ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" жовтня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3793/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І., розглянувши без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження справу 916/3793/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МУР" (21007, м. Вінниця, вул. Академіка Янгеля, 7; )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЕСОУА" (67562, Одеська область, Лиманський район, с. Крижанівка, Дніпропетровська дорога, буд. № 22А, офіс 18Н; )

про стягнення 286 000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "МУР" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЕСОУА", в якій просить суд стягнути з відповідача 286 000 грн. - суму попередньої оплати, а також суму судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 29.06.2023 р. між ТОВ «МУР» (далі - позивач, замовник) та ТОВ «КОЛЕСОУА» (далі - відповідач, виконавець) було укладено договір М629/06-2023, відповідно до якого ТОВ «КОЛЕСОУА» зобов`язалось надати послуги вантажопідйомного крана для здійснення монтажу металоконструкцій, згідно наданих ТОВ «МУР» креслень, схем та ваги вантажу.

Так, в п. 1.1 договору визначено, що виконавець зобов`язується надати замовнику в установленому даним договором порядку послуги вантажопідйомного крана необхідної вантажопідйомності (від 45 до 200 тонн) відповідно до заявок замовника (надалі по тексту - механізми) в необхідному змінному режимі, з машиністом (водієм) та паливно-мастильними матеріалами виконавця (надалі по тексту - послуги механізмів) на об`єктах замовника, послуги з перебазування механізмів на умовах згідно даного договору (надалі по тексту - послуги), а замовник зобов`язується оплатити та прийняти послуги виконавця в строки та на умовах, передбачених даним договором.

Також позивач зазначає, що сторонами було погоджено із заявкою на вантажопідйомний кран (додаток № 1 до договору) (далі - заявка), згідно із якою визначено наступні відомості:

1) вантажопідйомність крану 200 тони кількість одиниць - 1.

2) дата роботи: початок 05 липня 2023 р.; 06 липня 2023 р. закінчення 10 липня 2023

р.; 11 липня 2023 р.

3) час проведення робіт: початок 08 год. 00 хв. закінчення: 17 год. 00 хв.

4) характер робіт (вказати: тин робіт, маса вантажу, габаритні показники (д, ш, в.): підйом вантажів 10-30 тони;

5) максимальна вага вантажу: 30 тонн,

6) місце виконання робіт: АДРЕСА_1 .

5 Перебазування механізму по території замовника (пов`язані із внутрішнім переміщенням механізму по території замовника) здійснюється силами: виконавця/замовника (необхідне підкреслити).

Наразі позивач зазначає, що підбір крану здійснювався фахівцями відповідача, з урахуванням наданих позивачем креслень, схем та ваги вантажу. Так, відомості по вазі, габаритах, висотних відмітках, розміщення позицій стоянок крана, були надані ТОВ «МУР» попередньо, як завдання для замовлення.

Таким чином, позивач вказує, що у заявці був задекларований кран, який був запропонований відповідачем з подальшим погодженням рахунку №88 від 03.07.2023 р. на загальну суму 420 000,00 грн., у тому числі ПДВ 70 000,00 грн.

В подальшому на виконання умов договору позивачем було сплачено аванс у розмірі 330 000,00 грн. за послуги крана згідно рахунку №88 від 03.07.2023 р., що підтверджується платіжним дорученням №14078 від 04.07.2023 року.

При цьому, за ствердженнями позивача, у ході виконання робіт виявилась невідповідність технічних характеристик автокрана, що унеможливило виконання поставленого завдання.

З огляду на вказане, позивач зазначає, що з п`яти маш./змін, які планувались на виконання об`єму монтажних робіт, було відпрацьовано лише 1 маш./зміну - монтаж опори та підготовчі роботи для монтажу опори TWR 12, а виконати наступний об`єм монтажних робіт: монтаж опори TWR 12 та мостів зазначених на схемах було неможливо з такими технічними характеристиками даного крана.

Отже, вартість наданих послуг за рахунком № 88 від 03.07.2023р. складає 420 000,00 грн., при цьому ТОВ «МУР» сплатило аванс в сумі 330 000,00 грн., хоча фактично виконано робіт на 44 000,00 грн.

Як вказує позивач, за наведених обставин, 07 липня 2023 року позивач звернувся до відповідача щодо повернення коштів з урахуванням вартості фактично наданих послуг в сумі 286000,00 грн. (330000,00 - 44 00000), про що надано лист від 07.07.2023 р. за вих. №231.

10 липня 2023 року позивачу від ТОВ «КОЛЕСОУА» надійшов лист за вих.№ 10/07-1 від 10 липня 2023 р., яким відповідач попросив ТОВ «МУР» надати мотивоване пояснення щодо невідповідності технічних характеристик автокрана, що унеможливило виконання поставленого завдання відповідно до наданих ТОВ «МУР» креслень, схем, ваги вантажу. Також відповідач просив надати пояснення з чого складається сума 286 000,00 грн., яку позивач просив повернути.

10 липня 2023 року позивач звернувся до ТОВ «КОЛЕСОУА» з претензією про повернення коштів вих. №234 від 11.07.2023 р., в якій було повторно описано наявну ситуацію, а також додано фото- докази, що підтверджують невідповідність техніки відповідача об`єкту будівництва. Як зауважує позивач, на фото чітко прослідковується невідповідність довжини стрілки крану для виконання завдання.

Поряд з цим позивач вказує, що з урахуванням того, що об`єкт будується в стислі терміни та під високу відповідальність, зрив графіка будівництва має негативний вплив па загальний результат, з огляду на що позивач вимагав повернути сплачену суму авансу з вирахуванням вартості однієї фактично здійсненої маш./зміни - монтаж опори та підготовчі роботи для монтажу опори TWR 12.

14 липня 2023 року ТОВ «МУР» отримало відповідь на претензію про повернення грошових коштів (вих. №14/07-1 від 14.07.2023 р.), в якій відповідач повідомив, що станом на дату цього листа не було надано будь-якого мотивованого роз`яснення із чого саме складається сума 286 000,00 грн., а також з приводу невідповідності технічних характеристик автокрана, а тому ТОВ «КОЛЕСОУА» вважає претензію позивача немотивованою та необґрунтованою.

Окрім цього, позивач вказує, що 14 липня 2023 року ним було отримано акт надання послуг № 7/003 від 07 липня 2023 року на загальну суму 332 000,00 грен., у тому числі ПДВ 55 333,33 грн. На думку позивача, відповідачем було складено акт на фактично не надані послуги: 1) перебазування автокрану - 200000,00 грн. та послуги автокрана 200т. (3 маш.змін) загальною вартістю 132 000,00 грн. (44 000,00 грн. за 1 маш.змін).

В свою чергу позивачем була направлена на адресу відповідача відмова від

підписання акту приймання-передачі наданих послуг (вих. №245 від 17.07.2023 р.). Так, вказана відмова було обґрунтована тим, що складений відповідачем акт не відповідає дійсності, адже послуги, зазначені у акті, не надавались, оскільки відповідачем фактично було виконано лише 1 маш.зміну, вартість якої становить 44 000,00 грн.

Як зазначає позивач, 28 липня 2023 року він знов звернувся до відповідача з вимогою за вих. №261 від 28.07.2023 р. про повернення коштів у сумі 286 000,00 грн., але вказана вимога відповідачем проігнорована, тому у відповідача існує борг перед позивачем у розмірі 286000,00 грн.

Також у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.09.2023 вказану позовну заяву ТОВ „МУР" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3793/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження, при цьому роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано відповідачу подати відзив на позов в порядку ст. 165 ГПК України, встановивши строк для надання відзиву та його надіслання позивачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також заперечення на відповідь на відзив, встановивши строк для надання заперечень та надіслання їх позивачу до 13.10.2023. Також позивачу запропоновано надати до суду відповідь на відзив, встановивши строк для надання відповіді на відзив та її надіслання відповідачу до 10.10.2023. а

Вказана ухвала суду про відкриття провадження у справі від 04.09.2023 була надіслана позивачу на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа від 06.09.2023 за вих. № 916/3793/23/40520/23.

Відповідачу ухвала суду про відкриття провадження у справі від 04.09.2023 була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу: 67562, Одеська область, Лиманський район, село Крижанівка(з), вул. Дніпропетровська дорога, будинок 22А, офіс 18Н, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно з витягом з вказаного Реєстру, сформованого судом станом на 01.09.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, надіслана відповідачу рекомендованим листом з позначкою "Судова повістка" ухвала про відкриття провадження у справі була повернута поштовою установою на адресу суду з відбитком календарного штемпелю на конверті та відміткою "за закінченням терміну зберігання", про що свідчать наявні в матеріалах справи поштовий конверт з рекомендованим повідомленням.

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019р. у справі № 915/1015/16.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, оскільки ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом за належною адресою відповідача і повернута поштою, суд доходить висновку, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Згідно з ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що, суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

29 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „КОЛЕСОУА" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „МУР" (замовник) було укладено договір № 29/06-2023/1, відповідно до якого відповідач як виконавець зобов`язується надати позивачу як замовнику послуги необхідної вантажопідйомності (від 45 до 200 тонн) відповідно до заявок замовника (надалі по тексту - механізми) в необхідному змінному режимі, з машиністом (водієм) та паливно-мастильними матеріалами виконавця (надалі по тексту - послуги механізмів) на об`єктах замовника, послуги з перебазування механізмів на умовах згідно даного договору (надалі по тексту - послуги), а замовник (позивач) зобов`язується оплатити та прийняти послуги виконавця в строки та на умовах, передбачених даним договором.

Місце, терміни та порядок надання послуг сторони погодили та вказали в технічному завданні або заявці (додаток № 1), що додається та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору).

Вартість послуг та порядок розрахунків передбачені в розділі 2 договору. Зокрема, в п. 2.1 договору встановлено, що виконавець зобов`язаний надавати послуги механізмів замовнику за цим договором в робочий час з 8.00 до 17.00 годин, а також за попередньою домовленістю сторін цілодобово, у вихідні та святкові дні. До робочого часу входить: розгортання (згортання) механізму в робоче (транспортне) положення, додаткові перебазування на об`єкті замовника, робочі години (або простій) механізму, організаційні вимоги замовника (проходження інструктажів, отримання перепусток, наради тощо).

Згідно з п. 2.2 договору мінімальний обсяг послуг механізмів, що надаються за одну добу, становить 1 машино-зміну, тривалість 1 машино-зміни 8 годин поспіль.

Послуги з перебазування механізмів до місця проведення робіт та в зворотному напрямку не входить до вартості послуг механізмів та сплачується окремо, вартість може змінюватись в кожному окремому випадку проведення робіт (п. 2.3. договору).

За умовами п. 2.4 договору в разі замовлення механізму вантажопідйомністю понад 60 тонн, послуги з перебазування механізму по території замовника (пов`язані із внутрішнім переміщенням механізму по території замовника) силами виконавця (із застосуванням виконавцем необхідної кількості автомобілів супроводу) не входять до вартості послуг механізмів та послуг з перебазування механізмів, вони сплачуються окремо. Вартість може змінюватись в кожному окремому випадку проведення робіт, якщо інше не зазначено у заявці.

В п. 2.5 договору сторони погодились, що ціна надання послуг погоджується в рахунках-фактурах, відображається в рахунках-фактурах та актах виконаних робіт.

Згідно з п. 2.7 договору оплата за послуги здійснюється замовником в українській національній валюті (гривнях) у розмірі 100% від замовленої вартості послуг, передбачених цим договором та додатками до нього, та сплачується замовником не пізніше як за 7 (сім) робочих днів до початку надання таких послуг.

Кінцевий рахунок виставляється згідно фактично наданих виконавцем послуг замовнику (п. 2.8 договору).

У відповідності з п. 2.9 договору облік та нарахування вартості послуг ведеться в машинно-змінних рапортах або заявках згідно п.п. 6.1.-6.4. даного договору.

Загальна вартість послуг за даним договором, що надаються визначаються з вартості фактично наданих послуг, зазначених в актах про надані послуги (п. 2.10 договору).

Обов`язки замовника визначені в розділі 3 договору, зокрема: своєчасно оплачувати послуги виконавця відповідно до умов даного договору (п. 3.1). Також замовник зобов`язується до початку надання послуг надати виконавцю оригінал довіреності, згідно з якою замовник уповноважує свого представника (або виконроба) на об`єкті надання послуг механізмами відмічати в машино-змінних рапортах кількість та час наданих послуг механізмами (зразок - додаток 2). В указаній довіреності обов`язково має бути зразок підпису уповноваженого представника (або виконроба) замовника (п. 3.3 договору).

При цьому замовник зобов`язаний забезпечити під`їзні шляхи (твердим покриттям) для механізму, надати виконавцю місце для встановлення механізму, яке повинно відповідати правилам та нормам техніки безпеки; забезпечити працівникам виконавця вільний, безперервний і безперешкодний доступ на майданчик для надання послуг (п. 3.4, 3.5).

Крім того, замовник зобов`язаний не менш ніж за сім робочих днів до початку надання послуг подати виконавцю письмову заявку із зазначенням термінів і місця надання послуг механізмів, а виконавець зобов`язується не пізніше наступного дня з моменту отримання заявки на надання послуг від замовника - підтвердити заявку або повідомити про неможливість надання послуг механізмами. Заявки передаються замовником і підтверджуються виконавцем шляхом передачі по електронній пошті, що зазначена в договорі, з подальшою передачею оригіналу (п. 3.2).

Для надання послуг механізмами замовник зобов`язаний забезпечити механізми виконавця вантажозахоплювальними пристроями, призначеними для відповідного виду роботи, які є сертифікованими та випробовувані згідно діючих нормативів (п. 3.10).

В розділі 4 договору визначено обов`язки виконавця:

- надати послуги, передбачені даним договором, у встановлені договором строки (п. 4.1);

- для надання послуг механізмами по даному договору залучити кваліфікованих спеціалістів (п. 4.2);

- виконувати послуги справними механізмами (п. 4.3);

- підтримувати механізми у належному технічному стані, нести витрати по ремонту та усуненню недоліків механізмів, які виникли виключно з вини виконання (п. 4.4);

- забезпечити надійну, безперебійну експлуатацію Механізму на об`єкті Замовника в необхідному змінному режимі (п. 4.5);

- робітники виконавця зобов`язуються дотримуватися встановлених на об`єкті правил техніки безпеки, пожежної та екологічної безпеки, встановленого режиму змінності та охорони на об`єкті та відповідних вказівок замовника щодо цього (п. 4.6);

- забезпечити механізми паливно-мастильними матеріалами (п. 4.7).

Строки надання послуг наведені в розділі 5 договору. Так, за умовами п. 5.1 договору що строк надання послуг узгоджується сторонами у відповідній заявці, яку замовник подає за десять календарних днів до початку надання послуг з вказанням бажаного строку роботи механізмів на об`єкті замовника.

Порядок передачі та приймання послуг вказані в розділі 6 договору.

Відповідно до п. 6.1 договору дані про надані послуги механізмами виконавець щоденно заносить в машино-змінні рапорти, в яких містяться відомості про характер робіт та час (в годинах), протягом якого надавалися послуги механізмом.

Машино-змінний рапорт виконавця затверджується підписом уповноваженого представника замовника на об`єкті надання послуг механізмами виконавця та машиністом (водієм), що працює на механізмі виконавця (п. 6.2 договору). Уповноважений представник замовника на об`єкті надання послуг механізмами відмічає в машино-змінних рапортах кількість та час наданих послуг механізмами, на підставі довіреності, зазначеної в п.3.3. цього договору (п. 6.3 договору).

Згідно з п. 6.5 договору передача-приймання наданих послуг у відповідності з даним договором оформляється сторонами шляхом підписання актів передачі-приймання наданих послуг. Надані виконавцем акти передачі-приймання наданих послуг замовник зобов`язується підписувати та повертати виконавцю на протязі 3-х робочих днів з моменту їх одержання.

У разі неповернення актів передачі-приймання послуг та в разі відсутності протягом трьох робочих днів з моменту їх одержання в письмовій формі мотивованої відмови в підписанні таких сторони погоджується, що акти передачі-приймання послуг вважаються підписаними, а роботи, зазначені в них, виконані виконавцем належним чином та в повному обсязі (п. 6.6 договору).

В разі відмови замовника підписати вказаний акт, доказом надання послуг є дані машино-змінних рапортів і вартість наданих послуг розраховується на підставі даних машино-змінних рапортів (п. 6.7 договору).

Відповідно до п. 6.8 договору акти передачі-приймання наданих послуг підписуються сторонами за домовленістю сторін у міру необхідності або раз на місяць, в разі довгострокового періоду надання послуг.

В п. 11.3 договору передбачено, що даний договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за даним договором. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору не пізніше 1-го місяця до моменту закінчення строку, встановленого цим договором, останній вважається автоматично пролонговані їм на один рік на тих самих умовах.

Також сторонами до вказаного договору погоджено заявку на вантажопідйомний кран (додаток № 1 до договору), згідно із якою визначено наступні відомості:

1) вантажопідйомність крану 200 тони кількість одиниць - 1.

2) дата роботи: початок 05 липня 2023 р.; 06 липня 2023 р. закінчення 10 липня 2023

р.; 11 липня 2023 р.

3) час проведення робіт: початок 08 год. 00 хв. закінчення: 17 год. 00 хв.

4) характер робіт (вказати: тин робіт, маса вантажу, габаритні показники (д, ш, в.): підйом вантажів 10-30 тони;

5) максимальна вага вантажу: 30 тонн,

6) місце виконання робіт: АДРЕСА_1 .

5 Перебазування механізму по території замовника (пов`язані із внутрішнім переміщенням механізму по території замовника) здійснюється силами: виконавця/замовника (необхідне підкреслити).

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір на надання послуг № 29/06-2023/1 від 29.06.2023 р., який за своєю правовою природою відноситься до договору про надання послуг, є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Також в силу ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, відповідачем був виставлений позивачу на оплату послуг за вказаним договором рахунок № 88 від 03.07.2023 на суму 420000,00 грн., у т.ч. ПДВ 70000,00 грн., що складається з: за послуги перебазування автокрана - 200000,00 грн., за послуги автокрана 200т. у кількості 5 маш.змін. по ціні 44000,00 грн. - 220000,00 грн. В свою чергу позивач згідно платіжної інструкції № 14078 від 04.07.2023 року сплатив 330000,00 грн., зазначивши в призначенні платежу „За послуги крана зг.рах.№ 88 від 03.07.2023 р. у т.ч. ПДВ 20% - 55000,00". Слід зауважити, що оскільки в п. 2.3 договору передбачено, що послуги з перебазування механізмів до місця проведення робіт та в зворотному напрямку не входять до вартості послуг механізмів та сплачуються окремо, відповідно позивачем фактично згідно платіжної інструкції № 14078 від 04.07.2023 року було сплачено послуги з перебазування механізмів в сумі 200000,00 грн. і 120000,00 грн. як предоплату за послуги автокрану згідно п. 2.7 договору, що узгоджується з п. 2.8 договору, який визначає, що кінцевий розрахунок виставляється згідно фактично наданих виконавцем послуг замовнику.

За умовами заявки позивача, що є додатком № 1 до договору, відповідач повинен був надати обумовлені послуги з підйому вантажів вантажопідйомним краном у період з 05-06 липня 2023 р. і по 10-11.07.2023 р.

Наразі позивач зазначив, що підбір крану здійснювався фахівцями відповідача, з урахуванням наданих позивачем креслень, схем та ваги вантажу. Так, відомості по вазі, габаритах, висотних відмітках, розміщення позицій стоянок крана, були надані ТОВ «МУР» попередньо як завдання для замовлення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до закінчення строку надання відповідачем послуг направив останньому лист від 07.07.2023 р. за вих. №231.07, в якому заявив до відповідача вимогу щодо повернення коштів в сумі 286000,00 грн., посилаючись на те, що при проведенні підготовчих робіт автокраном була відпрацьована лише 1 маш./зміна. При цьому у вказаному листі позивач зазначив, що в ході виконання робіт виявилось невідповідність технічних характеристик автокрана, що унеможливило виконання поставленого завдання.

На вказану вимогу відповідач надав відповідь в листі за вих.№ 10/07-1 від 10 липня 2023 р., в якому відповідач просив ТОВ «МУР» надати мотивоване пояснення щодо невідповідності технічних характеристик автокрана, що унеможливило виконання поставленого завдання відповідно до наданих ТОВ «МУР» креслень, схем, ваги вантажу, при цьому відповідач просив надати пояснення з чого складається сума 286 000,00 грн., яку позивач просив повернути.

В свою чергу позивач звернувся до ТОВ «КОЛЕСОУА» з претензією про повернення коштів за вих. №234 від 11.07.2023 р., в якій зазначив, що з п`яти маш./змін, які планувались на виконання об`єму монтажних робіт, було відпрацьовано лише 1 маш./зміну - монтаж опори та підготовчі роботи для монтажу опори TWR 12, а виконати наступний об`єм монтажних робіт: монтаж опори TWR 12 та мостів зазначених на схемах було неможливо з такими технічними характеристиками даного крана. Оскільки вартість наданих послуг за рахунком № 88 від 03.07.2023р. складає 420 000,00 грн., а ТОВ «МУР» сплатило аванс в сумі 330 000,00 грн., хоча фактично виконано робіт на 44000,00 грн., тому позивач просив повернути кошти з урахуванням вартості фактично наданих послуг в сумі 286000,00 грн. (330000,00 - 44 00000).

У відповідь на вказану претензію відповідач в листі за вих. № 14/07-1 від 14.07.2023 повідомив, що на раніше висловлене прохання відповідача позивач не надав мотивованого пояснення щодо невідповідності технічних характеристик автокрана, що унеможливило виконання поставленого завдання відповідно до наданих ТОВ «МУР» креслень, схем, ваги вантажу, також щодо суми 286000,00 грн., яку позивач просив повернути, відповідач зауважив про неврахування позивачем вартості послуг з перебазування автокрана до місця надання послуг та в зворотньому напрямку. У зв`язку з цим відповідач визнав претензію позивача невмотивованою та необґрунтованою.

Поряд з цим, як свідчать матеріали справи, відповідачем був оформлений та підписаний акт надання послуг № 7/003 від 07.07.2023 р. на суму 332000,00 грн. (з ПДВ 55333,33 грн.), у т.ч. за послуги перебазування автокрана - 200000,00 грн., за послуги автокрана 200т у кількості 3 маш.змін. по ціні 44000,00 грн. - 132000,00 грн.

Вказаний акт з боку позивача не був підписаний. Як вказує позивач, вказаний акт був отриманий ним 14 липня 2023 р., однак докази на підтвердження цього в матеріалах справи відсутні.

Наразі, як свідчать матеріали справи, позивачем в листі від 17.07.2023 року за вих. № 245 було направлено відповідачу відмову від підписання акту приймання-передачі наданих послуг, обґрунтовуючи це тим, що з п`яти маш./змін, які планувались на виконання об`єму монтажних робіт, було відпрацьовано лише 1 маш./зміну - монтаж опори та підготовчі роботи для монтажу опори TWR 12, а виконати наступний об`єм монтажних робіт: монтаж опори TWR 12 та мостів зазначених на схемах - було неможливо, оскільки у ході виконання робіт виявилась невідповідність технічних характеристик автокрана, що унеможливило виконання поставленого завдання. При цьому у вказаному листі позивач підтвердив виконання відповідачем лише 1 маш./зміни (монтаж опори та підготовчі роботи для монтажу опори TWR 12), вартість якої становить 44000,00 грн. Тому позивач вимагав від відповідача повернути кошти з урахуванням вартості фактично наданих послуг в сумі 286000,00 грн. (330000,00 - 44 00000).

На підтвердження направлення вказаного листа відповідачу позивач надав засвідчені копії фіскального чеку від 18.07.2023 року з номером відправлення 917 та опису вкладення до вказаного відправлення, а також роздруківку з електронної пошти про направлення відмови від підписання акту на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , що була вказана відповідачем в рахунку № 88 від 03.07.2023 р. Так, суд зауважує, що в договорі хоча й передбачена можливість направлення сторонами документів електронною поштою або іншими засобами електронного телекомунікаційного зв`язку (п. 11.10 договору), проте в договорі не вказано відповідних електронних адрес сторін для листування. З огляду на таке, суд позбавлений можливості встановити належність електронних адрес сторін для документообігу з приводу виконання договору.

Так, виходячи зі змісту п. 6.6 договору та наявність відмови позивача в підписанні акту передачі-приймання послуг, відповідно такий акт не можна вважати погодженим.

З огляду на таку відмову замовника підписати вказаний акт, доказом надання послуг автокрану є саме дані машино-змінних рапортів, оскільки вартість наданих послуг розраховується на підставі даних машино-змінних рапортів, як це передбачено в п. 6.7 договору. Зазначене також випливає зі змісту п. 2.9, п. 6.1-6.4. договору, якими визначено ведення обліку та нарахування вартості послуг машинно-змінних рапортах, в яких містяться відомості про характер робіт та час, протягом якого надавались послуги механізмом.

Між тим такі докази в матеріалах справи відсутні, хоча з огляду на зміст п. 6.2 договору, який передбачає затвердження машино-змінного рапорту виконавця підписом уповноваженого представника позивача на об`єкті надання послуг, відповідні відомості з машино-змінних рапортів мають бути в наявності у позивача.

За таких обставин, враховуючи відсутність зазначених доказів у справі, суд позбавлений можливості встановити ступінь виконання/невиконання відповідачем обумовлених договором послуг, а також встановити чи є вмотивованою відмова позивача у підписанні вищевказаного акту надання послуг. Адже, позивач, стверджуючи про виконання відповідачем лише 1 маш./зміни (монтаж опори та підготовчі роботи для монтажу опори TWR 12), не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

Згідно з частинами 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі N 904/1017/20).

За змістом частин 1, 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Слід зазначити, що із внесенням 17.10.2019 р. змін до Господарського процесуального кодексу України його статтю 79 Господарського процесуального кодексу України викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Так, тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц, провадження N 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі N 904/2104/19, провадження N 12-57гс21). Подібний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/14//17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17, від 04.02.2021 у справі N 910/11534/18, від 07.07.2021 у справі N 916/2620/20.

Отже, покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на виводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

В даному випадку, суд дійшов висновку, що за наявних в матеріалах справи доказів доводи позивача про виконання відповідачем лише 1 маш./зміни (монтаж опори та підготовчі роботи для монтажу опори TWR 12), а не 3-х маш.змін, вказаних в акті надання послуг № 7/003 від 07.07.2023, від підписання якого позивач надав відмову, не знайшли свого підтвердження.

Щодо суті заявлених позивачем вимог про повернення предоплати в розмірі 286000,00 грн. з огляду на невиконання відповідачем у повному обсязі обумовлених послуг автокрану суд зазначає наступне.

За своєю суттю вимога позивача про повернення передоплати є вимогою про повернення виконаного за цим договором. Однак, в силу приписів ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, спірний договір надання послуг є діючим і діє до 31.12.2023 року, будь які зміни до договору не вносились, також в матеріалах справи відсутні докази відмови позивача від договору.

Згідно приписів ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Так, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на п. 10.2 договору, за яким сторона, яка не виконує зобов`язань по даному договору, внаслідок чого призупиняються послуги або розривається договір, повинна відшкодовувати іншій стороні всі її витрати і збитки, що зумовлені цим рішенням.

Однак, в п. 10.1 договору передбачено, що призупинення надання послуг і розірвання договору є крайньою мірою розв`язання конфліктів і проблем, що виникли між сторонами. Сторона, яка приймає рішення про призупинення послуг і розірвання договору, зобов`язується письмово повідомити про це іншу сторону і обґрунтувати причини.

Проте, жодних письмових повідомлень позивача про призупинення послуг і розірвання договору матеріали справи не містять.

Отже, не можуть бути підставою для стягнення з відповідача здійсненої позивачем суми передоплати за договором з посиланням позивача на п. 10.2 договору.

Крім того, слід зауважити, що відмова позивача у підписанні акту надання послуг № 7/003 від 07.07.2023 стосується саме послуг автокрану, щодо послуг з перебазування автокрану позивачем не висловлено жодного зауваження. Тим більш за умовами п. 2.3 договору послуги з перебазування механізмів до місця проведення робіт та в зворотному напрямку не входять до вартості послуг механізмів та сплачується окремо, вартість може змінюватись в кожному окремому випадку проведення робіт. Відтак, в даному випадку позивач, частково сплативши 330000,00 грн. по рахунку № 88 від 03.07.2023 на загальну суму 420000,00 грн., до якої входила, зокрема вартість послуг перебазування автокрана в розмірі 200000,00 грн., не може вимагати повернення в якості сплати за ненадані послуги автокрану суму, сплачену в розмірі 200000,00 грн. за послуги перебазування автокрана.

До того ж слід зазначити, що в п. 7.8 договору передбачено, що в разі виявлення невідповідності між відомостями наданими стороною замовника попередньо і ситуацією в дійсності про вагу, габарити, стан позиції тощо, для постановки та маневру поворотних механізмів техніки, які унеможливлюють виконання робіт вже наданою технікою, замовник відшкодовує виконавцеві або виконавець має право не повертати ту частину попереднього платежу, яка вже отримана, із розрахунку вартості однієї машино-зміни та вартості пробігу автокрану з урахуванням повернення та вартості перевезення противаги.

Отже, з огляду на вказані умови договору та доводи позивача про виявлення невідповідностей щодо характеристик автокрану, позивач позбавлений вимагати від відповідача повертати ту частину попереднього платежу, яка вже отримана, із розрахунку вартості однієї машино-зміни та вартості пробігу автокрану з урахуванням повернення та вартості перевезення противаги.

Як було встановлено судом, по вказаному рахунку № 88 від 03.07.2023 позивачем в якості передоплати за послуги механізму (автокрану) було сплачено саме 120000,00 грн. Отже, з огляду на ствердження повивача про фактичне надання відповідачем послуг автокрана 200т у кількості 1 маш.змін. вартістю 44000,00 грн. і визнання позивачем факту про належну оплату відповідачу вказаної суми за 1маш.змін., спірною фактично є сума саме в розмірі 86000,00 грн. Однак, з огляду на невстановлення судом правових підстав для виникнення у відповідача обов`язку з повернення сплаченої суми передоплати за послуги механізму (автокрану), суд вважає безпідставними доводи позивача про необхідність повернення й фактично спірної суми в розмірі 86000,00 грн.

При цьому суд зауважує, що позивач, фактично заявивши до стягнення суму попередньої оплати, підставою позову визначив ст. 906 ЦК України, ч. 3 ст. 612 ЦК України та п. 10.2 договору, які передбачають відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням іншою стороною (відповідачем) зобов`язань.

У частині першій та пунктах 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України в чинній редакції передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Враховуючи наведене та обставини позову щодо заявлення позивачем вимог про стягнення попередньої оплати в якості збитків за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з надання послуг автокрану у відповідній кількості, суд вважає за необхідне дослідити й також наявність підстав для такого відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (стаття 614 ЦК).

Відповідно до частин першої, другої статті 623 ЦК боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 ГК).

За змістом статті 225 ГК до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Аналіз викладених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що нормами ЦК та ГК визначені загальні підстави господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, а також умови, склад та порядок застосування до суб`єкта господарювання такого виду господарських санкцій, як відшкодування збитків.

Для застосування такої відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Необхідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що визначення позивачем розміру збитків, виходячи з суми сплаченої попередньої оплати, не нівелює обов`язку позивача як кредитора довести повний склад цивільного правопорушення, як підстави для застосування такої форми майнової відповідності, як відшкодування збитків. У зв`язку з цим кредитор повинен довести: (1) протиправність поведінки (порушення умов договору), (2) наявність збитку; (3) причинний зв`язок.

Закон надає сторонам можливість визначити лише розмір збитків. Спрощення правил визначення розміру збитків не усуває застосування правил про підстави застосування такого заходу відповідальності. Тобто позивач повинен довести, що порушення боржником зобов`язання завдало йому збитків.

Між тим, як зазначалось судом вище, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором. При цьому суд вважає безпідставними посилання позивача на додані до позову фотокопії як на докази, що підтверджують невідповідність техніки відповідача об`єкту будівництва, оскільки такі фотокопії не є доказами, що можуть підтверджувати невідповідність довжини стрілки крану для виконання завдання.

Отже, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач у справі зазнав збитків у вигляді сплаченої суми попередньої оплати в заявленому до стягнення розмірі, з огляду на те, що відповідач не виконав зобов`язання щодо надання послуг автокрану у визначеному обсязі. Також, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позивач не довів та не підтвердив причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками.

До того ж слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 906/948/17 наведено позицію, за якою у разі якщо зобов`язання сторін не припинилися, це виключає можливість кваліфікування вимоги про повернення попередньої оплати у якості збитків на підставі статті 22 ЦК України і статей 224, 225 ГК України.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача спірної суми заборгованості в розмірі 286000,00 грн.

Разом з тим суд зауважує, що при наданні оцінки всім доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання щодо доцільності надання правової оцінки іншим доводам сторін, суд виходить з того, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі повного, всебічного та безпосереднього дослідження наявних в матеріалах справи доказів сукупності з урахуванням всіх обставин справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „МУР" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЕСОУА" суми попередньої оплати в розмірі 286 000 грн.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, керуючись ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Суддя Ю.І. Мостепаненко

27 жовтня 2023 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко