ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"19" жовтня 2023 р. м. Черкаси Справа № 925/1432/23

Суддя Господарського суду Черкаської області Зарічанська З.В., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ", ідентифікаційний код 00204033, пр-т Хіміків, 76, м. Черкаси, 18036,

про видачу судового наказу,

УСТАНОВИЛА:

19.10.2023 до Господарського суду Черкаської області надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" про видачу судового наказу з вимогою - стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 суму боргу за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2022 по 31.08.2023 включно у розмірі 15 295,73 грн.

Дослідивши заяву, суддя дійшла висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

Як стверджує позивач, 10.07.2013 Публічним акціонерним товариством "Черкаське хімволокно" та ОСОБА_1 укладений договір № 319 про постачання теплової енергії, який з 13.11.2021 фактично був замінений на типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (є договором приєднання), текст якого опубліковано 13.10.2021 на офіційному веб сайті виконавця.

З наведеного випливає, що боржником не виконані договірні зобов`язання - як суб`єктом господарювання.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Положеннями ст. 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Дослідивши матеріали заяви Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" про видачу судового наказу, суддею встановлено, що боржником у даному наказному провадженні зазначено фізичну особу-підприємця Шкарбуту Світлану Миколаївну, яка відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності станом на дату звернення із заявою про видачу судового наказу (07.04.2023 - дата запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом. Ч. 1 ст. 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

У п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. (абз. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань")

Зі змісту Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця Шкарбути Світлани Миколаївни випливає, що в Єдиному державному реєстрі міститься інформація про припинення суб`єкта господарювання - ФОП Шкарбути С.М., дата запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця 07.04.2023; номер запису: 005000415; підстава: власне рішення.

Приписами ч. 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

З викладеного випливає, що фізична особа-підприємець Шкарбута С.М. втратила статус підприємця з 07.04.2023.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до ГПК України.

Відповідно до вказаних змін, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Разом з тим, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа-підприємець.

Як досліджено вище, у ч. 3 ст. 147 ГПК України визначено, що заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Враховуючи припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Шкарбутою С.М. з 07.04.2023, заявлені вимоги Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" про стягнення заборгованості з Шкарбути С.М. не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

У п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України передбачена підстава - заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відтак, оскільки нормами ГПК України (п. 16 ч. 1 ст. 20, ч. 3 ст. 147) чітко визначене коло можливих учасників (заявника (стягувача) та боржника) в наказному провадженні і громадянин без статусу фізичної особи - підприємця не входить в таке коло осіб, то дана заява не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, а тому суддя відмовляє у видачі судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. (ч. 2 ст. 152 ГПК України)

Необхідно наголосити, що відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Роз`яснюючи дану норму закону, суддя звертає увагу заявника, що для захисту своїх законних прав та інтересів щодо стягнення заборгованості з громадянки Шкарбути С.М., яка припинила свою підприємницьку діяльність, Приватне акціонерне товариство "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" має право звернутись до Господарського суду Черкаської області в позовному провадженні, адже заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. (ч. 2 ст. 151 ГПК України)

Керуючись ст. 148, 152-154 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити Приватному акціонерному товариству "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання.

Копію ухвали направити Приватному акціонерному товариству "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" через систему "Електронний суд".

Суддя Зоя ЗАРІЧАНСЬКА