ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.10.2023 Справа№914/3142/15

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., розглянувши заяву

Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону

про: про забезпечення позову

у справі

за позовом: Заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави,

в особі органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах

позивача-1: Міністерства оборони України,

позивача-2:Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова

до відповідача-1: Школа вищої спортивної майстерності,

відповідача-2: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради,

третя особа-1, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача-1: Виробниче підприємство «Мисливець»,

третя особа-2, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача-1: ОСОБА_1 ,

третя особа-3, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача-1: Львівська обласна рада,

про: визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння; визнання незаконним і скасування розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації ЛМР № 2130 від 22.12.2005р.,

без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/3142/15 за позовом Заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: позивача-1: Міністерства оборони України, позивача-2:Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова до відповідача-1: Школа вищої спортивної майстерності, відповідача-2: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа-1, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача-1: Виробниче підприємство «Мисливець», третя особа-2, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача-1: ОСОБА_1 , третя особа-3, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача-1: Львівська обласна рада про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння; визнання незаконним і скасування розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації ЛМР № 2130 від 22.12.2005р.

26.10.2023р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла заява Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про забезпечення позову у даній справі, в якій просить суд застосувати заходи до забезпечення позову шляхом:

заборонити відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо зміни правового статусу, продажу, передачі чи відчуження у інший спосіб, внесення у статутний капітал, зміни технічних характеристик або знищення, внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у тому числі внесення змін до існуючих реєстраційних записів, виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно предмета спору, а саме нежитлових приміщень, літ. « 1-1» площею 4,4 кв.м., «Е» площею 2,4 кв.м., «В-1» площею 60,0 кв.м., «А-1» площею 89,6 кв.м.,«Д» площею 2,0 кв.м., «М» площею 67,2 кв.м., «Л» площею 66,2 кв.м., « 3-2» площею 12,4 кв.м., «И-2» площею 12,6 кв.м., «Ж-2» площею 12,4 кв.м., «К-2» площею 12,6кв.м. та частину будівлі літ. «Б-1» площею 170,5 кв.м., які знаходяться у м. Львові на вул. Єрошенка В., 34.

В обґрунтування вищезазначеної заяви, заявник покликається на наступні обставини:

до Львівської спеціалізованої прокуратури надійшов лист від Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо необхідності повернення інвентаризаційних та реєстраційних справ на об`єкти нерухомого майна, розташованого за адресою вул. Єрошенка, 34 у м. Львові. Лист мотивовано наявністю звернення директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Школа вищої спортивної майстерності» з проханням виготовити технічну документацію на нерухоме майно по вул. Єрошенка, 34 у м. Львові, яке є об`єктом витребування у даній справі.

Заявник зазначає, що на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна складається технічний паспорт. Технічний паспорт є одним з документів що застосовуються при реєстрації, зміні прав власності на об`єкт нерухомості.

Так, відповідно до абзацу 2 пункту 68 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державна реєстрація права власності на об`єкт будівництва проводиться за наявності відомостей про технічні характеристики такого об`єкта будівництва.

Отже, заявник вважає, що дії відповідача щодо проведення технічної інвентаризації майна, яке є предметом спору у даній справі, може свідчити про намір змінити правовий статус цього майна або вчинити стосовно цього майна правочин по його відчуженню, зміні технічних характеристик, внесення в статутний капітал, передачі майна чи прав на нього.

Такі дії, на переконання заявника, значно ускладнять або зроблять неможливим виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (ст. 137 ГПК України).

Відповідно до підпункту 6.4. пункту 6 Постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.02.2019р. по справі №908/685/18, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020р. у справі №753/22860/17).

Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу (27 квітня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 916/3686/22).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020р. у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020р. у справі №910/72/20, від 15.01.2021р. у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021р. у справі №910/16866/20, від 15.04.2021р. у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022р. у справі №904/3783/21, від 26.09.2022р. у справі № 911/3208/21).

Обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022р. у справі № 910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020р. у справі №910/9400/20, від 21.12.2020р. у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Суд окремо зазначає, що правила застосування заходів забезпечення позову регламентовані положеннями глави 10 розділу І ГПК України, зокрема статті 136-144 цього Кодексу. Отже, інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Близькі за змістом висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018р. у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018р. у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018р. у справі № 916/10/18, від 23.06.2018р. у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018р. у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018р. у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019р. у справі №909/526/18, від 21.01.2019р. у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019р. у справі № 925/288/17, від 26.09.2019р. у справі № 904/1417/19.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Також передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.12.2021р. у справі № 910/10598/21.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у випадку, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020р. у справі № 904/5876/19, від 10.11.2020р. у справі № 910/1200/20).

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

У цих висновках суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 13.01.2021р. у справі № 910/9855/20, від 19.01.2021р. у справі № 902/774/20, від 25.01.2021р. у справі № 902/775/20, від 31.08.2021р. у справі № 910/5116/21, від 07.09.2021р. у справі № 910/6481/21, від 08.12.2021р. у справі № 927/481/21, від 21.12.2021р. у справі № 910/10598/21, від 11.02.2022р. у справі № 927/893/21, від 15.04.2022р. у справі № 904/7930/21.

Вжиття заходу забезпечення позову не порушує конституційних прав на володіння та користування спірним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків, тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Подібні за своїм змістом висновки щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 15.10.2020р. у справі № 915/373/20 та від 03.12.2021р. у справі № 910/4777/21, а також від 08.10.2020р. у справі № 465/4985/18 і від 15.06.2021р. у справі №757/48375/20 (щодо аналогічних за змістом положень Цивільного процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що проведення реєстраційних дій (щодо реєстрації прав/обтяжень прав) зупиняється, зокрема на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

Відповідно до частини третьої статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Слід також зазначити, що будь які дії щодо нерухомого майна, яке відноситься до предмета спору, ускладнять або унеможливлять, у разі задоволення позову, виконання рішення суду.

Суд, розглядаючи заяву прокурора про забезпечення позову, зазначає, що обраний ним спосіб забезпечення позову є розумним, обґрунтованим та адекватним, має логічний зв`язок з предметом позову та має наслідком лише збереження існуючого становища до набрання рішенням законної сили (ч. 7 ст. 145 ГПК України).

Враховуючи викладене, оцінивши доводи заявника, врахувавши необхідність дотримання балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, підставною та такою, що підлягає задоволенню.

Відтак, суд вважає можливим та доцільним задовольнити заяву прокурора про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо зміни правового статусу, продажу, передачі чи відчуження у інший спосіб, внесення у статутний капітал, зміни технічних характеристик або знищення, внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у тому числі внесення змін до існуючих реєстраційних записів, виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно предмета спору, а саме нежитлових приміщень, літ. «1-1» площею 4,4 кв.м., «Е» площею 2,4 кв.м., «В-1» площею 60,0 кв.м., «А-1» площею 89,6 кв.м.,«Д» площею 2,0 кв.м., «М» площею 67,2 кв.м., «Л» площею 66,2 кв.м., « 3-2» площею 12,4 кв.м., «И-2» площею 12,6 кв.м., «Ж-2» площею 12,4 кв.м., «К-2» площею 12,6 кв.м. та частину будівлі літ. «Б-1» площею 170,5 кв.м., які знаходяться у м. Львові на вул. Єрошенка В., 34.

Заходи забезпечення позову не зупиняють діяльності відповідача та не порушують прав третіх осіб, а є спрямованими на їх захист, запобігають ймовірним порушенням прав позивача і не суперечать ст.137 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Заяву Керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про забезпечення позову задовольнити повністю.

2.Заборонити Комунальному Закладу Львівської обласної ради Школа вищої спортивної майстерності (місцезнаходження: Україна, 79057, Львівська обл., місто Львів, вул.Чупринки Т. генерала, будинок 117; ідентифікаційний код: 02928226) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо зміни правового статусу, продажу, передачі чи відчуження у інший спосіб, внесення у статутний капітал, зміни технічних характеристик або знищення, внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у тому числі внесення змін до існуючих реєстраційних записів, виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно предмета спору, а саме нежитлових приміщень, літ. «І-1» площею 4,4 кв.м., «Е» площею 2,4 кв.м., «В-1» площею 60,0 кв.м., «А-1» площею 89,6 кв.м.,«Д» площею 2,0 кв.м., «М» площею 67,2 кв.м., «Л» площею 66,2 кв.м., « 3-2» площею 12,4 кв.м., «И-2» площею 12,6 кв.м., «Ж-2» площею 12,4 кв.м., «К-2» площею 12,6 кв.м. та частину будівлі літ. «Б-1» площею 170,5 кв.м., які знаходяться у м. Львові на вул. Єрошенка В., 34.

Стягувачами за цією ухвалою є:

-Міністерство оборони України (місцезнаходження: Україна, 03168, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 6; ідентифікаційний код: 00034022).

-Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова (місцезнаходження: Україна, 79007, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ БАТУРИНСЬКА, будинок 2; ідентифікаційний код: 07638027).

Боржником за цією ухвалою щодо вжитого заходу забезпечення позову є:

Комунальний Заклад Львівської обласної ради Школа вищої спортивної майстерності (місцезнаходження: Україна, 79057, Львівська обл., місто Львів, вул.Чупринки Т. генерала, будинок 117; ідентифікаційний код: 02928226).

Ця ухвала Господарського суду Львівської області є виконавчим документом в розумінні п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» та дійсна для пред`явлення до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання нею законної сили, а саме до 31.10.2026р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 30.10.2023 р.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.