інтересах яких прокурор звертається з позовом до суду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

У підготовчому засіданні суд розглянув клопотання прокурора, викладене у прохальній частині позову про залучення Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України до розгляду справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів. За результатами розгляду вказаного клопотання суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 18.07.2023, відмовив у його задоволенні як у необґрунтованому, оскільки вважав, що вказана особа не є сторонами спірних відносин, а тому рішення у справі не вплине на її права та обов`язки, вказана особа не буде наділена новими правами та не будуть змінені її наявні права та/або обов`язки за результатами розгляду справи, як це передбачено ст. 50 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 підготовче провадження у справі було закрите, розгляд справи призначено по суті.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті прокурор заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

У судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, представники позивачів та відповідача-2 не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, представник позивача-1 у своїх письмових поясненнях просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Представник відповідача-1 проти позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях по суті спору, просив відмовити у задоволенні позову.

За наслідком дослідження матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засідання 10 жовтня 2023 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та прокурора, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні пояснення обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.08.2017 на веб-порталі уповноваженого органу з питань закупівель "ProZorro" Бердянською філією ДП "Адміністрація морських портів України" (замовник) було опубліковане оголошення UA-2017-08-29-000045-b про проведення закупівлі послуг "Поточний ремонт відбійних пристроїв та ремонт покриття у перехідній зоні на причалі № 8 інв. № 7809". Критерієм відбору переможця була ціна.

Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій участь у зазначеній процедурі закупівлі приймали такі суб`єкти господарювання: ТОВ "РБУ "Промбудколія" з пропозицією 2 998 560,00 грн, ПП "Владікос" з пропозицією 3 000 000,00 грн. та ТОВ «Трестбуд-1» з пропозицією 3 000 000,00 грн.

20.09.2017 за результатами аукціону Бердянською філією ДП "Адміністрація морських портів України" прийнято рішення, оформлене протоколом № 125 тендерного комітету, за яким тендерна пропозиція ТОВ "РБУ "Промбудколія" визнана найбільш економічно вигідною та такою, що відповідала кваліфікаційним критеріям, установленим у тендерній документації замовника, у зв`язку із чим з указаним товариством вирішено укласти договір закупівлі послуг.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлені Законом України "Про публічні закупівлі". Відповідно до ст. 5 вказаного Закону закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Учасники (резиденти та нерезиденти) всіх форм власності та організаційно-правових форм беруть участь у процедурах закупівель/спрощених закупівлях на рівних умовах. Замовники забезпечують вільний доступ усіх учасників до інформації про закупівлю, передбаченої цим Законом. Замовники не мають права встановлювати жодних дискримінаційних вимог до учасників.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких конкурентних процедур: відкриті торги; торги з обмеженою участю; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі.

Розділ IV вказаного Закону містить поетапний порядок проведення відкритих торгів, а саме: розміщення оголошення про проведення відкритих торгів; оприлюднення замовником тендерної документації; порядок подання учасниками своїх пропозицій; розгляд замовником та оцінка тендерних пропозицій на їх відповідність встановленим вимогам Закону та тендерної документації; проведення аукціону та визначення переможця торгів; відхилення пропозицій інших учасників; укладення за результатами торгів договору про закупівлю.

Замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, а саме - оголошення про проведення процедури закупівлі та тендерну документацію - не пізніше ніж за 15 днів до дня розкриття тендерних пропозицій, якщо вартість закупівлі не перевищує межі, встановлені у частині четвертій цієї статті, та не пізніше 30 днів у разі перевищення таких меж (ч. 1 ст. 10 Закону).

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про публічні закупівлі" відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Для проведення процедури закупівлі має бути подано не менше двох пропозицій. Оголошення про проведення процедури відкритих торгів безоплатно оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу відповідно до статті 10 цього Закону (ч. 1 ст. 21 Закону).

Згідно зі ст. 32 Закону замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

Так, 03.10.2017 між ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії (замовник) та ТОВ "РБУ "Промбудколія" (виконавець) був укладений договір № 77-В-БЕФ-17, відповідно до пункту 1.1 якого виконавець зобов`язується надати, а замовник оплатити послуги "Поточний ремонт відбійних пристроїв та ремонт покриття у перехідній зоні на причалі № 8 інв. № 7809".

Ціна договору становить 3 598 272,00 грн. з ПДВ (пункт 3.1 договору).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем-1, що договір закупівлі сторонами повністю виконаний, а за надані відповідачем-2 послуги ДП "Адміністрація морських портів України" перерахувало ТОВ "РБУ "Промбудколія" грошові кошти у сумі 3 517 613,64 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку відповідача-1.

У подальшому, рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.05.2020 № 58/7-рш ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» визнано винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді спотворення результатів торгів (тендерів) при участі у вищезазначеній процедурі закупівлі з ідентифікатором UA-2017-08-29-000045-b.

Під час розгляду адміністративною колегією Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України справи № 58/25-19 були встановлені наступні обставини про:

- спільну стратегію ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» у торгах, яка полягала у не зниженні цінових пропозицій;

- наявність господарських відносин між вказаним суб`єктами господарювання;

- завантаження тендерних пропозицій, вхід до системи «Prozorro» під час електронного аукціону з одних точок доступу до мережі Інтернет, що належать одній і тій же особі;

- використання однакових IP - адрес для доступу до системи «Інтернет- банкінг»,

- залучення одного і того ж працівника;

- використання спільних засобів зв`язку;

- узгоджену цінову поведінку;

- схожість в оформленні документів.

За таких обставин, адміністративна колегія у своєму рішенні від 06.05.2020 № 58/7-рш дійшла висновку, що ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» під час підготовки документації в процедурі закупівлі з ідентифікатором UA-2017-08-29-000045-b діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель та Закону України «Про публічні закупівлі».

Узгодивши свою поведінку та свої тендерні пропозиції ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже спотворили результати проведення замовником відкритих торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії заборонені Законом України «Про захист економічної конкуренції».

Така поведінка ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» становить порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до пункту 1 статті 50, пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Також рішенням адміністративної колегії на ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» був накладений штраф за виявлені порушення у сумі по 68 000,00 грн. з кожного.

Станом на дату розгляду даної справи по суті рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.05.2020 № 58/7-рш є чинним, та законність останнього підтверджена рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.04.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2022 у справі № 908/1256/20.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор зазначає, що внаслідок узгодження ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» поведінки та тендерних пропозицій, вони тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а відтак спотворили результати проведення замовником відкритих торгів, порушивши право відповідача-1 на отримання найбільш ефективного для нього результату, тому договір, укладений за підсумками відкритих торгів підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. З цих же підстав підлягає визнанню недійсним і рішення відповідача-1 з визначення переможця.

Також прокурор просить застосувати передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України наслідки недійсності договору та стягнути з відповідача-2 одержані ним кошти у сумі 3 517 613,64 грн. на користь відповідача-1, а отримані ним за рішенням суду - стягнути в дохід держави.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка, зокрема, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Згідно з частиною 4, 5 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Обираючи форму представництва прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту. Про це йдеться у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі про представництво інтересів в арбітражному судочинстві, яке відповідно до ст. 89 Закону України "Про Конституційний Суд України" є обов`язковим. Згідно з вказаним рішенням інтереси держави можуть збігатися, так і не збігатися з інтересами державних органів. Поняття інтереси держави є оціночним і у кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає, в чому саме відбулося або має відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Одним із ключових для застосування норм ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та визначення згаданого елемента є поняття "інтерес держави".

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора із захисту суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15, від 28.01.2021 у справі № 380/3398/20, від 05.10.2021 у справі № 380/2266/21, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20 та від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18.

Видатками бюджету є кошти, спрямовані на виконання бюджетних програм, передбачених відповідним бюджетом (пункт 13 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України).

Пунктом 6 частини 1 статті 7 указаного Кодексу визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

У свою чергу практична реалізація вказаного принципу бюджетної системи України під час здійснення видатків бюджету досягається завдяки Закону України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.

Так, відповідно до підпункту 1, 2 частини 1 статті 5 цього Закону закупівлі здійснюються за принципами добросовісної конкуренції серед учасників і максимальної економії, ефективності та пропорційності.

Проте, порушення учасниками закупівель вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", спрямованого на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, нівелює можливість втілення вказаних принципів бюджетної системи України та публічних закупівель, призводить до неефективного та неекономного використання бюджетних коштів для придбання товарів, робіт і послуг.

Тому, пред`явлення позову прокурором у такому випадку зумовлено порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення відповідачем-2 порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, призвело до придбання послуги за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

У рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", висловив позицію про те, що під ним потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (п. 2 резолютивної частини).

При цьому згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Статуту ДП "Адміністрація морських портів України", в редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, останнє входить до сфери управління позивача-1 та є державним підприємством, з огляду на, що органом, уповноваженим державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах є саме визначений прокурором центральний орган виконавчої влади.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Моніторинг закупівель здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (частини 1 статті 8 указаного Закону).

Згідно з частини 1 статті 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлі (частини 1 статті 2 цього Закону).

При цьому на підставі пунктів 8, 10 частини 1 статті 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (пп. пп. 1, 3 п. 3 указаного Положення).

Згідно з підпункту 20 пункту 6 зазначеного Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну аудиторську службу України Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Реалізацію повноважень Державної аудиторської служби України на території Запорізької області здійснює Східний офіс Держаудислужби згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 266 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби" та Положення про управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, затвердженого наказом Східного офісу Держаудитслужби від 29.08.2016 №3.

Наказом Держаудитслужби України від 02.06.2016 № 23 затверджено Положення про Східний офіс Держаудитслужби, відповідно до якого основним завданням Офісу є реалізація повноважень Держаудитслужби на території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької та Кіровоградської областей та у складі Офісу утворюються як структурні підрозділи, в т.ч. Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області.

Згідно з підпунктом 18 пункту 6 зазначеного Положення Східний офіс Держаудитслужби має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Таким чином, саме Східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Запорізької області.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19.

Суд вказує, що правильне, в порядку, визначеному законодавством, використання бюджетних коштів беззаперечно становить державний інтерес.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 912/898/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Як вбачається з матеріалів справи прокурор Бердянської окружної прокуратури Запорізької області звертався до Східного офісу Держаудитслужби та Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області із листом від 02.02.2023 № 50/2-205вих23, до Міністерства інфраструктури України та ДП "Адміністрація морських портів України" із листами від 02.02.2023, а також до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України із листом від 06.04.2023 щодо повідомлення останніх про наявні порушення ТОВ "РБУ "Промбудколія" та ПП "Владікос" при проведенні електронних торгів з метою самостійного звернення вказаних органів з позовом до суду про визнання договорів, укладених за результатами такого аукціону недійсними (в тому числі і оспорюваного договору).

Східним офісом Держаудитслужби в Запорізькій області від 14.02.2023 повідомлено щодо невизначеності законодавством можливості подання позову органом державного фінансового контролю про визнання у судовому порядку недійсними договорів та додаткових угод, укладених за результатами проведеної процедури закупівлі.

У свою чергу, Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області листом від 20.02.2023 повідомило прокурора про відсутність правових підстав для проведення моніторингу зазначених закупівель в силу їх завершення та виконання договору, укладеного за результати таких закупівель, тому може лише порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання договорів недійсними у судовому порядку та стягувати в дохід держави кошти, отримані установами за незаконними договорами кошти.

Відтак, Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області зазначило про відсутність у нього підстав для звернення до суду з позовом, про що додатково зазначило у письмових поясненнях.

Отже, позивачами у відповідь на направлені прокурором листи та повідомлення у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не вчинено дій щодо захисту інтересів держави у правовідносинах, які склалися щодо укладеного між відповідачами договору та відповідно не пред`явлено відповідного позову, що стало підставою для представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Абзацами 1-3 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним, майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 208 ГК України.

У п. 3.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

До договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення такого договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Частиною 3 ст. 5 ГК України регламентовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 викладено правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України в сукупності з ч. 1 ст. 203 указаного Кодексу.

Ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), яка означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.

Питання про те, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених процесуальним законом. Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 справі № 911/639/17, від 09.07.2019 у справі № 911/1113/18, від 10.06.2021 у справі № 910/114/19 від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17 від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Як було роз`яснено Верховним Судом у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При цьому ч. 5 ст. 13 ЦК України, якою регламентовано цілі реалізації цивільних прав, не допускає їх використання з метою неправомірного обмеження конкуренції, а також недобросовісну конкуренцію.

Закон України «Про захист економічної конкуренції» визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Статтями 1, 4 цього Закону визначено, що конкуренція - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку. Суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Одним із найпоширеніших видів порушень, що спотворює конкуренцію, є антиконкурентні узгоджені дії, внаслідок яких усувається конкуренція та змагальність між учасниками, що призводить до спотворення конкурентного середовища в цілому.

Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 6 указаного Закону антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Відповідні дії становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ст. 50 цього Закону).

Разом із тим Закон України «Про публічні закупівлі», як указано в його преамбулі, визначає правові та економічні засади здійснення закупівель послуг для забезпечення потреб держави та територіальних громад. Його метою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 указаного Закону закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників.

Крім того, тендер (торги) - це здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів згідно з процедурами, установленими цим Законом (крім переговорної процедури закупівлі) (п. 28 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону).

Отже, оголошуючи проведення відкритих торгів, ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії мала на меті не просто задовольнити потребу в придбанні послуг з поточного ремонту, а здійснити їх придбання на засадах конкурентності учасників відповідного тендера.

Так, визначене положеннями Закону України «Про публічні закупівлі» спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, що одночасно слугує захисту інтересів держави. Тому прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом вимог. Вказана позиція викладена Верховним судом у постанові від 10.06.2021 у справі № 910/114/19.

Вчинення відповідачем-2 порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів спірної публічної закупівлі підтверджуються рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.05.2020 № 58/7-рш.

Таким чином, орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням, законність якого підтверджена рішеннями судів у справі № 908/1256/20, підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні учасниками, зокрема, ТОВ «РБУ «Промбудколія», результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником.

Отже, дії відповідача-2 спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.

За таких обставин, у діях ТОВ «РБУ «Промбудколія» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.

Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення відповідачем-1 зазначеного тендера та недобросовісне отримання права на укладення договору відповідачем-2.

Таким чином, завідомо суперечлива мета дій відповідача-2 полягала в тому, щоб уникнути встановлені Законом України «Про публічні закупівлі» обмеження, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.

Суд приймає до уваги позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, відповідно до якої

у силу положень ст. 202 ЦК України рішення з визначення переможця, оформленого протоколом, яким визначено переможця процедури відкритих торгів, є правочином, учиненим державним підприємством і спрямованим на набуття у нього і переможця цивільних прав та обов`язків щодо укладення договору.

За таких обставин, враховуючи встановлені у справі обставини, про які зазначалось вище, рішення (протокол № 125 від 20.09.2017) з визначення переможця - ТОВ «РБУ «Промбудколія» суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам за наявності умислу відповідача-2, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Щодо вимоги прокурора про визнання недійсним договору № 77-В-БЕФ-17 від 03.10.2017 закупівлі послуг "Поточний ремонт відбійних пристроїв та ремонт покриття у перехідній зоні на причалі № 8 інв. № 7809", укладеного між ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії та ТОВ "РБУ "Промбудколія", суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, установлених цим Законом.

Як вже було встановлено судом, тендер відбувся за участю в ньому, зокрема, учасників - ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос», які вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених між собою дій, що стосуються спотворення результатів цього тендера.

Отже, придбання ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії послуг "Поточний ремонт відбійних пристроїв та ремонт покриття у перехідній зоні на причалі № 8 інв. № 7809" проведено за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендера її видимості.

Поведінка ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» під час участі в тендері явно несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель.

Отже, договір № 77-В-БЕФ-17 від 03.10.2017, укладений за підсумками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України, як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу ТОВ «РБУ «Промбудколія».

Неправомірна поведінка, що мала місце на стадії проведення процедури закупівлі та прийняття спірного рішення, не може мати правомірного наслідку - укладення договору.

Таким чином, недійсність результатів спірної закупівлі свідчить про незаконність укладеного за підсумками її проведення договору. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 910/16302/18.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача-1, що оплата послуг відповідачу-2 здійснювалась грошовими коштами Бердянської філії державного підприємства за рахунок здійснення своєї господарської діяльності, тому відсутні підстави для визнання спірного правочину недійсним.

Так, відповідно до п. 1 Статуту ДП «Адміністрація морських портів України», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17.05.2013 № 301, у редакції наказу від 18.05.2021 № 288, це підприємство є державним унітарним підприємством.

Підприємство утворено з метою, передбаченою статтею 15 Закону України «Про морські порти України» та Порядком встановлення чітких цілей діяльності для державних унітарних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належить державі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 листопада 2016 року № 1052.

Відповідно до пункту 37 Статуту ДП «Адміністрація морських портів України» відповідач-1 зобов`язаний дотримуватися фінансової дисципліни, яка передбачає чітке дотримання нормативно встановлених вимог і порядку щодо мобілізації, розподілу і використання коштів держави.

Пунктами 77-80, 85 цього Статуту основним показником фінансових результатів господарської діяльності підприємства є прибуток. Чистий прибуток підприємства, який залишається після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат, витрат на оплату праці, оплати відсотків по кредитах банків, сплати передбачених законодавством України податків та інших платежів до бюджету та відрахувань у цільові та інші фонди, залишається у повному його розпорядженні та використовується відповідно до законодавства України. Розподіл прибутку підприємства здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану підприємства з урахуванням вимог законодавства України. У фінансовому плані підприємства затверджуються суми коштів, які спрямовуються державі як власнику і зараховуються до державного бюджету. Підприємство провадить зовнішньоекономічну діяльність згідно із законодавством України.

Однією з головних складових основи діяльності державного підприємства також є кошти, зокрема бюджетні кошти та кошти, отримані внаслідок власної діяльності нього підприємства, використання яких повинно бути забезпечено ефективно.

Отже, в своїй діяльності підприємство зобов`язане оптимізувати свої витрати та докладати зусиль для забезпечення максимального ефекту від витрачених коштів шляхом здійснення належного контролю за станом дотримання фінансових норм та правил, встановлених законодавством, та за використанням коштів.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про морські порти України» ДП «Адміністрація морських портів» в особі Бердянської філії створене для забезпечення діяльності Бердянського морського порту.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.05.2019 № 404 затверджено Положення про Бердянську філію ДП «Адміністрація морських портів України» (далі - Положення).

Згідно цього Положення філія створена з метою забезпечення функціонування морського порту Бердянськ, організації та забезпечення безпеки мореплавства, утримання та ефективного використання державного майна, закріпленого за Філією та отримання прибутку (п. 2.1 Положення); філія є відокремленим підрозділом ДП «Адміністрація морських портів України», яка не має статусу юридичної особи та здійснює від імені підприємства частину господарської діяльності (п. 3.1. Положення).

Відповідно до п. 4.1, 4.3 Положення філія для здійснення її діяльності згідно із Положенням, наділяється підприємством майном, яке є частиною майна підприємства і обліковується на окремому балансі філії, який є складовою частиною загального (зведеного) балансу підприємства. Майно, яким наділяється філія, а також майно, отримане у результаті господарської діяльності філії, є державною власністю.

Отже, майно (у тому числі грошові кошти) отримане Бердянською філією ДП «Адміністрація морських портів України» у результаті її господарської діяльності є державною власністю, у зв`язку з чим філія має забезпечувати його ефективне використання, що відповідачем-1 зроблене не було.

При цьому, посилання відповідача-1 на таку обставину не свідчить про чинність договору закупівлі, укладеного з порушенням вимог закону.

Отже, позов прокурора в частині визнання недійсним договору також підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з ТОВ "РБУ "Промбудколія" на користь ДП "АМПУ" в особі Бердянської філії 3 517 613,64 грн, а з ДП "АМПУ" одержані ним за рішенням суду 3 517 613,64 грн, - стягнути в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки, передбачені частиною 1 статті 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Суд враховує висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/2, відповідно до якої позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим, позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.

Окреме заявления позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав.

У даному спорі прокурором заявлено позовну вимогу про стягнення грошових коштів 3 517 613,64 грн., сплачених ДП "АМПУ" відповідачу-2 на виконання договору № 77-В-БЕФ-17 від 03.10.2017, визнаного судом недійсним.

Отже, з метою реального захисту економічних інтересів держави, порушення яких виявлено за результатами укладенням незаконного договору закупівлі, враховуючи умисні дії відповідач-2, суд вважає, що в силу положень статті 216 та частини 3 статті 228 ЦК України відповідач-2 має повернути сплачені за договором № 77-В-БЕФ-17 від 03.10.2017 кошти 3 517 613,64 грн. на користь відповідача-1, а останній повинен вказану суму повернути в дохід держави.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 "Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету", затверджено перелік кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, та Держаудитслужбу визначено органом, що здійснює контроль за правильністю та своєчасністю надходжень доходів до бюджету за кодом 24060300 "Інші надходження".

Відтак, кошти у сумі 3 517 613,64 грн. повинні бути повернуті ДП "АМПУ" в особі Бердянської філії, а отримані ним за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби.

Суд не приймає доводи відповідача-1 про те, що «у випадку несплати ТОВ "РБУ "Промбудколія" коштів, то ці кошти в примусовому порядку будуть відразу стягнуті з державного підприємства», оскільки судом у рішенні визначено чіткий порядок перерахування коштів у сумі 3 517 613,64 грн. (викладений вище), який є обов`язковим для виконання усіма учасниками провадження.

Стосовно усіх інших доводів учасників справи суд враховує усталену практику Європейського Суду, відповідно до якої у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. При цьому, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 р. у справі "Серявін проти України").

У справах "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010 р.), "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Отже, позовні вимога прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача-2.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України та Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельне управління "Промбудколія" про визнання недійсним рішення та договору, стягнення 3 517 613,64 грн. задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним рішення з визначення переможця, оформлене протоколом № 125 тендерного комітету Бердянської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 20.09.2017.

Визнати недійсним договір № 77-В-БЕФ-17 від 03.10.2017 закупівлі послуг "Поточний ремонт відбійних пристроїв та ремонт покриття у перехідній зоні на причалі № 8 інв. № 7809", укладений між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельне управління "Промбудколія".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельне управління "Промбудколія" (вул. Межигірська, 83, м. Київ, 04080; ідентифікаційний код 34607649) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 38727770) в особі Бердянської філії (вул. Горького, 6, м. Бердянськ, Запорізька обл., 71112; ідентифікаційний код 38728360) 3 517 613 (три мільйона п`ятсот сімнадцять тисяч шістсот тринадцять) грн. 64 коп., а з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" одержані ним за рішенням суду 3 517 613 (три мільйона п`ятсот сімнадцять тисяч шістсот тринадцять) грн. 64 коп., стягнути в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби (вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корп. 2, м. Дніпро, 49101; ідентифікаційний код 40477689).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельне управління "Промбудколія" (вул. Межигірська, 83, м. Київ, 04080; ідентифікаційний код 34607649) на користь Запорізької обласної прокуратури (вул. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69057; ідентифікаційний код 02909973) судовий збір в розмірі 58 132 (п`ятдесят вісім тисяч сто тридцять дві) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 19 жовтня 2023 року.

Суддя Борисенко І. І.