ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року Справа № 915/1309/23

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, просп. Берестейський, буд. 14, )

в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23, , ел. пошта: )

до відповідача: Миколаївського квартирно-експлуатаційного Управління Командування сил логістики Збройних Сил України (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, б. 62/А, )

про стягнення заборгованості,

встановив:

До Господарського суду Миколаївської області звернулося Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) з позовом до Миколаївського квартирно-експлуатаційного Управління Командування сил логістики Збройних Сил України про стягнення заборгованості за Договором №13-П-МИФ-22 від 30.03.2022 у сумі 17448,54 грн, з яких: 3323,65 грн - пеня, 259,35 грн - 3% річних, 607,28 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням Відповідачем умов Договору щодо здійснення своєчасної оплати послуг.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1309/23 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 28.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, визначено відповідачеві 5-денний строк для подання суду заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті спору.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відзивом від 19.09.2023 відповідач позовні вимоги заперечує, просить у задоволені позову відмовити.

Заперечення відповідача обґрунтовано наступним:

Відповідно до умов Договору, серед обов`язків виконавця послуги у п. 2.2 Договору передбачено, що виконавець зобов`язаний спільно з представником користувача зняти покази електролічильника(ів) з початку та по закінченню кожного місяця протягом дії Договору та оформлювати відповідний акт. Оформлення вказаного акту також передбачено п. 7.4 Договору. Саме вказаний акт показників приладів електроенергії, відповідно до умови передбаченої п. 2.3. Договору, є підставою для складення приймально-здавального акту, який потім надається для підписання Користувачу. Відповідач, вважає, що в розумінні ст. 73, 74, 76, 77 ГПК України, саме вказаний акт показників обліку електричної енергії, складення якого передбачено умовами Договору, має слугувати підтвердженням того що дійсно відповідач спожив заявлену кількість електроенергії, яка вказана у приймально-здавальному акті № 91053 від 30 листопада 2022 р.

Пунктом 4.2. Договору передбачений обов`язок користувача, щомісячно, протягом одного дня, підписувати приймально-здавальний акт, оформлений виконавцем, та повертати його виконавцю, а саме КЕГ і ТВП. Підписувати акт наданих послуг протягом 2 (двох) днів з моменту його одержання та повертати виконавцю один примірник підписаного та скріпленого печаткою акта наданих послуг. У разі не підписання користувачем приймально-здавального акта, наданих послуг та неповернення їх у встановлені цим договором терміни, послуги вважаються прийнятими користувачем і підлягають оплаті у повному обсязі згідно з діючими тарифами на момент надання послуги. Відповідач вважає, що вищевказані обов`язки користувача, настають після виконання обов`язків виконавця передбачених пп. 2.3, 2.4. Договору, де вказано, що виконавець спочатку мав 25 числа поточного місяця надати користувачу для підписання приймально-здавальний акт та на наступний день надати користувачу акт наданих послуг у 2 (двох) примірниках, що оформлений на підставі підписаного сторонами приймально-здавального акту та рахунок на відшкодування вартості фактично отриманих послуг. Позивач, у відповідності до пп.2.3, 2.4 Договору, не надає до суду жодних доказів того, що надавав відповідачу акт наданих послуг та приймально-здавальний акт за листопад 2022 року, отже передбачена умова абз. 2 пп. 4.2 договору не можу бути застосована.

Пунктом 13.9 Договору передбачено, що всі повідомлення, якими обмінюються сторони, вважаються належним чином доставленими, якщо отримано відповідне документальне підтвердження за адресою виконавця користувача, вказаною в розділі 14 цього договору (цінний лист з описом вкладення тощо). Будь-які повідомлення, які направляються електронною поштою власником мереж та/або користувачем (вказані в розділі 14 цього договору), мають юридичну силу. Належним чином направлення документу та його отримання будь-якою із сторін є звичайне технічне підтвердження відповідного обладнання власником мереж чи користувачем про відправлення документу звіт серверу про відправлення електронного повідомлення тощо. Позивач, як вказано у додатку № 10 до позовної заяви на підтвердження відправлення акту наданих послуг та рахунку надає скріншот електронної пошти, з якого вбачається лише тема листа «счет на оплату», дата 09.12.2022 р., відправлено на електронну адресу .uа, інформація про відправника та вкладення невідомого змісту « 4255.jpg». Договором у розділі 14 реквізити сторін, користувач вказав іншу електронну пошту, тому в розумінні пп. 13.9 Договору, не може розцінюватись як належно відправлене повідомлення. Із змісту вказаного скріншоту не вбачається, що був відправлений той рахунок, який входить до предмету даного спору, тому відповідач вважає вказаний доказ неналежним. Позивач в якості доказів надає витяг з журналу реєстрації рахунків (гривня) 2022 рік, відповідач вважає що вказаний доказ не є належним, оскільки він відображає внутрішню діяльність позивача і ведення вказаного журналу не передбачено умовами договору, а пп. 13.9 Договору, не передбачає передачу документації між сторонами «через охрану».

Посилаючись на положення ст. 230 ГК України, п. 4,3., 8.2.2. Договору, відповідач вважає, що настання наслідків у вигляді пені, можуть настати тільки в разі неоплати протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання акта наданих послуг, а акт наданих послуг як і приймально-здавальний акт за листопад 2022 року взагалі не надавався користувачу в період дії договору. Відповідач не порушував передбачені умови договору, оскільки за час дії договору не отримував документи за спожиті послуги у листопаді 2022 р. які є підставою для сплати. У цьому випадку стягнення з відповідача штрафних санкцій є неправомірним.

Вперше позивач повідомив про наявність заборгованості за листопад 2022 року та вперше надав документи (дублікати) за спожиті послуги за листопад 2022 року листом за № 471 18-01-02/Вих від 20.04.2023. Тобто коли закінчився строк дії Договору, а на підставі того, що Миколаївське КЕУ, є бюджетною установою, та згідно до п. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України, як бюджетна установа обслуговується в органах Казначейства України, з наданням відповідних рахунків для здійснення розрахунково-касових операцій. Відповідно до п. 1 ст. 57, ст. 121 Бюджетного кодексу України, відповідач, як бюджетна організація, мала б змогу здійснити оплату за спожиті послуги за листопад 2022 року, тільки в період дії самого договору, тобто до 31.12.2022.

Щодо пені за період з 21.12.2022 по 15.08.2023, 3 % річних та інфляційних витрат за період з 21.12.2022 по 15.08.2023, відповідач зазначає, що вперше отримав документи (дублікати) лише з листом за № 471 18-01-02/Вих від 20.04.2023, тому з урахуванням 5-ти денного строку на оплату, стягнення починаючи з 21.12.2022 є неправомірним.

Відповіддю на відзив від 25.09.2023 позивач просить суд врахувати доводи МФ ДП «АМПУ», викладені у відповіді на відзив, при розгляді даної справи та задовольнити позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) в повному обсязі.

Позивач, вважає зазначені у відзиві твердження безпідставними з неповним викладенням обставин справи. Договір №13-П-МИФ-22 на відшкодування електричної енергії укладено між сторонами 30.03.2022, тобто під час збройної агресії РФ проти України та введенням воєнного стану в Україні. З 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан (діє до сьогодні), у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України своїм наказом від 22.12.2022 № 309, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за № 1668/39004, затвердило Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - Перелік). У зазначеному переліку міститься інформація про території, на яких ведуться (велися) бойові дії. Вказані території в свою чергу поділяються на «Території можливих бойових дій» та на «Території активних бойових дій». Згідно зазначеному Переліку, Миколаївська міська територіальна громада, що находиться в Миколаївському районі Миколаївської області, вважалася такою, що перебувала на території активних бойових дій у період з 26.02.2022 по 11.11.2022. Надалі й до тепер, згідно зазначеному вище Переліку, Миколаївська міська територіальна громада вважається такою, що перебуває на території можливих бойових дій. У зв`язку із зазначеними вище обставинами (обставини військової агресії з боку росії) фактично виникли обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), які унеможливили функціонування Миколаївського морського порту та виконання господарських зобов`язань. Через зазначені вище обставини, адміністрацією Миколаївського морського порту було прийнято наказ від 01.03.2022 № 112/ОП «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні», яким встановлено початок простою працівників Філії з 01.03.2022. Отже, виконання окремих пунктів Договору було виконати вкрай важко, але працівники Позивача сумлінно виконували свої обов`язки щодо належного виконання умов договорів укладених МФ ДП «АМПУ» із контрагентами, серед яких був і даний Договір. Відповідач, стверджує, що Позивач не виконував п. 2.2. Договору, а саме, не знімав спільно з Відповідачем покази електролічильника(ів). Вказуючи на порушення Позивачем умов Договору (самостійного зняття показів електролічильників Позивачем), Відповідач не наводить суду жодних доказів які б підтверджували, що надані Позивачем до суду документи (приймально-здавальний акт, акт виконаних робіт та рахунок) несуть спотворену інформацію щодо невірно наведеного об`єму спожитої електроенергії, невірного обсягу переданої електроенергії чи невірного застосування тарифів на постачання та/або на розподіл електроенергії. Відповідно до п. 4.1. Договору, Користувач (Відповідач), як сторона Договору, також, зобов`язався спільно з Виконавцем (Позивачем) знімати покази електролічильника(ів) з початку та по закінченню дії Договору у присутності представника Виконавця (Позивача). Відповідно до п. 4.2. Договору, щомісячно, протягом одного дня, підписувати приймально-здавальний акт, оформлений Позивачем та повертати його Позивачу. Протягом дії Договору, Відповідач жодного разу не звертався до Позивача з вимогою та/або проханням провести звірку показників лічильника та справно сплачував виставлені рахунки, за винятком листопада 2022 року. Відповідач наголошує, що відповідні приймально-здавальні акти Відповідачу надавались нарочно головним енергетиком Філії через службу охорони Відповідача, про що зазначено в журналі реєстрації рахунків (гривня) 2022 рік (витяг якого додано до позовної заяви). Відповідач стверджує, що не отримував від Позивача приймально-здавальні акти та відповідно не можна застосовувати абз. 2 п. 4.2. Договору. Дане твердження, також, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки під час дії даного Договору, Відповідач підписав та повернув Позивачу лише два приймально-здавальних акта: за березень та квітень 2022 року, хоча усі зазначені акти, як вже зазначалось вище передавались Відповідачу однаково, нарочно через службу охорони Відповідача і жодних зауважень (усних та/або письмових) на адресу Позивача від Відповідача не надходило. Відповідач стверджує, що Позивач не надав за листопад місяць Відповідачу ані приймально-здавальний акт ані акт виконаних робіт. Відповідач зазначає, що в період дії договору, всі приймально-здавальні акти з березня 2022 року по листопад 2022 року передавались нарочно через службу охорони Відповідача, при цьому всі акти наданих послуг (виконаних робіт) та рахунки направлялися на електронну пошту Відповідача на вказану ним в листуванні електронну адресу. З квітня 2022 року акти та рахунки направлялись на дві електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2, проте з травня 2022 року електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 перестала використовуватися, про що свідчить відповідне повідомлення з електронного сервісу ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Усі акти та рахунки відправлені за допомогою електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з березня 2022 по жовтень 2022 включно були отримані та прийняті Відповідачем (хоча акти виконаних робіт до цього часу не підписані та не повернуті Позивачу за період з липня 2022 по жовтень 2022) в повному обсязі, а рахунки сплачені в повному обсязі.

03.10.2023 відповідачем подано до суду пояснення по справі. Відповідач просить суд відмовити у задоволені позову.

Стосовно тверджень позивача, наведених у відповіді на відзив, відповідач зазначає, що відповідно до п.1.2. Розділу 1, місцем споживання електричної енергії є будівлі (об`єкти) розташовані за адресою: вул. Погранична 63-А, м. Миколаїв, тому посилання на вищевказаний Перелік, в якому вказана територія Миколаївського району Миколаївської області, є таким, що не відноситься до предмету даного спору. Якщо позивач посилається як на підставу невиконання умов договору, а саме невідправлення документів на оплату як визначено умовами договору, внаслідок форс-мажору та простій позивача, то відповідно відповідач вважає, що до Миколаївського КЕУ, не можуть застосовуватись штрафні санкції, інфляційні витрати та 3 % річних. Щодо того, що рахунки відправлялися на іншу електронну пошту ніж обумовлено умовами договору, то додаткової угоди до Договору між сторонами про внесення змін в реквізити не укладалось, тому рахунок не може розцінюватися як належно відправлений. Також відповідач вважає, що доказами надання послуг з електропостачання у листопаді 2022 року та відправки всіх необхідних документів для здійснення оплати - не можуть слугувати документи на оплату за інші місяці та банківські виписки, оскільки предметом даного спору є стягнення за листопад 2022 року, і в розумінні 76, 77 ГПК України, такі докази є неналежними на недопустимими.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

Згідно з приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи, що відповідач не заперечив проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений ст. 248 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

30.03.2022 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) (далі по тексту - Позивач, Виконавець, МФ ДП «АМПУ») та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаєва, правонаступником якого є Миколаївське квартирно-експлуатаційне управління Командування сил логістики Збройних Сил України (далі по тексту - Відповідач, Миколаївське КЕУ) укладено договір № 13-П-МИФ-22 про відшкодування витрат на електрозабезпечення (далі по тексту - Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору, Виконавець, на підставі листа Користувача від 15.02.2022 № 401 (вх. № 2264/18/Вх від 15.02.2022), здійснює електрозабезпечення Користувача, а Користувач відшкодовує вартість спожитої електричної енергії за ДК 021:20-5 «Електрична енергія» згідно тарифів електропостачальної компанії та АТ «Миколаївобленерго», відповідно до показників лічильника.

Пунктом 1.2. Договору, визначено, що місце споживання електричної енергії (далі - об`єкти), розташовані за адресом: вул. Погранична, б. 63-А, м. Миколаїв (за переліком визначеним цим пунктом із зазначенням інвентарних номерів цих об`єктів).

Відповідно до розділу 2 Договору, Виконавець, зобов`язався надавати Користувачу послуги, вказані у п. 1.1. Договору, протягом дії цього Договору.

Спільно з представником Користувача знімати показники лічильника(ів) з початку та по закінченню кожного місяця протягом дії Договору та оформлювати відповідний акт (п.2.2. Договору).

Складати щомісячно 25 числа поточного місяця, протягом строку дії цього Договору та надавати для підписання Користувачу приймально-здавальний акт, оформлений на підставі показників приладів обліку електроенергії (п.2.3. Договору).

На наступний день надавати Користувачу акт наданих послуг у 2 (двох) примірниках, що оформлений на підставі підписаного сторонами приймально-здавального акту та рахунок на відшкодування вартості фактично отриманих послуг (п.2.4. Договору).

Пунктами 4.1. та 4.2. Договору, Користувач, зобов`язався, спільно з Виконавцем знімати показники електролічільника(ів) з початку та по закінченню дії Договору у присутності представника Виконавця. Щомісячно, протягом одного дня, підписувати приймально-здавальний акт, оформлений Виконавцем, та повертати його Виконавцю. Підписувати акт наданих послуг протягом 2 (двох) днів з моменту його одержання та повертати Виконавцю один примірник підписаного та скріпленого печаткою акту наданих послуг. У разі не підписання Користувачем приймально-здавального акта наданих послуг та не повернення їх у встановлені цим Договором терміни, послуги вважаються прийнятими Користувачем і підлягають оплаті у повному обсязі згідно з діючими тарифами на момент надання послуг.

Пунктом 4.3. Договору, Користувач, зобов`язався протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання акту наданих послуг здійснювати відшкодування Виконавцю вартості послуг по електрозабезпеченню шляхом оплати рахунку Виконавця за надані послуги, у розмірі вартості фактично отриманих послуг.

Пунктом 7.3. Договору, сторони домовились, що розрахунковим періодом вважається період з 01 числа поточного місяця по останній день місяця.

Відповідно до п. 7.2. Договору, облік електроенергії, отриманої Користувачем, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та Кодексу комерційного обліку електричної енергії (ККОЕЕ). У разі порушення Користувачем вимог експлуатації засобів обліку. Їх покази не використовуються при розрахунках за електрозабезпечення, а обсяг спожитої електроенергії визначається Виконавцем розрахунковим шляхом згідно Кодексу комерційного обліку та Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Відповідно до п. 8.2.2. Договору, за здійснення розрахунків, передбачених п. 4.3. цього Договору, з порушенням терміну з Відповідача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня від несплаченої суми за кожен день прострочення, до повної сплати заборгованості, враховуючи день сплати заборгованості.

Відповідно до п.11.1 Договору, цей Договір набирає чинності з дати підписання його обома Сторонами і діє до 31.12.2022 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Договір підписано та скріплено печатками Сторін.

У листопаді 2022 року Позивачем були надані Відповідачу послуги відповідно до умов Договору.

За результатом надання послуг, на виконання умов пунктів 2.3., 4.2. Договору Позивачем складено приймально-здавальний акт №91053 від 30.11.2022 на суму 11048,55 грн.

На підставі наведеного вище приймально-здавального акту та на виконання умов Договору, Позивачем, було оформлено акт наданих послуг (виконаних робіт) № 42552922 від 30.11.2022 та рахунок № 42552922 від 30.11.2022 на суму 13 258,26 грн з ПДВ.

Зазначені акт та рахунок передано відповідачеві 15.12.2022, на підтвердження чого надано копію витягу з журналу реєстрації рахунків 2022 року та скріншот з інтерфейсу вебсайту електронної пошти.

Відповідачем зобов`язання за Договором не виконано, надані послуги не сплачено.

У зв`язку із порушенням Відповідачем умов Договору щодо здійснення своєчасної оплати послуг та відповідно до п. 10.1. Договору Відповідачу було направлено лист від 20.04.2023 № 471/18-01-02/Вих із вимогою, серед іншого, про сплату заборгованості по цьому Договору.

Зазначений лист, Відповідачем залишено без відповіді.

Предметом спору у даній справі є майнова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за Договором №13-П-МИФ-22 від 30.03.2022 у сумі 17448,54 грн, з яких: 13258,26 грн - основний борг, 3323,65 грн - пеня, 259,35 грн - 3% річних, 607,28 грн - інфляційні втрати.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, між сторонами у даній справі укладено Договір №13-П-МИФ-22 від 30.03.2022 про відшкодування витрат електрозабезпечення.

Умовами договору передбачено обов`язок відповідача забезпечувати відшкодування позивачу вартості послуг по електрозабезпеченню шляхом оплати рахунку позивача за надані послуги у розмірі фактично отриманих послуг (п.4.2. Договору).

Відповідач свого зобов`язання за Договором по оплаті послуг за листопад 2022 року не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 13258,26 грн.

Відповідачем суду не подано доказів сплати вказаної заборгованості, як і не спростовано факту наявності заборгованості, строк оплати якої настав в силу приписів ст. 530 ЦК України та умов п. 4.2. Договору.

Заперечення відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, які ґрунтуються на неналежному виконанні Позивачем своїх зобов`язань за договором в частині складення та надсилання актів, визначених п.п. 2.2-2.4. Договору суд вважає безпідставними.

Так, відповідно до умов п. 2.2. - 2.4., 4.1, 4.2. Договору обов`язок сторін Договору в частині зняття показів, складання приймально-здавальних актів є спільним, про що свідчить зміст наведених положень. Отже посилання Відповідача як на підставу для звільнення від зобов`язання в частині сплати за договором, на невиконання Позивачем своїх зобов`язань, не може тлумачитись господарським судом як відносини прострочення кредитора в розумінні положень ст. 613 ЦК України.

Відповідно до абз. 2 п. 4.2. Договору, сторони врегулювали свої правовідносини у разі, якщо не складено приймально-здавального акту, акту наданих послуг тощо, а саме: послуги вважаються прийнятими користувачем і підлягають оплаті у повному обсязі згідно з діючими тарифами на момент надання послуг.

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача 13258,26 грн є обґрунтованою, законною та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 259,35 грн та інфляційних нарахувань в сумі 607,28 грн, суд зазначає наступне.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 259,35 грн та інфляційні нарахування в сумі 607,28 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що позивачем правильно визначено періоди нарахувань 3% річних та інфляційних втрат.

Позивачем правильно розраховано 3% річних за період з 21.12.2022 по 15.08.2023 в сумі 259,35 грн.

Разом з тим, за допомогою комп`ютерної програми IpLex, судом визначено, що інфляційні втрати за період з 21.12.22 по 15.08.2023 становлять 524,09 грн.

Відповідачем контррозрахунку суду не надано.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 259,35 грн підлягають задоволенню у повному обсязі, вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 524,09 грн, в решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 3323,65 грн, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2.2. Договору, за здійснення розрахунків, передбачених п. 4.3. цього Договору, з порушенням терміну з Відповідача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня від несплаченої суми за кожен день прострочення, до повної сплати заборгованості, враховуючи день сплати заборгованості.

Відповідно до приписів ст. 3 Закону України « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Таким чином, на підставі наведених правових норм та умов Договору позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Судом встановлено, що період нарахування та розрахунок позивача арифметично правильний.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 21.12.2022 по 21.06.2023 в розмірі 3323,65 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Судовий збір згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно задоволених вимог в сумі 2136,76 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Миколаївського квартирно-експлуатаційного Управління Командування сил логістики Збройних Сил України (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, б. 62/А, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, просп. Берестейський, буд. 14, ) в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23, ) заборгованість за Договором №13-П-МИФ-22 від 30.03.2022 у сумі 17365,35 грн, з яких: 13258,26 грн - основний борг, 3323,65 грн - пеня, 259,35 грн - 3% річних, 524,09 грн - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2136,76 грн.

3. Відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 83,19 грн.

4. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

6. Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, просп. Берестейський, буд. 14, )

в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23, , ел. пошта: )

відповідач: Миколаївське квартирно-експлуатаційне Управління Командування сил логістики Збройних Сил України (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, б. 62/А, ).

Судове рішення складено та підписано судом 27.10.2023.

Суддя В.О.Ржепецький