ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023м. ДніпроСправа № 904/3609/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Яворницького Дмитра, буд. 75; ідентифікаційний код 44124263)

до Приватного підприємства "Л.Д. Сервіс" (49000, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 35 А, оф. 3; ідентифікаційний код 21922502)

про стягнення 313 577 грн. 17 коп.

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Департамент з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№3381/23 від 06.07.2023) про стягнення з Приватного підприємства "Л.Д. Сервіс" 313 577 грн. 17 коп. - заборгованості.

Також просить стягнути з відповідача 4 703 грн. 67 коп. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві (вх.№37343/23 від 27.07.2023) на позовну заяву просить в повному обсязі відмовити у задоволенні позову Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради до ПП "Л.Д. Сервіс" про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що: - 15.12.2022 між сторонами було укладено договір №1064; - відповідач придбав матеріали, вироби та комплекти, які були використані для виконання договору на суму 593 038 грн. 25 коп.; - до відповідача дійсно надійшов лист від 11.05.2023 №3/1-691, в якому Департамент з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради вимагав у ПП "Л.Д. Сервіс" оригінали всіх документів, які б підтверджували закупівлю матеріалів, виробів та комплектів на суму 593 038 грн. 25 коп., які були використані для виконання договору від 15.12.2022 №1064; - надати документи Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради, які містять комерційну таємницю, підрядник не може, проте було офіційно зазначено, що особисто підрядник складав, видавав офіційні документи, а саме: акт здачі-приймання виконаних робіт по формі №КБ-2в, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою №КБ-3, вказані документи складені відповідно до чинного законодавства і вся інформація, зазначена в них є достовірною та всі відомості в них є правдивими; - у відповідача не виникало обов`язку щодо виконання вимоги позивача про надання оригіналів документів, тому у виконання вищевказаної вимоги слід було відмовити; - за таких підстав, застосовувати статтю 1212 Цивільного кодексу України неможливо, оскільки не знайшли свого підтвердження вимоги позивача про стягнення грошових коштів у сумі 313 577 грн. 17 коп. з відповідача; - спірна сума грошових коштів сплачена позивачем на користь відповідача на виконання умов договору від 15.12.2022 №1064, договір сторонами підписаний, акт приймання - виконання будівельних робіт за грудень 2022 також підписаний сторонами та скріплені печатками без зауважень, договір оплачений, тож оплата за надані послуги не може вважатися здійсненою без достатньої правової підстави.

Отже, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Справа розглядається відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод протягом розумного строку з урахуванням введення в Україні воєнного стану.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Як вбачається, між позивачем - Департаментом з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради, як замовником, та відповідачем - Приватним підприємством "Л.Д. Сервіс", як підрядником, було укладено договір від 15.12.2022 №1064 (надалі - Договір) (а.с.10-14).

Найменування предмету договору: Усунення аварій в житловому фонді (поточний ремонт вікон із зміни на металопластикові у житловому будинку, розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Юридична, буд. 3) ДК 021:2015:45450000-6: Інші завершальні будівельні роботи, відповідно до переліку, викладеного у Додатку 1, що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2 Договору).

Кількість послуг - 1 послуга (пункт 1.3 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору ціна цього договору становить 773 678 грн. 95 коп., у т.ч. ПДВ - 128 946 грн. 49 коп.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником наданих послуг в гривнях на розрахунковий рахунок виконавця, в межах надходження бюджетних асигнувань на дані послуги на рахунок замовника; розрахунок за надані послуги здійснюється на підставі рахунків та підписаних сторонами актів надання послуг (виконаних робіт) безпосередньо після надходження коштів відповідного бюджетного призначення на реєстраційний рахунок замовника, протягом 30 робочих днів.

Згідно з пунктом 4.2.1 Договору підрядник складає рахунок, акт здачі-приймання виконаних робіт по формі №КБ-2в, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою №КБ-3 відповідно до чинного законодавства і передає належно оформлені документи на розгляд замовнику. Замовник протягом 10 робочих днів перевіряє документи, і в разі їх відповідності умовам договору підписує ці акти, а у разі не підписання - обґрунтовує причину відмови.

Відповідно до пункту 5.1 Договору строк надання послуг: до 31.12.2022.

Місце надання послуг: 49000, Україна, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Юридична, буд. 3 (пункт 5.2 Договору).

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України, сторони встановили, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до їх укладення, а саме з 10.12.2022 (пункт 5.3 Договору).

Розділом 6.2 Договору визначено, що замовник має право:

6.2.1 достроково в односторонньому порядку розірвати договір у разі невиконаня зобов`язань виконавцем, повідомивши про це підрядника засобами телефонного (факсимільного та/або електронного зв`язку), які вказані у розділі ХІІ "Місцезнаходження та банківські реквізити сторін" цього договору не пізніше ніж за 3 календарні дні. Договір вважатиметься розірваним на наступний день після спливу вказаного вище строку;

6.2.2 контролювати у будь-який час хід, якість, обсяги та строки, встановлені цим договором;

6.2.3 за взаємною згодою з виконавцем змінювати строки надання послуг;

6.2.4 зменшувати обсяг надання послуг та загальну вартість цього договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору шляхом внесення відповідних змін до договору та укладання додаткового правочину, підписаного обома сторонами;

6.2.5 повернути акт виконаних робіт (наданих послуг) виконавцю без здійснення оплати в разі неналежного оформлення цих документів (помилки, виправлення, відсутність необхідних реквізитів тощо);

6.2.6 інші права:

6.2.6.1 відмовитися від прийняття та оплати наданих послуг у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання послуг відповідно домети та цього договору і не можуть бути усунені виконавцем, замовником або третьою особою;

6.2.6.2 вимагати від підрядника безоплатного виправлення недоліків, які виникли внаслідок допущених порушень або виправити їх своїми силами за рахунок підрядника, в тому числі за рахунок відповідного зниження договірної ціни;

6.2.6.3 ініціювати внесення змін до договору, вимагати відшкодування збитків при розірванні договору та за наявності істотних порушень виконавцем умов догоовру;

6.2.6.4 вимагати від підрядника сертифікат якості та відповідності застосовуваних матеріматеріалів.

Розділом 6.3 Договору визначено, що підрядник зобов`язаний:

6.3.1 забезпечити на свій ризик власними силами (із залученням у разі потреби сторонніх виконавців - субпідрядників) надання послуг у строки, встановлені цим договором;

6.3.2 забезпечити надання послуг, якість яких має відповідати умовам якості, установленим договором та чинним законодавством України для цього виду господарської діяльності;

6.3.3 інші обов`язки:

6.3.3.1 надати послуги у відповідності до цього договору;

6.3.3.2 своєчасно попереджати замовника про наявність незалежних від підрядника обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які перешкоджають наданню послуг;

6.3.3.3 складати та надавати замовнику на підпис акти наданих послуг з усіма підтверджуючими документами;

6.3.3.4 ліквідувати за свій рахунок дефекти та недоліки або відшкодувати замовнику його витрати по виправленню недоліків, у разі відхилення виконавцем від умов цього договору та погіршення якості послуг;

6.3.3.5 у разі залучення до надання послуг окремих спеціалістів чи інших спеціалізованих організацій, розрахунки за надані послуги з субпідрядними організаціями підрядник здійснює самостійно;

6.3.3.6 ризик випадкового знищення або пошкодження наданих послуг до їх прийняття замовником несе підрядник, крім випадків виникнення ризику внаслідок обставин, що залежали від замовника.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2022 року, а в частині розрахунків за надані послуги - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань (пункт 9.1 Договору).

На виконання умов Договору відповідачем виконані будівельні роботи, що підтверджується підписаним обома сторонами Актом від 20.12.2022 №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 року (форма №КБ-2в) на загальну суму 773 678 грн. 95 коп. (а.с.14-19).

Як вбачається, виконані будівельні роботи за Договором оплачені позивачем в повному обсязі відповідно до платіжного доручення від 26.12.2022 №1306 на суму 773 678 грн. 95 коп.

Відповідно до Акту приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 року сума вартості матеріалів, виробів та комплектів становить 593 038 грн. 25 коп.

В подальшому позивач у листі від 11.05.2023 №3/1-691, скерованому відповідачеві, зазначає, що згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 року по формі № КБ-2в, підрядник зазначив, що вартість матеріалів, виробів та комплектів склала 593 038 грн. 25 коп. Договір був виконаний в повному обсязі як підрядником так й Департаментом. Проте, наразі наявна необхідність отримати від підрядника оригінали всіх документів, які б підтверджували закупівлю матеріалів, виробів та комплектів на суму 593 038 грн. 25 коп., які були використані для виконання договору (а.с.6-7).

Відповідач листом від 05.07.2023 №05-07-2023-1 повідомив позивача, що всі документи підрядника, укладені з контрагентами, зокрема, але не виключно, щодо кількості та вартості придбаних матеріалів (матеріальних ресурсів для надання послуг), відносяться до конфіденційної та комерційної таємниці. Способи розголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю, можуть бути різними: повідомлення зазначених відомостей іншим особам, зокрема, конкурентам; надання іншим особам для ознайомлення документів, що містять комерційну таємницю; повідомлення інформації, що є комерційною таємницею, в засобах масової інформації тощо. За неправомірне збирання, розголошення або використання відомостей, що є комерційною таємницею, винні особи несуть відповідну відповідальність. З огляду на викладене, надати документи Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради, які містять комерційну таємницю, підрядник не може. Та зазначив, що надасть усі запитувані документи лише на виконання вимог суду (а.с.8-9).

Позивач стверджує, що не отримав оригінали документів від відповідача, що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України грошових коштів в розмірі 313 577 грн. 17 коп.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 3 статті 626 Цивільного кодексу України договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Частинами першою та другою статті 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Отже, системний аналіз вищезазначених правових норм дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04.05.2018 по справі № 927/468/17 дійшов висновку, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільним кодексом України.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. В разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- є факт набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

- обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як було зазначено вище, між сторонами укладено договір від 15.12.2022 №1064.

Вказаний договір був виконаний в повному обсязі, як відповідачем, так і позивачем, що підтверджується актом від 20.12.2022 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 (форма №КБ-2в) (а.с.15-19) та платіжним доручення від 26.12.2022 №1306 (а.с.20).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на виконання умов договору надав позивачеві акт здачі-приймання виконаних робіт по формі № КБ-2в за грудень 2022 року.

Вказаний акт був підписаний позивачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Проте, позивач листом від 11.05.2023 №3/1-691 зобов`язав відповідача надати оригінали всіх документів, які б підтверджували закупівлю матеріалів, виробів та комплектів на суму, яка вказана в акті приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 по формі № КБ-2в, які були використані для виконання Договору.

Суд вважає за необхідне зазначити, що умовами Договору не передбачено надання витребуваних позивачем документів. Зокрема, пунктом 6.3 Договору, який містить перелік зобов`язань підрядника не передбачено надання таких документів замовнику.

Отже, з умов договору не вбачається обов`язку підрядника надавати на вимогу замовника, оригінали документів, які б підтверджували закупівлю матеріалів, виробів та комплектів, які укладені з іншими контрагентами.

Частиною 1 статті 320 Господарського кодексу України визначено, що замовник має право, не втручаючись у господарську діяльність підрядника, здійснювати контроль і технічний нагляд за відповідністю обсягу, вартості і якості виконаних робіт проектам і кошторисам. Він має право перевіряти хід і якість будівельних і монтажних робіт, а також якість матеріалів, що використовуються.

Відповідно до статті 19 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Відповідно до статті 505 Цивільного кодексу України комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв`язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію. Комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Статтею 506 Цивільного кодексу визначено, що майновими правами інтелектуальної власності на комерційну таємницю є: - право на використання комерційної таємниці; - виключне право дозволяти використання комерційної таємниці; - виключне право перешкоджати неправомірному розголошенню, збиранню або використанню комерційної таємниці; - інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на комерційну таємницю належать особі, яка правомірно визначила інформацію комерційною таємницею, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 09.08.1993 №611 "Про перелік відомостей, що не становлять комерційної таємниці" комерційну таємницю не становлять установчі документи, документи, що дозволяють займатися підприємницькою чи господарською діяльністю та її окремими видами; інформація за всіма встановленими формами державної звітності; дані, необхідні для перевірки обчислення і сплати податків та інших обов`язкових платежів; відомості про чисельність і склад працюючих, їхню заробітну плату в цілому та за професіями й посадами, а також наявність вільних робочих місць; документи про сплату податків і обов`язкових платежів; інформація про забруднення навколишнього природного середовища, недотримання безпечних умов праці, реалізацію продукції, що завдає шкоди здоров`ю, а також інші порушення законодавства України та розміри заподіяних при цьому збитків; документи про платоспроможність; відомості про участь посадових осіб підприємства в кооперативах, малих підприємствах, спілках, об`єднаннях та інших організаціях, які займаються підприємницькою діяльністю; відомості, що відповідно до чинного законодавства підлягають оголошенню.

Інформація щодо повного переліку постачальників та клієнтів (покупців) суб`єкта господарювання (який містить контактні дані їх представників), розміру торговельної націнки, обсягів закупівлі та постачання продукції є інформацією, що має комерційний характер. Такі комерційні відомості за нормальних умов здійснення господарської діяльності та за наявності конкуренції на ринку не є відомими чи легкодоступними для інших суб`єктів господарювання конкурентів.

Зазначені відомості комерційного характеру становлять комерційну цінність, а їх розголошення може завдати шкоди інтересам суб`єкта господарювання; не віднесено законами до видів інформації, яку не може бути визначено комерційною таємницею. Діюче законодавство чітко не встановлює форми віднесення суб`єктами господарювання певних відомостей (інформації) до комерційної таємниці, а відтак, кожен суб`єкт господарювання, який володіє інформацією, що становить його комерційну таємницю, самостійно визначає перелік та обсяг відповідних заходів, яких має бути вжито для збереження секретності та які при цьому мають бути адекватними наявним обставинам здійснення ним господарської діяльності (постанова

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.11.2020 у справі №910/1759/19.

Тобто, визначення ''комерційна таємниця'' включає в себе тільки відомості та інформацію, яка не є легкодоступною для певних категорій осіб.

Дані ознаки комерційної таємниці є істотними, необхідними та невіддільними. Конфіденційність комерційної таємниці полягає в тому, що інформація, яка становить комерційну таємницю, в цілому чи в певній формі та сукупності її складових має бути невідомою та не бути легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить. Комерційну цінність інформації, яка становить комерційну таємницю, розуміють таким чином, що її використання надає володільцю інформації певні економічні переваги в силу того, що його конкуренти або інші особи такою інформацією в цілому чи в певній формі та сукупності її складових не володіють.

Також, в силу статей 36, 162 Господарського кодексу України, комерційною таємницею є відомості, пов`язані з виробництвом, технологічною інформацією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю суб`єкта господарювання, розголошення яких може завдати шкоди його інтересам. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, спосіб їх захисту визначаються суб`єктом господарювання відповідно до закону. Суб`єкт господарювання, який є власником технічної, організаційної або іншої комерційної інформації, має право на захист від незаконного використання цієї інформації третіми особами за умов, що ця інформація має комерційну цінність у зв`язку з тим, що вона невідома третім особам і до неї немає вільного доступу інших осіб на законних підставах, а власник інформації вживає належних заходів до охорони її конфіденційності. Строк правової охорони комерційної таємниці обмежується в часі.

Склад та обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, порядок їх захисту визначаються самостійно власником або керівником підприємства з дотриманням чинного законодавства. Підприємство має право розпоряджатися такою інформацією на власний розсуд і здійснювати щодо неї будь-які законні дії, не порушуючи при цьому права третіх осіб.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що витребування у підрядника оригіналів документів, які містять відомості про взаємовідносини відповідача з його контрагентами, надання яких не передбачено умовами Договору та нормами діючого законодавства є прямим втручанням у господарську діяльність відповідача.

Ненадання відповідачем оригіналів документів не може породжувати правових наслідків у вигляді повернення коштів відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначає, що Договір був виконаний сторонами в повному обсязі, як відповідачем, так й позивачем, що підтверджується підписаним сторонами без зауважень актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2022 по формі №КБ-2в та платіжним дорученням до нього.

Проте, на думку позивача, ненадання відповідачем на вимогу позивача документів є неприпустимим, навіть якщо в них дійсно є інформація, яка становить конфіденційну інформацію, в тому числі таку, що містить комерційну таємницю.

У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 313 577 грн. 17 коп. та зазначає, що позов на іншу суму в розмірі 279 461 грн. 08 коп. планується до підготовки та подачі (593 038 грн. 25 коп. (вартість виконаних робіт за Договором) - 279 461 грн. 08 коп.). в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України, щоб у разі існування взаємовідносин у майбутньому всі запитувані документи надавалися без затримок.

Згідно з частинами 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 916/3307/16 зроблено висновок, що відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 910/3372/19, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог. На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.

Також Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду в постанові від 06.09.2022 у справі №926/2195/21 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), на які посилається скаржник. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19).

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене позовні вимоги не підлягають задоволенню .

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, витрати зі сплати судового збору слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Яворницького Дмитра, буд. 75; ідентифікаційний код 44124263) до Приватного підприємства "Л.Д. Сервіс" (49000, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 35 А, оф. 3; ідентифікаційний код 21922502) про стягнення 313 577 грн. 17 коп.

2. Судові витрати у справі віднести за рахунок Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Яворницького Дмитра, буд. 75; ідентифікаційний код 44124263).

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

26.10.2023