ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" жовтня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3190/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Арнаутова А.С.

розглянувши у закритому судовому засіданні справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, б.Лесі Українки, буд.26, оф. 411, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Самбор Тетяни Петрівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 166 814,06 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Клименко Т.В. - довіреність №3 від 12.09.2023

від відповідача: Федоров Д.С. - ордер №1405094 від 05.06.2023

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

21.07.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Самбор Тетяни Петрівни, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 282382-КС-002 про надання кредиту від 23.09.2021, що становить 166 814,06 грн та складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 60 829,83 грн, суми прострочених платежів по процентах - 105 984,23 грн, а також судовий збір.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

У прохальній частині позовної заяви позивач також просить суд витребувати в АТ КБ "Приватбанк" інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я Самбор Тетяна Петрівна (РНОКПП - НОМЕР_2 ); інформацію про руху коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 23.09.2021 року по 06.02.2022 року включно.

Ухвалою суду від 26.07.2023 відкрито провадження у справі №916/3190/23, справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, вирішено розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Також ухвалою суду про відкриття провадження у справі сторонам було запропоновано надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Крім того у вказаній ухвалі судом також витребувано у Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" наступну інформацію: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я Самбор Тетяна Петрівна (РНОКПП - НОМЕР_2 ); інформацію про руху коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 23.09.2021 року по 06.02.2022 року включно.

18.08.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.83-95).

Ухвалою суду від 11.09.2023 вирішено здійснювати розгляд справи № 916/3190/23 за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

15.09.2023 до суду від Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" надійшли витребувані судом докази (т.1 а.с.111-121).

04.10.2023 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (т.1 а.с.156-162).

06.10.2023 до суду від відповідача надійшла заява, в якій останній просить про закриття провадження у справі (т.1 а.с.177-186), оскільки дана справа не підлягає розгляду у господарському суді. Заява обґрунтована наступним: відповідач заперечує факт того, що, залишаючи власні анкетні дані для укладення договору, вона виступала як фізична особа-підприємець, а грошові кошти отримувались для здійснення нею господарської діяльності.

Відповідач не зазначала жодного разу мету використання коштів - здійснення господарської діяльності, а у відносинах із позивачем виступала як фізична особа.

Таким чином, характер відносин між позивачем та відповідачем свідчить про те, що дані правовідносини є правовідносинами із звичайного споживчого кредитування фізичної особи, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Кредитні кошти перераховані на рахунок фізичній особі, а не на рахунок ФОП, що свідчить про удаваність правочину.

Також відповідач зазначає, що договір є неукладеним.

06.10.2023 до суду від позивача надійшли клопотання про залучення до матеріалів справи довідки від 05.10.2023 та заперечення на клопотання про закриття провадження у справі (т.1 а.с.190-194), в яких останній з урахуванням предмету договору вказує на те, що кредитні кошти були отримані не для споживчих потреб фізичної особи, а для придбання товарів та послуг або інших витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності Фізичною особою-підприємцем Самбор Тетяною Петрівною, а не власних потреб фізичної особи.

Посилання представника відповідача на те, що даний договір №282382- КС-002 про надання кредиту є удаваним правочином також не може бути взятим до уваги, з урахуванням того, що фактично сторони досягли спільної мети та позичальник отримав те, на що розраховував, - кредитні кошти.

16.10.2023 до суду від позивача також надійшли додаткові пояснення у справі щодо правовідносин з ТОВ "Елаєнс" (т.2 а.с.4-6).

У судовому засіданні 18.10.2023 суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

У вказаному судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика".

ТОВ "Бізнес Позика" 23.09.2021 направлено ФОП Самбор Т.П. пропозицію (оферту) укласти Договір № 282382-КС-002 про надання кредиту.

23.09.2021 ФОП Самбор Т.П. прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 282382-КС-002 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ "Бізнес Позика" направлено ФОП Самбор Т.П. через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G 1193 на номер телефону НОМЕР_3 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 23.09.2021 між ТОВ "Бізнес Позика" та ФОП Самбор Т.П. укладено Договір № 282382-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".

В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди №2-3, якими збільшено розмір кредиту та продовжено строк дії договору до 07.08.2022

ТОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти на загальну сумі 71 000 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 282382-КС-002 Позичальника Самбор Т.П. , відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором № 282382-КС-002 на загальну суму 70 687,05 грн.

Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, визнав правомірність вимог позивача за договором про надання кредиту.

Враховуючи проведення відповідачем оплати за договором, з урахуванням позиції ВП ВС, наведеній у постанові від 05.06.2018 по справі №338/180/17, договір не можна вважати неукладеним.

Враховуючи, що позичальником порушувався графік платежів, нарахування процентів здійснювалось не за орієнтовним графіком, а на тіло кредиту, що не було сплачено на момент нарахування процентів.

Заборгованість станом на день закінчення дії договору - 7.08.2022 становить 166 814,06 грн, з яких за тілом кредиту - 60 829,83 грн, по відсотках - 105 984,23 грн.

Доводи відповідача щодо перерахування кредитних коштів на рахунок фізичної особи не заслуговують на увагу, оскільки саме відповідач надав такі реквізити та як власник банківського рахунку несе повну відповідальність за можливі негативні наслідки. Крім того відповідач не був позбавлений можливості після отримання коштів перерахувати їх на інший рахунок.

Позов пред`явлено на підставі ст. 525, 526, 530, 610, 626, 628, 1049, 1050 ЦК України, ст. 193, 197 ГК України, Закону України "Про банківську діяльність", з урахуванням також положень Закону України "Про електронну комерцію".

3.2. Доводи Фізичної особи-підприємця Самбор Тетяни Петрівни.

Відповідач не отримував, а позивач не надсилав пропозиції укласти електронний договір (оферту) з істотними умовами такого договору, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитом, а тому даний договір не є укладеним в силу ч.3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію".

Наданий позивачем договір не містить жодного підпису, як і електронного, а сам документ підлягає можливості редагування. Такі обставини свідчать про істотне порушення вимог ч.2 ст.7 Закону України "Про електронну комерцію" та створюють для позивача можливість внесення будь-яких змін до даного договору в односторонньому порядку та опублікування в особистому кабінеті на сайті www.my.bizpozyka.com, адміністратором якого є позивач.

Відповідач заперечує факт відправки договору та правил кредитування на електронну пошту та ознайомлення із їх змістом, що підтверджується фотографіями з електронної пошти відповідача.

Всупереч вимог ч.1 ст.13 Закону України "Про електронну комерцію", п.14 Постанови Правління Національного Банку України від 12.11.2003 № 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів", кредит з цільовим призначенням - для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності, або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності, видавався відповідачу - фізичній особі-підприємцю, шляхом переказу на поточний рахунок фізичної особи для власних потреб (картковий рахунок № НОМЕР_1 ) - НОМЕР_4 , а не на поточний рахунок для здійснення підприємницької діяльності фізичній особі - підприємцю відповідно до абз.2 п.40 Постанови Правління Національного Банку України від 12.11.2003 № 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів".

З урахуванням того, що грошові кошти були перераховані на особистий картковий рахунок відповідача без використання статусу фізичної особи-підприємця, дані грошові кошти можуть бути повернені на підставі ч.5 ст.13 Закону України "Про електронну комерцію", ч. 1 ст.1212 ЦК України, однак позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та комісій не підлягають задоволенню, оскільки господарське зобов`язання в частині перерахування коштів саме фізичній особі-підприємцю не було виконано з боку позивача, а тому мета отримання коштів (здійснення господарської діяльності) досягнута не була, що є істотним порушенням взятого господарського зобов`язання з боку позивача.

Перерахування суми кредиту на рахунок фізичної особи, яка не є стороною договору кредиту, та на яку умовами договору не покладено обов`язок погашення суми кредиту, стала причиною виникнення у відповідача, як фізичної особи, обов`язку включення суми кредиту до загального річного оподаткованого доходу та подання податкової декларації з подальшою сплатою суми податку на доходи фізичних осіб, що в даному випадку є надмірним податковим тягарем.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

На підтвердження наявності між сторонами договірних відносин позивачем надано суду копію договору про надання кредиту №282382-КС-002 від 23.09.2021 (т.1 а.с.24), відповідно до умов якого ТОВ "Бізнес Позика" (Кредитодавець) надає ФОП Самбор Тетяні Петрівні (Позичальнику) грошові кошти в розмірі 30 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Означений кредитний договір містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-1193 23.09.2021 18:27:08").

Пунктом 1 договору передбачено: строк кредиту - 24 тижнів; процентна ставка - в день 0,86588198 (фіксована); комісія за надання кредиту - 4500 грн; загальний розмір наданого кредиту - 30 000 грн; термін дії договору - до 10.03.2022; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 66 000 грн; цілі (мета) кредиту - для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей кредит не є споживчим кредитом.

Відповідно до п.2 договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

У п.3 договору визначено графік платежів, який містить інформацію щодо дат, сум погашення кредиту, процентів, комісії та розміру загальних платежів.

Згідно з п.5 договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір.

Також позивачем надано суду копію пропозиції укласти договір (оферта) та прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) (т.1 а.с.25-26), зміст яких відображає умови договору.

В подальшому як вказує позивач, що відповідачем не спростовано, між сторонами також було укладено ряд додаткових угод, на підтвердження укладання яких позивачем також надано копії пропозиції укласти додаткові угоди (оферта) та прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) (т.1 а.с.27-35), зміст яких відображає умови додаткових угод.

Відповідно до умов додаткової угоди №1 ТОВ "Бізнес Позика" надає Позичальнику додатково кредит в сумі 15 000 грн. Комісія, пов`язана з наданням додаткового кредиту - 2 250 грн. Вказаною додатковою угодою сторонами також погоджено новий графік платежів.

Відповідно до умов додаткової угоди №2 ТОВ "Бізнес Позика" надає Позичальнику додатково кредит в сумі 26 000 грн. Комісія, пов`язана з наданням додаткового кредиту - 3 900 грн. Вказаною додатковою угодою сторонами також погоджено новий графік платежів.

Відповідно до умов додаткової угоди №3 сторони погодили термін дії договору 07.08.2022, строк дії 319 днів. У вказаній додатковій угоді вказано, що сума боргу станом на 23.01.2022 становить 60 829,83 грн, а також наведено новий графік платежів.

З метою доведення правової позиції позивачем також надано суду візуальну форму послідовності дій клієнта при укладанні договору та додаткових угод, які відображають певні послідовність дій клієнта та товариства та їх опис, та включають в тому числі вхід в особистий кабінет, формування шаблону оферти, запит на відправку шаблону акцепту, підписання договору / додаткових угод та інше.

В матеріалах справи також наявні анкета клієнта ФОП Самбор Т.П., яка містить інформацію щодо РНОКПП, дати народження, документа, що посвідчує особу, вид підприємницької діяльності, номер телефону, електрону пошту та інше. Крім того позивачем надано копію паспорта та коду РНОКПП відповідача.

На підтвердження надання кредитних коштів позивачем надано суду довідки фінансової компанії "Елаєнс", платіжні доручення, які засвідчують перерахування позивачем відповідачу грошових коштів у сумі 71 000 грн (а.с.49-51).

Обставина перерахування грошових коштів у сумі 71 000 грн на визначений в анкеті клієнта рахунок підтверджується випискою АТ КБ "Приват Банк", що була надана на вимогу суду (т.1 а.с.111-121).

Відповідач обставину отримання грошових коштів не заперечує.

Наданий позивачем розрахунок підтверджує обставину проведення відповідачем платежів з метою погашення кредиту. Загалом відповідачем було сплачено в рахунок тіла кредиту 10 170,17 грн. Обставина проведення оплат відповідачем визнається.

Згідно наданого позивачем розрахунку (т.1 а.с.19-36) заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 60 829,83 грн, про процентах - 105 984,23 грн.

Доказів оплати відповідних сум заборгованості матеріали справи не містять.

5. Позиція суду.

5.1. Щодо виникнення між сторонами договірних правовідносин.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За умовами ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

За змістом статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина 3).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина 4).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина 5).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 6, 12 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Отже із змісту названих положень Закону випливає, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Надані позивачем докази на підтвердження обставини укладання між сторонами електронного договору за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, з урахуванням також наданого відповідачем скріншоту його електронного кабінету, в якому міститься файл "договір" є більш вірогідними, ніж доводи відповідача на спростування обставини укладання договору.

При цьому суд зауважує, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Натомість відповідач жодним чином не заперечує обставину наявності у нього власного електронного кабінету на сайті товариства, обставину надання персональних даних щодо паспорту коду, електронної пошти, а також вказання номеру банківського рахунку для перерахування грошових коштів та іншого.

Доводи відповідача щодо неукладеності договору внаслідок неотримання оферти не заслуговують на увагу з огляду на конструкцію ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", яка визначає поняття одноразового ідентифікатора, який може бути отриманий особою лише після прийняття оферти, а також з урахуванням часткового повернення відповідачем кредитних коштів, що останнім не заперечується.

Враховуючи встановлення судом обставини підписання відповідачем договору у відповідності до положень Закону України "Про електронну комерцію", з урахуванням також надання самим відповідачем доказів направлення до його електронного кабінету кредитного договору, а також недоведення останнім вчинення з боку позивача дій, направлених на односторонню зміну умов укладеного між сторонами договору, доводи відповідача щодо істотного порушення положень ч.2 ст.7 Закону України "Про електронну комерцію" не заслуговують на увагу.

Таким чином, установивши, що спірний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, а також з урахуванням доведення матеріалами справи обставини перерахування на рахунок Самбор Т.П. грошових коштів, суд зазначає про наявність у відповідача обов`язку з повернення кредитних коштів у сумі 60 829,93 грн.

Обставина переказу кредитних коштів на картку фізичної особи не спростовує факту виконання позивачем своїх договірних зобов`язань за договором, укладеним з фізичною особою - підприємцем, оскільки номер картки було вказано самим позичальником. Крім того, частковими оплатами згідно договору, відповідач визнав наявність у нього зобов`язання з повернення наданого кредиту.

Переказ грошових коштів на рахунок фізичної особи також не спростовує обставину укладання договору з фізичною особою-підприємцем, з урахуванням також змісту договору, яким визначено, що кредит не є споживчим. З урахуванням наявності запису у договорі щодо того, що кредит не є споживчим, а також з урахуванням погодження сторонами у додаткових угодах №1 та №2 застосування Правил надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям, суд приймає доводи позивача стосовно того, що формулювання у додатковій угоді №3 щодо застосування правил надання споживчих кредитів є опискою, та вирішального значення при розгляді даної справи не має.

При цьому суд також зауважує, що як власник банківського рахунку Самбор Т.П. самостійно несе відповідальність за здійснення операцій по такому рахунку. Крім того відповідач жодним чином не був позбавлений можливості перерахувати відповідні кошти на інший рахунок.

Суд також враховує, що на позивача не покладено обов`язок перевірки обставини належності вказаного позичальником рахунку фізичній особі-підприємцю чи фізичні особі.

З урахуванням висновків щодо укладання договору з фізичною особою-підприємцем та виникнення саме у відповідача обов`язку з повернення кредитних коштів, суд зазначає про відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Не заслуговують на увагу також доводи відповідача щодо удаваності правочину у зв`язку із недоведеністю таких тверджень. При цьому з урахуванням положень ч.4 ст.165 ГПК України, суд зауважує, що такі доводи відповідачем були викладені у заяві про закриття провадження у справі, а не у відзиві.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи підтвердження матеріалами справи обставини укладання між сторонами договору у письмовій формі та обставини надання позивачем кредитних коштів, з огляду на те, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості по тілу кредиту, відповідач, згідно приписів ст. 74, 76-77 ГПК України, не надав, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості по тілу кредиту у сумі 60 829,93 грн.

5.2. Щодо вимог про стягнення процентів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1 та 2 ст. 1056-1 встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається з умов договору, а саме: з пункту 3 договору, сторонами був визначений графік обов`язкових платежів, відповідно до якого встановлені періоди користування кредитом, розмір процентів за користування кредитом, розмір часткового платежу основної суми та загальний платіж.

З укладанням додаткових угод відповідний графік змінювався в залежності від суми кредиту, наданого відповідачу.

Тобто, укладаючи відповідні правочини сторони чітко визначили строки повернення кожної частини кредиту та відповідно відсотки, що мали бути сплачені відповідачем.

Поряд з цим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, останнім відсотки за користування кредитними коштами нараховуються на наявну станом на момент розрахунку суму заборгованості.

Надаючи оцінку діям відповідача із нарахування процентів на суму заборгованості без урахування погоджених сторонами строків повернення кредитних коштів, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

Так у означеній постанові Верховного суду викладено наступне:

"Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.".

Отже враховуючи, що сторонами у графіку чітко визначено строки повернення кредитних коштів із відповідним частковим зменшенням суми кредиту, суд зауважує, що банк фактично втратив можливість нарахування процентів на залишок заборгованості по кредиту, що виходить за строк кредитування, погоджений сторонами у графіку.

З урахуванням таких висновків суду, вимоги позивача в частині стягнення процентів є обґрунтованими частково на суму 79 152,67 грн. Відповідний розрахунок процентів, що підлягають стягненню, проведено судом з урахуванням погодження сторонами у додатковій угоді №3 загальної суми процентів, що підлягала сплаті відповідачем, визначення заборгованості зі сплати процентів станом на момент укладання додаткової угоди № 3 від 23.01.2022 та з урахуванням проведених відповідачем оплат після 23.01.2022.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Керуючись ст.129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Самбор Тетяни Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, б.Лесі Українки, буд.26, оф. 411, ) тіло кредиту у сумі 60 829 /шістдесят тисяч вісімсот двадцять дев`ять/ грн 83 коп., проценти у сумі 79 152 /сімдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят дві/ грн 67 коп., судовий збір у сумі 1 801 /одна тисяча вісімсот одна/ грн 83 коп.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23 жовтня 2023 р.

Суддя Ю.М. Щавинська