ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" жовтня 2023 р. Cправа № 902/1108/23

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТРІУМФ АГРО" (вул. Центральна, 98, с. Набутів, Черкаський р-н, Черкаська обл., 19425)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ВЗ" (вул. Пестеля, 21Б, м. Вінниця, 21010)

про стягнення 150 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТРІУМФ АГРО" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ВЗ" про стягнення 150 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані не повним поверненням відповідачем попередньої оплати за договором поставки який не був укладений між сторонами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 дану справу передано на розгляд судді Маслію І.В.

Ухвалою суду від 23.08.2023 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1108/23 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала направлена позивачу на електронну адресу зазначену останнім в позовній заяві, а відповідачу на поштову адресу зазначену у Витязі з ЄДРЮО ФОП ГФ.

Відповідно до трекінгу відстеження поштових відправлень з сайту Укрпошта, відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі отримав особисто 28.08.2023.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «СОЛАР ВЗ» (далі відповідач), виставив ТОВ «КОМПІНЯ «ТРІУМФ АГРО» (далі позивач) рахунок на оплату №1 від 21.06.2022 року, призначення платежу «попередня оплата за дизпаливо» у кількості 25 т. на суму 1 376 000,00 грн.

Позивач сплатив на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 1 376 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №130 від 21.06.2022 на суму 1 376 000,00 грн та випискою з банківського рахунку позивача за 21.06.2022 року, в яких зазначено призначення платежу «попередня оплата за дизпаливо згідно рахунку №1 від 21.06.2022 року».

Як зазначено позивачем в позовній заяві, договір між сторонами укладено не було, згоди з усіх його істотних умов не досягнуто. У зв`язку з чим, відповідач здійснив повернення грошових коштів на рахунок позивача у загальній сумі 1 226 000,00 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача за період з 22.07.2022 по 04.10.2022.

150 000,00 грн попередньої оплати відповідачем повернуто не було

З огляду на це позивач звернувся до відповідача з претензією №161222 від 16.01.2023 про повернення попередньої оплати в сумі 150 000,00 грн. на протязі 1 календарного дня з дня отримання даної претензії.

Дана претензія відповідачем не отримана та повернута відділення поштового зв`язку на адресу позивача з відміткою за закінченням встановленого терміну зберігання.

Станом на день звернення позивача до суду попередня оплата в розмірі 150 000,00 грн. відповідачем не повернута.

Вище викладені обставини, стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення грошових коштів в розмірі 150 000,00 грн.

Відповідачем зазначені обставини жодним чином не спростовані.

Дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 180 ГК України умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у ст. 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

У частині третій статті 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, вказане зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України, яка регулює зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №1 від 21.06.2022 року, призначення платежу «попередня оплата за дизпаливо» у кількості 25 т. на суму 1 376 000,00 грн. Позивач сплатив на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 1 376 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №130 від 21.06.2022 на суму 1 376 000,00 грн та випискою з банківського рахунку позивача за 21.06.2022 року, в яких зазначено призначення платежу «попередня оплата за дизпаливо згідно рахунку №1 від 21.06.2022 року».

Договір між сторонами укладено не було, що підтверджується поверненням відповідачем на рахунок позивача грошових коштів у загальній сумі 1 226 000,00 грн.

Разом з тим 150 000,00 грн попередньої оплати відповідачем на день розгляду справи не повернуто.

Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту З частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК У країни.

Крім того, факт відсутності договірних чи зобов`язальних правовідносин з позивачем на час перерахування грошових коштів належними доказами відповідачем не спростовано, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі заявленому позивачем.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч. 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Натомість відповідачем не надано суду належних доказів на спростовування заявлених позовних вимог, в тому числі щодо повернення попередньої оплати в заявленій позивачем сумі.

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов підлягає задоволенню повністю.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАР ВЗ" (вул. Пестеля, 21Б, м. Вінниця, 21010, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ТРІУМФ АГРО" (вул. Центральна, 98, с. Набутів, Черкаський р-н, Черкаська обл., 19425, ) грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн та 2 684,00 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом та на відому суду адресу електронної пошти позивача - .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 25 жовтня 2023 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Пестеля, 21Б, м. Вінниця, 21010)