ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2023 р. Справа №914/928/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

явка представників сторін:

прокурор Максимовська С.С.

від позивача Смотрич Д.В.

від третьої особи на стороні позивача Катревич Н.А.

від відповідача Піскляк Ю.О.

від третьої особи на стороні відповідача не з`явилися

розглянув апеляційну скаргу Сокальської міської ради Львівської області б/н від 22.08.2023

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.07.2023, суддя Козак І.Б., м. Львів, повний текст рішення складено 01.08.2023

за позовом заступника керівника Львівської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , м.Львів,

до відповідача Сокальської міської ради Львівської області, м. Сокаль,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, м. Львів,

про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог

21.03.2023 Заступник керівника Львівської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Сокальської міської ради Львівської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Сокальською міською радою з порушенням ст.84 ЗК України, Закону України «Про використання земель оборони» та Положення про прикордонний режим здійснено реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :07:000:0005, оскільки така входить до складу прикордонної смуги і належить до земель оборони.

Правовими підставами позову зазначає ст. ст. 19, 20, 77, 80, 84, 115, 122 ЗК України, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про використання земель оборони», ст. ст. 22, 23 Закону України «Про державний кордон».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.07.2023 позовні вимоги задоволено повністю. Витребувано у власність держави в особі Львівської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Сокальської міської ради Львівської області земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0005, що відноситься до земель оборони та розташована на території Сокальської територіальної громади Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 120).

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що спірна земельна ділянка вибула з володіння Львівської обласної державної адміністрації, як уповноваженої особи на її управління, поза її волею, відповідачем здійснено державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку, а тому наявні підстави для витребування земельної ділянки з незаконного володіння Сокальської міської ради Львівської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що:

-суд не звернув увагу на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення;

-наказ ГУ Держгеокадастру № 59-ОТГ від 21.12.2020 та акт приймання-передачі нерухомого майна від 22.12.2020, які стали підставою для державної реєстрації права комунальної власності є дійсними та ніким не скасовані;

-судом помилково взято до уваги рішення Господарського суду Львівської області від 05.09.2016 у справі № 914/1774/16 та рішення Господарського суду Львівської області від 22.08.2016 у справі № 914/1750/16;

-судом не надано оцінку тому, що розмір земельної ділянки, необхідної для встановлення прикордонної смуги, має бути визначений у встановленому законодавством порядку на підставі затвердженої проектно-технічної документації, в тому числі з урахуванням необхідності розташування прикордонних інженерних споруджень;

-судом безпідставно враховано постанову засідання Львівського обласного виконкому депутатів трудящих від 06.09.1946 № 24/109, оскільки така викладена іноземною мовою (російською), переклад зазначеної постанови на державну мову (українську) долучений позивачем після закриття підготовчого провадження, а тому помилково прийнятий судом;

-судом не було розглянуто заяву Сокальської міської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції від 21.06.2023 та заяву про відкладення розгляду справи від 17.07.2023.

Узагальнені заперечення прокурора

Прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В обгрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу посилається на те, що рішеннями Господарського суду Львівської області від 05.09.2016 у справі за №914/1774/16 та від 26.07.2016 за №914/1749/16 встановлено, що спірна земельна ділянка входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), розташована уздовж державного кордону України в районі Варязької сільської ради Сокальського району Львівської області, перербуває в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, та відноситься до земель оборони.

Узагальнені заперечення третьої особи на стороні позивача (Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Третя особа на стороні позивача подала суду письмові пояснення за змістом яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В обгрунтування поданих пояснень посилається на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею. Зазначає, що розташування земельної ділянки в межах прикордонної смуги, між лінією інженерно-технічних споруд та лінією державного кордону свідчить про її належність до земель оборони, які в силу вимог ч. 2 ст. 77 ЗК України можуть перебувати лише в державній власності.

Третя особа на стороні відповідача не скористалася своїм правом передбаченим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подала.

У судове засідання 18.10.2023 з`явився прокурор, представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи на стороні позивача, представник третьої особи на стороні відповідача в судове засідання не з?явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, беручи до уваги позицію присутніх учасників справи про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи на стороні відповідача, а також зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась та враховуючи положення п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи на стороні відповідача, що не з`явився за наявними в справі доказами.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задоволити, а рішення місцевого господарського суду скасувати.

У судовому засіданні прокурор, представник позивача та представник третьої особи на стороні позивача заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, представників позивача, відповідача та третьої особи на стороні позивача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзивах на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Постановою засідання Львівського обласного виконкому депутатів трудящих від 06.09.1946 № 24/109 у межах Львівської області встановлено прикордонні зони та полоси, а саме:

а) заборонену прикордонну зону, в яку включений Сокальський район;

б) 2 кілометрові та 800 метрові прикордонні смуги, які визначені на місцевості від лінії кордону та позначені відповідними вказівниками.

Пунктом 6 вказаної постанови передбачено, що землі 800 метрової прикордонної смуги передані у повне розпорядження прикордонних військ, окрім районного центру Сокаль.

Сокальською районною державною адміністрацією 27.08.2013 видано розпорядження №380 «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Сокальського району».

Розпорядженням Сокальської РДА №498 від 15.11.2013 затверджено матеріали інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2317,0712 га, розташованих за межами населених пунктів на території Сокальского району Львівської області, відповідно до Переліку земель сільськогосподарського призначення, щодо яких проведена інвентаризація (Звіт 1993 року). У переліку земель с/г призначення, щодо яких проведена інвентаризація, викладеного у додатку до розпорядження наявні відомості про земельну ділянку Варязької сільської ради площею 69,05886 га.

20 жовтня 2015 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за №9929/28-15 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 69,0586 га (кадастровий номер :07:000:0005), сільськогосподарського призначення, угіддя сіножаті, на території Варязької сільської ради Сокальського району, та затверджено її поділ на 5 земельних ділянок сільськогосподарського призначення, угіддя сіножаті, а саме: кадастровий номер :07:000:0006 площею 61,0586га; кадастровий номер :07:000:0001 площею 2,0000га; кадастровий номер :07:000:0003 площею 2,0000 га; кадастровий номер :07:000:0004 площею 2,0000га та кадастровий номер :07:000:0005 площею 2,0000га.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, 01.10.2015 в Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером :07:000:0005, площею 2,0000 га, цільове призначення (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель - сільськогосподарського призначення. Дата державної реєстрації: 07.10.2015, знаходиться на території Сокальської міської ради (Сокальський район Варязька сільська рада) , що і є предметом спору в цій справі.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області №59-ОТГ від 21.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Сокальській міській раді (Сокальські територіальній громаді) у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3447,9816 га, які розташовані на території Сокальської міської ради Сокальського району згідно з актом приймання-передачі.

Вказаний наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області прийнято на підставі ст.15-1, 117, 122 ЗК України, Указу Президента України від 15.10.2020 №449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», ПКМУ від 16.11.2020 №1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», наказу Держгеокадастру від 17.11.2020 №485 «Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності». Окрім цього, відповідно до п. 2 вищевказаного наказу, право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

22 грудня 2020 року актом приймання-передачі ГУ Держгеокадастру у Львівській області передало із державної власності, а Сокальська міська рада (Сокальська територіальна громада) прийняла у комунальну власність земельні ділянки згідно з додатком, у тому числі земельну ділянку кадастровий номер :07:000:0005 (№з/п 331 додатку до акту приймання-передачі).

Згідно з додатком до акту приймання-передачі земельна ділянка кадастровий номер :07:000:0005, площею 2 га, знаходиться на території Сокальської міської ради (Сокальський район Варязька сільська рада), відомості про обтяження речових прав, а також про обмеження у використанні земельної ділянки - відсутні.

22 вересня 2021 року на підставі наказу про передачу ГУ Держгеокадастру у Львівській області №59-ОТГ від 21.12.2020 та акту приймання-передачі від 22.12.2020, державним реєстратором здійснено державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер :07:000:0005 за Сокальською міською радою Львівської області. Номер запису про право власності 44166852.

Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Сокальська міська рада Львівської області 22.09.2021 зареєструвала право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0005.

Судами встановлено, що предметом спору за рішенням Господарського суду Львівської області від 05.09.2016, у справі №914/1774/16, яке набрало законної сили, була земельна ділянка площею 69,05860га, за кадастровим номером :07:000:0002, стосовно якої відповідачем затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу її на 5 земельних ділянок сільськогосподарського призначення; розташовані в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, що підтверджується схемою розміщення земельних ділянок за кадастровими номерами :07:000:0001, :07:000:0003, :07:000:0004, :07:000:0005, :07:000:0006, витягом з публічної кадастрової карти України, копією карти місцевості з орієнтованим місцем розташування спірної земельної ділянки між Державним кордоном і рубежем основних інженерних споруд та копією схеми розміщення земельної ділянки на території Варязької сільської ради Сокальського району Львівської області.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2016, в іншій справі за №914/1749/16 встановлено, що спірна земельна ділянка входить до складу прикордонної смуги, перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) і відноситься до земель оборони.

Таким чином, судовими рішеннями в справі №914/1774/16 та в справі №914/1749/16 встановлено преюдиційні факти щодо розташовання спірної земельної ділянки в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, а також факт приналежності спірної земельної ділянки до земель оборони.

Звідси спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

На підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наведені обставини, встановлені судовими рішеннями у справах №914/1774/16 та №914/1749/16, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді справи №914/928/23, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.

А тому не беруться судом до уваги доводи апеляційної скарги про те, що місцевим господарським судом помилково взято до уваги рішення в справах №914/1774/16 та №914/1749/16.

Посилання апелянта на те, що судом також безпідставно враховано постанову звуженого засідання Львівського обласного виконкому депутатів трудящих від 06.09.1946 № 24/109, оскільки така викладена іноземною мовою (російською), а переклад зазначеної постанови на державну мову (українську) долучений позивачем після закриття підготовчого провадження та помилково прийнятий судом є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, прокурором до суду першої інстанції подано клопотання про поновлення пропущеного строку для подання перекладу тексту цієї постанови. Клопотання подано 21.07.2023 (до першого судового засідання з розгляду справи по суті) та долучено до матеріалів справи.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів статті 13 Конституції України землі є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюючи владні управлінські функції при прийнятті рішень щодо земель державної та комунальної власності мають діяти виключно у порядок та спосіб визначений законом.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Згідно з ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, серед інших, належать землі оборони.

Частинами 2, 3 ст. 115 Земельного кодексу України та ст. 3 Закону України «Про використання земель оборони» визначено, що уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюється відповідно до закону.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про використання земель оборони» землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.

Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону.

Статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Сукупний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо таких встановлений спеціальний режим їх використання.

Встановлення факту розташування спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги свідчить про належність вказаної ділянки до земель оборони в силу законодавчого визначення цільового призначення земель, розташованих у межах прикордонної смуги.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (аналогічний висновок викладено ВП ВС у постанові від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц та від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування земельної ділянки є юридичним механізмом захисту, спрямований на досягнення реального результату у вигляді усунення законному власнику усіх перешкод щодо належного користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, що забезпечить ефективне відновлення прав держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути в нього витребувано.

Відповідно до закріпленого у ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника(як уповноваженої особи на управління землями державної форми власності) Львівської обласної державної адміністрації, поза його волею, наявні підстави для витребування земельної ділянки з незаконного володіння Сокальської міської ради Львівської області.

Враховуючи вищевикладене, оскільки землі в межах прикордонної смуги передані в повне розпорядження прикордонних військ, і належать до земель оборони та можуть перебувати лише у державній власності, то земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0005, площею 2 га, незаконно зареєстрована у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за категорією - землі комунальної власності, чим порушено права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому підлягає захисту судом, про що правильного висновку дійшов суд першої інстанції.

Таким чином спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що наказ ГУ Держгеокадастру № 59-ОТГ від 21.12.2020 та акт приймання-передачі нерухомого майна від 22.12.2020, які стали підставою для державної реєстрації права комунальної власності є дійсними та ніким не скасовані. Локальні нормативні акти, що не відповідають встановленим нормам діючого законодавства (яке перелічене вище) не застосовуються судом при вирішенні спору, подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 в справі № 520/2098/19.

Спростовуючи посилання апелянта на те, що розмір земельної ділянки, необхідної для встановлення прикордонної смуги, має бути визначений у встановленому законодавством порядку на підставі затвердженої в проектно-технічної документації, у тому числі з урахуванням необхідності розташування прикордонних інженерних споруджень апеляційний господарський суд зазначає.

Відповідно до Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

Лінія прикордонних інженерних споруд - спеціальна смуга місцевості в межах прикордонної смуги та інші земельні ділянки, які відповідно до законодавства надаються в постійне користування органам Державної прикордонної служби для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів.

При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених ст. 22 Закону України «Про державний кордон України» та постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998 «Про прикордонний режим».

Нерозроблення та незатвердження окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки розміри (ширина) прикордонної смуги встановлені законом - від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 297/1395/15-ц, від 26.10.2020 в справі № 297/1408/15-ц та від 23.07.2020 в справі № 910/19932/17, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Також суд зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 у справі № 813/1997/18, яке залишено в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 та постановою Верховного Суду від 30.05.2023 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 вжити заходи, передбачені ст. 92, 116, 123, 125, 126 ЗК України з метою набуття права користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги уздовж лінії державного кордону України між лінією державного кордону та лінією основних інженерних споруд на території Яворівського (28,1 км), Жовківського (22,3 км) та Сокальського (54,7 км) районів Львівської області та оформлення речових прав на них.

Оцінюючи посилання апелянта на те, що судом не було розглянуто заяву Сокальської міської ради Львівської області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції від 21.06.2023, апеляційний господарський суд зазначає, що 27.06.2023 Сокальською міською радою Львівської області було подано клопотання про відкладення судового засідання (щодо якого подавалося клопотання про участь в режимі відеоконференції), тому судом враховуючи неявку учасників справи було відкладено розгляд справи.

Щодо доводів про те, що судом не було розглянуто заяву про відкладення розгляду справи від 17.07.2023, апеляційний господарський суд зазначає, що в матеріалах справи відсутня заява Сокальської міської ради Львівської області про відкладення розгляду справи від 17.07.2023, натомість в матеріалах справи є заява Сокальської міської ради Львівської області про відкладення розгляду справи від 14.07.2023. Проте, як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи неодноразово відкладався ухвалами суду від 16.05.2023, від 13.06.2023 та від 27.06.2023 в тому числі в зв`язку з неявкою представника відповідача (апелянта) чи подання ним клопотання про відкладення розгляду справи, а тому доступ відповідача до правосуддя судом першої інстанції не порушено.

Також, як вбачається з матеріалів справи Сокальська міська рада Львівської області шляхом подання відзиву на позовну заяву (т. 1 а.с. 119-130) висловила свою позицію щодо поданої позовної заяви, який було враховано місцевим господарським судом при винесенні рішення.

Отже, вимоги позивача відповідають встановленим обставинам справи, а висновки суду про задоволення позовних вимог є обгрунтованими та відповідають встановленим обставинам по справі та вимогам норм процесуального та матеріального права.

В межах вимог апеляційної скарги, з врахуванням ч. 1 ст. 269 ГПК України, апеляційним господарським судом не ревізуються висновки місцевого господарського суду щодо правових підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в цій справі.

Доводи відзиву прокурора та пояснення (в порядку ст. 42 ГПК України) третьої особи на стороні позивача про те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею, а розташування земельної ділянки в межах прикордонної смуги свідчить про її належність до земель оборони, які в силу вимог ч. 2 ст. 77 ЗК України можуть перебувати лише в державній власності знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та відповідають встановленим обставинам по справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення Господарського суду Львівської області прийняте з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

З огляду на наведене, аргументи, викладені прокурором та третьою особою на стороні позивача про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга Сокальської міської ради Львівської області б/н від 22.08.2023 підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 4 026,00 грн., який сплачений згідно з платіжною інструкцією за № 340 від 16.08.2023.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Сокальської міської ради Львівської області б/н від 22.08.2023 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 25.07.2023 у справі № 914/928/23 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 4 026,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 23.10.2023