ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

26 жовтня 2023 року м. ХарківСправа № 922/1796/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про відстрочення виконання судового рішення (вх. №28235 від 17.10.2023) по справі

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178)
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, буд. 1)
про та за зустрічним позовом до про стягнення 30597945,21 грн. Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, буд. 1) Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178) визнання недійсним договору.
за участю представників:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - не з`явився;

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - Смолякова І.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.09.2023 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, буд. 1, ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178, ) заборгованість у розмірі 30000000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 450000,00 грн. У задоволенні решти первісного позову - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

17.10.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" зареєстровано заяву про відстрочення виконання судового рішення (вх. №28235), в якій заявник просить суд відстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 19.09.2023 у справі №922/1796/23 на один рік з дня його ухвалення - до 19 вересня 2024 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.10.2023 прийнято заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про відстрочення виконання судового рішення (вх. №28235 від 17.10.2023) до розгляду та призначено судове засідання на 26.10.2023 об 11:00.

Відповідно до імперативних приписів статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" ухвала господарського суду Харківської області від 19.10.2023 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: https://reyestr.court.gov.ua, скерована за допомогою засобів поштового зв`язку на адресу учасників справи, а також завчасно доставлена в їх Електронні кабінети.

Представник Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" в призначене судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином.

Представник Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" в призначене судове засідання з`явився, подану заяву про відстрочення виконання рішення суду підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідно до статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Таким чином, судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин під час розгляду поданої заяви, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду заяви. Разом з тим, враховуючи необхідність дотримання процесуального законодавства щодо розгляду поданої заяви в межах присічного процесуального строку, що визначений статтею 331 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву про відстрочення виконання судового рішення за наявними у справі матеріалами без участі представника Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

Розглянувши заяву про відстрочення виконання судового рішення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, а також заслухавши думку присутнього в судовому засіданні представника заявника, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України унормовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Принцип обов`язковості судових рішень має місце у нормах статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до частини другої якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні приписи містяться у статті 326 ГПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява №6962/02 виснував, що на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною 1 статті 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3, 4 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами частини 5 статті 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Аналізуючи наведені норми права суд зазначає, що відстрочення виконання рішення суду є процесуальним інститутом, наслідком реалізації якого є відкладення (перенесення) виконання рішення суду на інший строк у зв`язку з наявністю обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Норми статті 331 ГПК України не містить конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує надання відстрочки виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Разом з тим, питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.

Вирішення питання про відстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.

З огляду на вище викладене, запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Відтак, особа, яка подала заяву про відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду боржник зазначає, що на території України введено воєнний стан, що впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує провадження господарської діяльності. АТ "Харківгаз" є підприємством, що до 01.07.2023 надавало послуги по розподілу природного газу на території Харківської області, що в умовах військової агресії обумовлює, між іншим, і низький рівень платоспроможності споживачів, яким відповідач надавав послугу.

Вказує, що через поширення коронавірусної хвороби та внаслідок військової агресії було прийнято закони, якими заборонено припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі, а також нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Такі обмеження призводять до зловживання споживачами своїми правами користуватись забороною і можливістю не сплачувати в повному обсязі за розподілений природний газ. У зв`язку із цим, стверджує, що АТ "Харківгаз" зазнало суттєвого зростання дебіторської заборгованості споживачів Харківської області.

Зазначає, що заборгованість споживачів перед АТ "Харківгаз" за розподілений природний газ складає 429511,59328 тис.грн., у тому числі: населення - 9 тис. грн., що підтверджується Інформацією про стан розрахунків замовників за надані Оператором ГРМ послуги розподілу природного газу (форма № 8в-НКРЕКП-газмоніторинг за червень 2023 р.), яка подається до Національної комісії регулювання електроенергетики та комунальних послуг.

Також у поданій заяві вказує, що з промисловими споживачами природного газу та підприємствами теплоенергетики укладено угоди погашення заборгованості на загальну суму 54865637,21 грн. Зважаючи, що основним видом діяльності АТ "Харківгаз" є за КВЕД 35.22 Розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи, іншого джерела доходу для погашення заборгованості у даній справі, ніж отримання коштів від основного виду діяльності у товариства не має.

Крім того, зазначає, що 28.04.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження 00000967 про вчинення кримінального правопорушення, що надійшло з 6-го відділу ГВ ЗНД СБ України, у період з 24.02.2022 по 27.04.2022 встановлено порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил чи інших відомств держави-агресора, що полягали у здійсненні обстрілів по території АТ "Харківгаз" та заявника визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, у поданій заяві резюмує, що відстрочення виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, а боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, відновити нормальну господарську діяльність з метою забезпечення повного виконання рішення та погашення заборгованості перед позивачем.

Щодо тверджень боржника у заяві про відстрочення виконання рішення суду про скрутний майновий стан, що обумовлений вказаними у заяві обставинами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 96 ЦК України унормовано, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Тобто, відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, погіршення фінансового стану не звільняє його від обов`язку своєчасно виконати господарські зобов`язання.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №916/1345/18, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19.

Окрім того, суд зазначає, що погіршення фінансового стану юридичної особи та неможливість своєчасно виконати договірні зобов`язання не корелюється із змістом статті 42 ГК України, відповідно до якої підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За змістом наведеної норми права у разі здійснення підприємницької діяльності її суб`єкт має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, здійснювати комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від вчинення таких дій.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Разом з тим, статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката, на що також звертає увагу Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17.

Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 у справі №920/505/22 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (із змінами), який триває до цього часу.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Суд звертає увагу заявника, що скрутне фінансове становище та збитковість діяльності не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не є підставою для відстрочки виконання рішення, оскільки фінансові ускладнення не є винятковою і непрогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки та належного планування власної діяльності, в тому числі й в частині своєчасного і належного стягнення дебіторської заборгованості.

Такий стан справ боржника є одним із можливих ризиків діяльності товариства, а погіршення економічної ситуації в Україні через пандемію коронавірусної інфекції, збройну агресію та введення воєнного стану в рівній мірі впливає на всіх суб`єктів господарювання як на відповідача, так і на позивача, на що звертає увагу Східний апеляційний господарський суд у постанові від 15.02.2023 по справі №922/4129/19.

Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань.

Отже, заявником не надано доказів, які б підтвердили виняткові обставини в контексті розгляду даної заяви для її задоволення, оскільки показники, які зазначені у фінансовій звітності, є результатом його господарської діяльності, а товариство має самостійно нести відповідальність за неналежне планування своєї господарської діяльності та не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, передбачені законодавством України. При цьому ризики від власної господарської діяльності заявника не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Крім того, суд зважає, що належних доказів реальної можливості виконати рішення суду за умови надання відстрочення виконання на 12 місяців боржником не надано, а згоди стягувача на відстрочення виконання рішення суду не отримано.

Також суд зауважує, що відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача.

Натомість правова поведінка заявника під час розгляду справи дає підстави дійти висновку, що надання відстрочки виконання рішення, навпаки, сприятиме його невиконанню та порушуватиме принципи співмірності, пропорційності та розумний баланс між інтересами сторін, а також наведені положення статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 326 ГПК України щодо обов`язковості виконання рішення суду, оскільки під час розгляду даної справи заявником не вживалося жодних дій, що спрямовані на сплату заявленої до стягнення поворотної фінансової допомоги за договором №52SKV184-17 від 30.01.2017 або мирного врегулювання спору. На противагу зазначеному, заявник звернувся із зустрічною позовною заявою про визнання договору №52SKV184-17 від 30.01.2017 недійсним, у задоволенні якої судом обґрунтовано відмовлено.

В контексті зазначеного, суд звертає увагу, що принцип добросовісності - це стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 06.10.2021 у справі № 925/1546/20).

За змістом частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, беручи до уваги, що заявником не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами існування виняткових та виключних обставин, які б істотно утруднювали чи робили неможливим виконання рішення суду у даній справі та з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, ступеню вини відповідача у виникненні спору, а також його правової поведінки під час розгляду справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що заява про відстрочення виконання судового рішення задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про відстрочення виконання судового рішення (вх. №28235 від 17.10.2023) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена в порядку статей 255 - 257 ГПК України до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення (з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, а також пункту 4 розділу X Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст ухвали складено 30.10.2023 р.

Суддя Г.І. Сальнікова

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.