УХВАЛА

м. Київ

18.10.2023Справа № 32/77т

За скаргоюМіністерства оборони України
на дії Державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина Володимира Романовича у виконавчому провадженні НОМЕР_1
у справі№32/77т
за позовомЗаступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі 1. Міністерства оборони України 2. Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління»
до1. Закритого акціонерного товариства «Персенківка» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник», 3. Приватного акціонерного товариства «Ірокс» 4. Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачів1. Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачів2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване будівельне управління 14» 3. Автогаражного кооперативу №15 Галицького району міста Львова
провизнання права власності на нерухоме майно та його витребування
Головуючий суддя Босий В.П.

Судді Паламар П.І.

Балац С.В.

секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.

Представники учасників справи:
від заявника:Святецький М.П.
прокурор:Косенко Д.В.
державний виконавець:не з`явився
від боржника:Алієв В.В.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №32/77т за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління» до Закритого акціонерного товариства «Персенківка», Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник», Приватного акціонерного товариства «Ірокс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні: позивачів - Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»; відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване будівельне управління 14» та Автогаражного кооперативу №15 Галицького району міста Львова про визнання права власності на нерухоме майно та його витребування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2016, з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва про виправлення описок від 27.03.2023, позовні вимоги Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління» було задоволено в повному обсязі. Визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на будівлі і споруди військового містечка у місті Львові по вул. Авіаційній, 7, а саме на: адміністративний будинок (А-2), будівлю побутового призначення (Е-1), будівлю ГСМ (Ж-1), склад (з-І), навіс (И-1), насосну (1-1), склад (1-1), пожежний пост (И-1), гараж (М-1) склад (Е-1), навіс (К-1), акумуляторну (Л-1), адміністративний будинок (Н-1), котельну (0-1), гаражі та їдальню (П-1), склади (С-1, Т-1, У-1, Ф-1, Х-1, Ц-1, 4-1, А-1, В-1, Ш-1), будівлю побутового призначення (Щ-2), колибу (Ш-1), навіси (Б-1, Ю-1), цех ізоляції (Я-1), огорожу та асфальтобетонне покриття загальною площею 5750 кв. м., витребувано майно - будівлі і споруди військового містечка у місті Львові по вул. Авіаційній, 7, а саме: адміністративний будинок (А-2), будівлю побутового призначення (Е-1), будівлю ГСМ (Ж-1), склад (з-І), навіс (И-1), насосну (1-1), склад (1-1), пожежний пост (И-1), гараж (М-1) склад (Е-1), навіс (К-1), акумуляторну (Л-1), адміністративний будинок (Н-1), котельну (0-1), гаражі та їдальню (П-1), склади (С-1, Т-1, У-1, Ф-1, Х-1, Ц-1, 4-1, А-1, В-1, Ш-1), будівлю побутового призначення (Щ-2), колибу (Ш-1), навіси (Б-1, Ю-1), цех ізоляції (Я- 1), огорожу та асфальтобетонне покриття загальною площею 5750 кв.м у Товариства з обмеженою відповідальністю «Персенківка», Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник», Приватного акціонерного товариства «Ірокс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж» та зобов`язати їх передати вищевказані будівлі і споруди на баланс Державного підприємства «Львівське будівельно-монтажне управління». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Персенківка» на користь Державного бюджету України 6 396,25 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник» на користь Державного бюджету України 6 396,25 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Ірокс» на користь Державного бюджету України 6 396,25 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж» на користь Державного бюджету України 6 396,25 грн. державного мита та 59,00 грн. на технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2020 рішення Господарського суду міста Києва у справі № 32/77т від 04.04.2016 залишене без змін та набрало законної сили.

15.08.2022 на виконання вказаного вище рішення Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

27.03.2023 ухвалою Господарського суду міста Києва виправлено допущену технічну помилку в наказі від 15.08.2022, а саме ухвалено: «Виправити допущену технічну помилку в наказі Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі № 32/77т, де стягувачем виступає - Міністерство оборони України, боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Таличбудмонтаж», замість назви та місцезнаходження боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Таличбудмонтаж» - 79034, м. Львів, вул. Буйка, 7, вірними вважати назву та місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж» - Україна, 79034, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ПРОФЕСОРА БУЙКА, будинок 7».

02.10.2023 до Господарського суду міста Києва від Міністерства оборони України надійшла скарга на дії Державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишина Володимира Романовича у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №05-23/1041/23 від 02.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи №32/77т для розгляду вище вказаної скарги у зв`язку зі звільненням судді Головатюка Л.Д. , який приймав участь у колегіальному розгляді справи, як головуючий.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 02.10.2023 матеріали справи 32/77т для розгляду скарги Міністерства оборони України на дії Державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина Володимира Романовича у виконавчому провадженні НОМЕР_1 передано колегії суддів у складі: Головуючий - Босий В.П., судді - Паламар П.І., Балац С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 скаргу на дії Державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишина Володимира Романовича у виконавчому провадженні НОМЕР_1 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Головуючий - Босий В.П., судді - Паламар П.І., Балац С.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.10.2023.

12.10.2023 через відділ діловодства суду від Офісу Генерального прокурора надійшли письмові пояснення щодо скарги Міністерства оборони України на дії Державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишина Володимира Романовича у виконавчому провадженні НОМЕР_1, в яких прокурор просить суд задовольнити дану скаргу в повному обсязі.

18.10.2023 від Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшов відзив на скаргу на дії Державного виконавця Панчишина Володимира Романовича, в якому представник зазначає, що вважає таку скаргу безпідставною та необгрунтованою, оскільки державним виконавцем було вчинено всі можливі виконавчі дії із примусового виконання рішення суду в справі №32/77т та відповідно до вимог чинного законодавства винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 02.06.2023, а тому просить суд відмовити у задоволенні скарги.

В даному судовому засіданні представник скаржника та прокурор підтримали і просили суд задовольнити скаргу в повному обсязі.

Представник Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився та направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання, яке обгрунтував значною віддаленістю та неможливістю скерувати клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у встановлений ст. 197 Господарського процесуального кодексу України строк.

Представник боржника в даному судовому засіданні підтримав клопотання представника Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкладення розгляду скарги, надав усні пояснення та просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Представники інших учасників справи, повідомлені належним чином про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, письмових пояснень чи заперечень проти скарги не подали.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Отже, враховуючи положення ст. 342 Господарського процесуального кодексу України та наявність в матеріалах справи належних і допустимих доказів, необхідних для вирішення судом скарги у даному судовому засіданні, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкладення розгляду скарги з огляду на те, що дане клопотання є необгрунтованим, більш того, неявка державного виконавця не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Частиною 1 п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, 20.03.2023 постановою Державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишина Володимира Романовича відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі №32/77т, відповідно до якого на користь Міністерства оборони України витребовується наступне майно: будівлі і споруди військового містечка у місті Львові по вул. Авіаційній, 7, а саме: адміністративний будинок (А-2), будівля побутового призначення (Е-1), будівля ГСМ (Ж-1), склад (з-І), навіс (И-1), насосна (1-1), склад (1-1), пожежний пост (И-1), гараж (М-1) склад (Е-1), навіс (К-1), акумуляторна (Л-1), адміністративний будинок (Н-1), котельня (0-1), гаражі та їдальня (П-1), склади (С-1, Т-1, У-1, Ф-1, Х-1, Ц-1, 4-1, А-1, В-1, Ш-1), будівля побутового призначення (Щ-2), колиба (Ш-1), навіси (Б-1, Ю-1), цех ізоляції (Я- 1), огорожа та асфальтобетонне покриття загальною площею 5750 кв. м. у Закритого акціонерного товариства «Персенківка», Товариства з обмеженою відповідальністю В «Будівельник», Приватного акціонерного товариства «Ірокс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж» та зобов`язано їх передати вищевказані будівлі і споруди на баланс Державного підприємства «Львівське будівельно - монтажне управління». Стягувачем за даним наказом є Міністерство оборони України, а боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж».

Постановами від 27.04.2023 та від 25.05.2023 у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишиним Володимиром Романовичем на боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж» накладені штрафи у розмірі 5 100,00 грн. та 10 200,00 грн. за невиконання рішення суду від 04.04.2016, яке набрало законної сили.

02.06.2023 державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишиним Володимиром Романовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1, якою встановлено наступне: «Боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж» рішення суду не виконано, та в зв`язку із невиконанням зобов`язань, покладених на боржника по виконанню рішення суду, державним виконавцем 27.04.2023 та 25.05.2023 винесено постанови про накладення штрафів, які скеровано боржнику до виконання. Товариство з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж» попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду. Державним виконавцем скеровано повідомлення про внесення до Єдиного реєстру досудового розслідування щодо вчинення посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж» кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження».

Отже, державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишиним Володимиром Романовичем на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 02.06.2023 закрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва № 32/77т від 15.08.2022.

Так, п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону.

Тобто, під час здійснення виконавчих дій у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишин Володимир Романович керувався положеннями ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, або утриматись від їх вчинення.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця від 02.06.2023 про закриття виконавчого провадження НОМЕР_1 Міністерство оборони України звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишина Володимира Романовича.

Скаржник обгрунтовує дану скаргу тим, що державним виконавцем у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 не вчинено необхідних дій, спрямованих на виконання боржником рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016, зокрема, не зроблено жодних витягів із державних реєстрів речових прав та звернень до суду щодо роз`яснення рішення суду в справі № 32/77т, а також вказує на те, що відповідне рішення суду може бути виконане у порядку, передбаченому ст.10 і 60 Закону України «Про виконавче провадження».

У скарзі Міністерство оборони України повідомляє, що на момент звернення до суду у нього відсутній доступ до приміщень, які витребувані на користь Міністерства оборони України рішенням суду від 04.04.2016 та є перешкоди у користуванні ними, оскільки вказані приміщення фактично не були передані Міністерству оборони України, що унеможливлює здійснення скаржником всіх прав, як власника таких приміщень.

На думку скаржника, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 фактично не виконано, то підстав для винесення державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишиним Володимиром Романовичем постанови про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 немає.

Представник Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у своєму відзиві на вказану вище скаргу проти доводів скаржника заперечує в повному обсязі, вказуючи на те, що державний виконавець Панчишин Володимир Романович у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 вчинив всі можливі та необхідні дії, спрямовані на виконання рішення суду від 04.04.2016, у порядку чітко визначеному ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, представник Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зазначає, що належне виконання рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння полягатиме у внесенні державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про державну реєстрацію права власності на певне майно за собою, на користь якої ухвалено таке рішення, що не входять до повноважень органів Державної виконавчої служби та до примусового виконання рішень.

З поданих Офісом Генерального прокурора письмових пояснень вбачається, що прокурор у справі погоджується з доводами скаржника та вважає скаргу Міністерства оборони України на дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишина Володимира Романовича обгрунтованою з огляду на те, що рішення про витребування нерухомого майна підлягає примусовому виконанню у порядку, передбаченому ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», а саме шляхом вилучення майна у боржника і передачі його стягувачу. Натомість, матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 не містять відомостей про здійснення державним виконавцем будь яких належних виконавчих дій із примусового виконання рішення суду від 04.04.2016 у справі № 32/77т в частині витребування нерухомого майна шляхом його вилучення у боржника та передачі стягувачу, передбачених ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду, а згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

При цьому, будь-яких виключень або делегування регулювання даних правовідносин іншим нормам законодавства Конституція України не містить.

До того ж, наведені приписи ст. ст. 124, 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як встановлено судом, державний виконавець Панчишин Володимир Романович під час вчинення дій, спрямованих на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 керувався положеннями ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», які встановлюють порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, або утриматись від їх вчинення.

Так, відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з наказу Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі № 32/77т, який перебував на виконанні державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишина Володимира Романовича в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, на користь Міністерства оборони України витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичбудмонтаж» ряд будівель і споруд, а також зобов`язано боржника передати відповідне нерухоме майно на баланс Державного підприємства «Львівське будівельно - монтажне управління».

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 14.11.2028 у справі № 183/1617/16 у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові (п.116).

У постановах від 30.05.2018 та від 14.01.2020 у справі № 2-690/11, від 13.11.2019 у справі № 314/738/15-ц, від 08.06.2022 у справі № 368/13690/20 Верховний суд дійшов правового висновку, що судове рішення про витребування нерухомого майна повинно виконуватись державним виконавцем саме в порядку п. 3 ч. 1 ст. 10 та ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, поняття «витребування» відповідає поняттю «вилучення та передача предметів», вказаному у п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» у переліку заходів примусового виконання рішення.

Так, відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

У разі письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про їх передачу стягувачу, виконавець повертає зазначені предмети боржникові, про що складає акт, і виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому внесений стягувачем авансовий внесок поверненню не підлягає.

Враховуючи вище викладене, суд зазначає, що державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Панчишин Володимир Романович в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 дійшов помилкового висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 32/77т є рішенням немайнового характеру та підлягає примусовому виконанню у порядку, передбаченому ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зазначення у судовому рішенні про витребування майна та зобов`язання передати його власнику не може свідчити, що таке рішення підлягає виконанню як рішення немайнового характеру, адже його виконання передбачає вчинення виконавцем дій щодо вилучення майна у боржника і передачі його стягувачу, а не обмежується лише діями виконавця щодо перевірки виконання рішення боржником.

В постанові від 08.06.2022 у справі № 369/13690/20 Верховний Суд зазначає, що обов`язком державного та приватного виконавця є вжиття всіх передбачених законом заходів для виконання судового рішення. Якщо державному чи приватному виконавцю незрозуміло рішення, порядок його виконання, то виконавець не позбавлений можливості звернутись до суду з заявою про роз`яснення рішення суду, про встановлення порядку виконання рішення.

З метою його виконання державний та приватний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, у разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; здійснювати інші повноваження, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, державним виконавцем у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 не вжито усіх можливих та передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, щодо ефективного і своєчасного виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 32/77т та передчасно винесено постанову про закриття виконавчого провадження від 02.06.2023, яка порушує право Міністерства оборони України на справедливий судових захист, невід`ємною складовою якого є право на виконання судового рішення.

За змістом ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відтак, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина Володимира Романовича щодо винесення постанови від 02.06.2023 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 є неправомірними та такими, що суперечать принципу обов`язковості виконання судових рішень, отже скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню в повному обсязі, а постанова від 02.06.2023 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Міністерства оборони України на дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина Володимира Романовича у виконавчому провадженні НОМЕР_1 задовольнити.

2. Визнати неправомірними дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина Володимира Романовича щодо винесення постанови від 02.06.2023 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 та скасувати постанову від 02.06.2023 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.

3.Дана ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена.

Повна ухвала складена 26.10.2023.

Головуючий суддя В.П. Босий

Судді П.І. Паламар

С.В. Балац