ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/481/23

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Добровінська В.Ю.

за участю:

позивача - фізична особа підприємець ОСОБА_1 ;

представника відповідача: Бесараб О.Д., діє в порядку самопредставництва, згідно витягу з ЄДРЮФОПГФ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання продовженим договору

оренди

Процесуальні дії по справі.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення №689 виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, , від 16.02.2023 "Про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у продовженні договору оренди комунального майна від 29.04.2014 №105"; визнання продовженим "Договір оренди №105 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що перебуває у спільній власності територіальної громади селищ Новогуйвинської селищної ради" від 29 квітня 2014 року на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 10.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09.05.2023 о 14:30 год.

24.04.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 21.04.2023 вих. №05-20/631 (т.1, а.с.104-173).

04.05.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 04.05.2023 (т.1, а.с.174-191).

У підготовчому судовому засіданні 09.05.2023 суд оголосив перерву до 23.05.2023.

10.05.2023 до суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та надання пояснень (т.1, а.с.196-219).

12.05.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 12.05.2023 вих. №05-20/732 (т.2, а.с.1-11).

22.05.2023 до суду від позивача надійшли:

- заява про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - членів виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 та допит у якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , оскільки вони свої показання не виклали в заяві свідка (т.2, а.с.13-26);

- заява про заперечення на заперечення на відповідь на відзив та надання пояснень від 22.05.2023 (т.2, а.с.27-35).

31.05.2023 від позивача надійшла заява про збільшення судових витрат та долучення до матеріалів справи доказів від 31.05.2023 (т.2, а.с.42-61).

31.05.2023 від відповідача надійшли заперечення на заяву про виклик свідків та заперечення на заяву про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору (т.2, а.с.62-68).

В судовому засіданні 31.05.2023р. судом відмовлено в задоволенні заяви позивача заява про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою господарського суду від 31.05.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Судове засідання призначено на 04.07.2023.

03.07.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів та прийняття рішення про зупинення провадження у справі від 30.06.2023 (т.2, а.с.76-88).

В судовому засіданні по розгляду справи по суті оголошувалися перерви: 04.07.2023 до 06.07.2023, 06.07.2023 до 17.07.2023, 17.07.2023 до 29.08.2023.

Ухвалою від 29.08.2023 суд відклав розгляд справи по суті на 26.09.2023.

В судовому засіданні по розгляду справи по суті оголошувалися перерви з 26.09.2023 до 27.09.2023, з 27.09.2023 до 05.10.2023.

В судовому засіданні 05.10.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що сторонами був укладений договір оренди №105 від 29.04.2014р., строк дії якого неодноразово продовжувався.

Вказує, що заявою від 10.01.2023 вих. №84/05-18 повідомив орендодавця (відповідача) про автоматичне продовження дії договору згідно норм ч.3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч.6.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону, п.5 Постанови КМ України №634 від 27.05.2022р. "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану".

Однак, рішенням виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради №689 від 16.02.2023 було відмовлено ФОП ОСОБА_2 у продовженні договору оренди комунального майна від 29.04.2014 №105, у зв`язку з необхідністю використання приміщення для власних потреб, чим порушено його право орендаря на продовження дії договору на новий строк.

Дане рішення прийняте виконкомом у відповідності до рішень селищної ради від 15.06.2022р. №1010, від 16.12.2021р. №403 щодо здійснення повноважень місцевого самоврядування, яким селищна рада делегувала свої повноваження на управління майном територіальної громади виконавчому комітету.

Позивач вважає рішення селищної ради від 15.06.2022р. №1010, від 16.12.2021р. №403 незаконними та оскаржує їх у адміністративному суді (справа №240/17165/23).

Зазначає, що його заява від 10.01.2023 вих. №84/05-18 була повідомленням про автоматичне продовження дії договору, а не зверненням орендаря про продовження дії договору на новий строк, як помилково вважає відповідач, оскільки граничний строк для подання заяви про продовження договору припадає на період воєнного стану, тому цей строк продовжується на строк воєнного стану та три місяці з дати його припинення чи скасування.

На думку позивача, потреба відповідача в орендованих приміщеннях є надуманою, штучно створеною, що підтверджується наявністю у відповідача інших вільних нежитлових приміщень або таких, що найближчим часом звільняються.

Зазначає, що орендодавцем не дотримано 30-денного терміну на повідомлення орендаря про припинення договору оренди, оскільки лист селищної ради від 01.03.2023р. про непродовження дії договору був отриманий 14.03.2023р.

Лист відповідача від 08.02.2023р. позивач не вважає його повідомленням про непродовження оренди, а він є відповіддю на заяву позивача від 03.01.2023р.

Позивач вказує, що відповідач вчиняє дії, які обмежують права і свободи позивача та членів його сім`ї, які, зокрема, полягають у відмові в 2005р. у продажу земельної ділянки, на якій розташований кіоск позивача; відмова у продажу в 2009р. орендованої земельної ділянки; неприйняття рішення за заявою ОСОБА_12 про затвердження детального плану земельної ділянки; відмова у 2013р. в продажу нежитлового приміщення; відмова ОСОБА_12 у 2013р. у продажу нежитлового приміщення, відмова у 2022р. ОСОБА_12 у постановці в чергу на отримання житла; невирішення питання приватизації позивачем орендованого приміщення та ін.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги вказує, що оскаржене рішення виконкому селищної ради від 16.02.2023р. є законним та обгрунтованим, винесеним у відповідності з делегованими виконкому повноваженнями на підставі рішень селищної ради від 15.06.2022р. №1010, від 16.12.2021р. №403.

Зазначив, що повідомлення від 01.03.2023р. разом із копією оскаржуваного рішення від 16.02.2023р. було надіслано засобами поштового зв`язку на адресу позивача 02.03.2023, тому орендодавцем було дотримано 30-денний термін для надіслання повідомлення про припинення договору оренди.

Окрім того, листом від 08.02.2023 вих. №05-18/184 позивача було поінформовано, що на розгляд виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради буде винесено питання про використання орендованих нежитлових приміщень для власних потреб балансоутримувача.

Не погоджуючись з доводами позивача, відповідач вказує, що заява від 10.01.2023р. є саме пропозицією про продовження дії договору оренди, на яку останній відповів відмовою, у зв`язку з необхідністю використання приміщення для власних потреб.

Відповідач вказує, що необхідність використання приміщення для власних потреб підтверджується доповідною старости Гуйвинського старостинського округу від 01.02.2023р. про надання приміщення для розміщення старостату.

Відносно листа позивача від 27.03.2023р. з пропозицією варіантів для розміщення старостату, відповідач вказує, що дана пропозиція має вирішуватися на відкритому засіданні ради.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів та вимог позовної заяви, просив відмовити в її задоволенні.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

29.04.2014р. між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (орендар) та Новогуйвинською селищною радою (орендодавець) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що перебуває у спільній власності територіальної громади селищ Новогуйвинської селищної ради №105 (далі - договір оренди).

Додатковою угодою №107 від 23.12.2014 сторони внесли зміни до п. 10.1 договору оренди №105 від 29.04.2014, згідно якого договір укладено строком на два роки і 360 днів, що діє з 29.04.2014 до 23.04.2017 включно. (т.1, а.с.199).

Згідно п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно вбудоване нежиле приміщення, надалі - майно, площею 69,7 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі Новогуйвинської селищної ради, вартість якого визначена відповідно до експертного висновку про оцінку згідно з актом інвентаризації (додаток №1) 84599 грн. (т.1, а.с.17-18).

Майно передається в оренду з метою розміщення крамниці-складу.

Згідно п. 10.5 договору, у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п.10.5 договору).

Згідно матеріалів справи, договір оренди №105 від 29.04.2014р. неодноразово пролонгувався.

На думку сторін, черговий строк дії договору оренди №105 від 29.04.2014 спливав 12.04.2023 р.

03.01.2023р. ФОП ОСОБА_2 звернувся до Новогуйвинської селищної ради із заявою, в якій, посилаючись на приписи ч.3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", частину 6.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону, п.5 Постанови КМ України №634 від 27.05.2022р. "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану", вказав, що договір №105 від 29.04.2014р. вважається продовженим на період дії воєнного стану (т.1, а.с.25).

Листом від 08.02.2023р. №05-18/184 Новогуйвинська селищна рада повідомила, що 01.02.2023р. від старости Гуйвинського старостинського округу надійшло звернення про необхідність забезпечення старостату окремими приміщеннями для виконання службових обов`язків, в зв`язку з чим нежитлове приміщення може бути використане для власних потреб громади, а тому договір оренди №105 підлягатиме припиненню у зв`язку з завершенням терміну дії, на який його було укладено (т.1, а.с.24).

В матеріалах справи міститься копія доповідної старости Гуйвинського старостинського округу №03-08/21 від 01.02.2023р., адресованої секретарю Новогуйвинської селищної ради повідомляється про необхідність забезпечення старостату окремим приміщенням (т.1, а.с.26).

Рішенням виконкому Новогуйвинської селищної ради №689 від 16.02.2023р. відмовлено ФОП ОСОБА_2 у продовженні дії договору оренди від 29.04.2014р. №105 вбудованих нежитлових приміщень, площею 69,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з необхідністю їх використання для власних потреб балансоутримувача Новогуйвинської селищної ради.

Пунктом п.2 рішення №689 від 16.02.2023р. вирішено припинити дію договору оренди з дати закінчення строку, на який його було укладено, а саме з 12.04.2023р. (т.1, а.с.36-37, 72-76).

17.02.2023р. Новогуйвинською селищною радою було проведено перевірку виконання умов договору оренди від 29.04.2014р. №105, за результатами якої складено акт, яким ухвалено провести додаткове обстеження проведених орендарем поліпшень орендованого майна; вказано орендарю на необхідність надати селищній раді документи, підтверджуючі здійснені витрати на поліпшення приміщень, дозвільні документи, договір суборенди; орендарю забезпечувати страхування майна та його належний технічний стан, також забезпечувати виконання рішень співвласників житлового будинку, у разі їх прийняття (т.1, а.с.117-119).

Листом №05-19/316 від 01.03.2023р. Новогуйвинська селищна рада повідомила ФОП ОСОБА_2 про прийняття виконавчим комітетом рішення №689 від 16.02.2023р. №689, яким відмовлено у продовженні дії договору оренди №105 від 29.04.2014р. (т.1, а.с.34).

15.03.2023р. позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування рішення виконкому з мотивів його невідповідності законодавству (т.1, а.с.77).

Листом від 23.03.2023р. №065-18/427 відповідач на заяву позивача від 15.03.2023р. повідомив, що підстави для скасування рішення виконкому від 16.02.2023р. відсутні (т.1, а.с.78).

Заявою від 25.03.2023р. ФОП ОСОБА_2 запропонував селищній раді перелік приміщень, які можуть бути використані для розміщення старостату Гуйвинського старостинського округу та просив визнати незаконним і скасувати рішення виконкому селищної ради від 16.02.2023р. №689 (т.1, а.с.79-80).

Вважаючи, що договір оренди №105 є автоматично продовженим, а рішення виконкому селищної ради про відмову в його продовженні - незаконним, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення №689 виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, , від 16.02.2023 "Про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у продовженні договору оренди комунального майна від 29.04.2014 №105"; визнання продовженим "Договір оренди №105 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що перебуває у спільній власності територіальної громади селищ Новогуйвинської селищної ради" від 29 квітня 2014 року на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Судом встановлено, що правовідносини сторін виникли з договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що перебуває у спільній власності територіальної громади селищ Новогуйвинської селищної ради №105від 29.04.2014р.

Згідно з ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За частиною 1 статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, яке перебуває в державній та комунальній власності регулює Закон України "Про оренду державного та комунального майна".

На час укладення договору №105 від 29.04.2014 року діяв Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ.

На час виникнення спірних правовідносин діє Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ (далі - Закон №157-ІХ), який введено в дію з 01.02.2020.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №157-ІХ договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Отже, на правовідносини сторін, що виникли із договору оренди №105 від 29.04.2014 р. поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019р.

Статтею 18 вказаного Закону визначено порядок продовження договору оренди.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався указами Президента України.

Пунктом 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, а саме щодо продовження договору оренди, зокрема щодо запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.

Відповідно до вказаних положень Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 634 від 27.05.2022 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану", яка набрала чинності 01.06.2022.

Пунктом 5 вищевказаної постанови визначено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

У п.16 постанови № 634 від 27.05.2022 передбачено орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї постанови, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, згідно постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 продовження договору оренди державного та комунального майна, строк дії якого завершується у період воєнного стану, обумовлене відсутністю повідомлення балансоутримувача про непродовження договору оренди.

Як вже вказувалося, договір оренди №105 від 29.04.2014р. неодноразово пролонгувався.

За обрахунками суду, після закінчення строку дії 23.04.2017р. договір оренди був пролонгований з 24.04.2017р. до 18.04.2020р. та з 19.04.2020р. до 14.04.2023р.

Тобто, строк дії договору оренди №105 спливав під час дії воєнного стану, однак 14.04.2023р., а не 12.04.2023р., як помилково вважають сторони.

Листом від 08.02.2023р. №05-18/184 Новогуйвинська селищна рада повідомила ФОП ОСОБА_2 , про можливе припинення договору у зв`язку із завершенням терміну дії, на який його було укладено, після розгляду виконавчим комітетом селищної ради питання про використання нежитлових приміщень для власних потреб балансоутримувача (т.1, а.с.24).

Листом №05-19/316 від 01.03.2023р. Новогуйвинська селищна рада повідомила ФОП ОСОБА_2 про прийняття виконавчим комітетом рішення №689 від 16.02.2023р. №689, яким відмовлено у продовженні дії договору оренди №105 від 29.04.2014р.в зв`язку з необхідністю використання орендованих приміщень для власних потреб балансоутримувача (Новогуйвинської селищної ради) (т.1, а.с.34).

Рішенням виконкому Новогуйвинської селищної ради №689 від 16.02.2023р. відмовлено ФОП ОСОБА_2 у продовженні дії договору оренди від 29.04.2014р. №105 в зв`язку з необхідністю використання приміщень для власних потреб балансоутримувача (Новогуйвинської селищної ради) (т.1, а.с.36-37. 72-76).

Вищеказане рішення виконавчого комітету позивач вважає незаконним та таким, що порушує його права як орендаря нежитлового приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

В разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини того, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом.

Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі № 903/1173/15, від 09.11.2021 року у справі № 906/1388/20, від 26.08.2021 року у справі № 924/949/20, від 05.12.2019 року у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 року у справі № 910/21404/17, від 13.10.2020 року у справі №911/1413/19.

Суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022р. визначає інший порядок продовження договорів оренди на період воєнного часу порівняно із загальним порядком, встановленим Законом України від 03.10.2019 № 157-IX "Про оренду державного та комунального майна", та не вимагає від орендаря подачі заяви та прийняття окремого рішення орендодавцем для продовження договору оренди.

За таких обставин, враховуючи необов`язковість подання орендарем заяви про продовження договору оренди, правова природа, поданої позивачем, заяви від 03.01.2023р. (прохання про продовження договору/повідомлення про автоматичне продовження), щодо якої існують розбіжності в тлумаченні сторонами, не має вирішального значення для правильного вирішення спору.

Прийняття рішення про відмову у продовженні договору оренди постановою Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022р. також не вимагається.

В даному випадку визначальним є факт повідомлення орендаря з боку балансоутримувача про непродовження дії договору оренди, а тому дослідженню судом підлягають обставини направлення відповідачем позивачу листа від 01.03.2023р., в якому зазначено про відмову у продовженні дії договору оренди у зв`язку з необхідністю використання приміщення для власних потреб.

Позивач вказує, що орендодавець повідомив його про непродовження договору оренди менш ніж за 30 календарних днів до дати закінчення договору, оскільки лист селищної ради від 01.03.2023р. був отриманий позивачем 14.03.2023р.

Суд звертає увагу, що останнім днем строку дії договору оренди №105 є 14.04.2023р., тобто лист відповідача від 01.03.2023р. позивач отримав за 30 календарних днів до дати закінчення договору.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що лист №05-19/316 від 01.03.2023р. Новогуйвинською селищною радою був надісланий позивачу завчасно, а саме 02.03.2023р. Згідно даних офіційного сайту Укрпошти поштове відправлення прибуло на відділення отримувача 03.03.2023р. та отримане позивачем лише 14.03.2023р. (т.1, а.с.123-125)

Суд враховує, що саме позивач наділений правом отримувати вчасно адресовану йому поштову кореспонденцію та несе відповідні ризики неналежної реалізації цього права.

З огляду на викладене, доводи позивача про невчасне повідомлення його про непродовження договору оренди не знайшли підтвердження та не приймаються судом до уваги.

Отже, у встановлений строк, визначений пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану", орендаря було повідомлено про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону.

За таких обставин правові та фактичні підстави для автоматичного продовження договору оренди відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" відсутні.

Враховуючи викладене, дія договору оренди припинилася 14.04.2023 внаслідок закінчення строку, на який його було укладено

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Вищевикладене та положення ч. 1 ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України свідчать, що право вибору власника здавати своє майно в оренду чи використовувати для власних потреб є повним, безумовним та необмеженим.

Тобто, Новогуйвинська селищна рада скористалася правом власника не передавати належне їй майно в оренду, в зв`язку з використанням його для власних потреб - розміщення старостату.

Суд звертає увагу, що саме по собі скасування рішення про відмову у продовженні договору оренди не означає наявність правових підстав для користування комунальним майном в подальшому після завершення строку дії договору, оскільки у даному випадку продовження договору оренди здійснюється відповідно до положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та постанови КМ України №634 від 27.05.2022 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану".

Норми ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначають підстави для відмови в пролонгації договору, зокрема, якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю.

У даному випадку таке право було використано орендодавцем та реалізовано шляхом прийняття рішення виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради від 16.02.2023р. та надсилання орендарю відповідного повідомлення від 01.03.2023р. про непродовження договору оренди.

Слід вказати, що право однієї сторони зобов`язання виникає із обов`язку іншої сторони, і в даному випадку право позивача на продовження договору оренди означало б існування у відповідача обов`язку його продовжити. В той же час норми ст.19 Закону наділили орендаря (відповідача) правом власника не продовжувати такий договір, якщо майно потрібне для власних потреб, що нівелює право орендаря (позивача) вимагати продовження договору.

Таким чином, судом встановлено наявність у відповідача правових підстав, визначених ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", для відмови у продовженні договору оренди, а тому рішення виконкому Новогуйвинської селищної ради від 16.02.2023р. №689 не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує законні інтереси позивача, в зв`язку з чим в задоволенні позовної вимоги про його скасування слід відмовити.

Суд звертає увагу, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20.02.2018 у справі №902/582/17, від 16.09.2020 у справі №904/5126/19, порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце, зокрема, при укладенні договору оренди з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб.

Посилання позивача на наявність інших приміщень, де можливо розмістити старостат Гуйвинського старостинського округу, суд зазначає, що розпорядження належними територіальній громаді приміщеннями належить до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування, і не може перебиратися на себе судом.

Дискреційними повноваженнями є сукупність прав та обов`язків суб`єкта на власний розсуд визначати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів рішень, кожне з яких є правомірним.

Відносно доводів позивача про незаконність рішень селищної ради від 15.06.2022р. №1010, від 16.12.2021р. №403, якими відповідач керувався при прийнятті спірного рішення, то встановлення правомірності прийняття вказаних рішень не входить до предмета доказування в даній справі, окрім того, як вказує сам позивач, законність їх прийняття Житомирським окружним адміністративним судом в межах судової справи №240/17165/23.

Доводи позивача відносно дій відповідача про обмеження прав і свобод позивача та членів його сім`ї , які полягають у відмові в 2005р. у продажу земельної ділянки, на якій розташований кіоск позивача; відмова у продажу в 2009р. орендованої земельної ділянки; неприйняття рішення за заявою ОСОБА_12 про затвердження детального плану земельної ділянки; відмова у 2013р. в продажу нежитлового приміщення; відмова ОСОБА_12 у 2013р. у продажу нежитлового приміщення, відмова у 2022р. ОСОБА_12 у постановці в чергу на отримання житла; невирішення питання приватизації позивачем орендованого приміщення та ін. не приймаються судом до уваги, оскільки не стосуються спірних правовідносин сторін та не входять до предмету доказування у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір та інші судові витрати, заявлені позивачем, покладається на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.10.23

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам (рек. з повід)