ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 жовтня 2023 року Справа № 903/954/23
Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/954/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут до Комунального підприємства Управляюча житлова компанія №2 Нововолинської міської ради про стягнення 3389,40 грн,

ВСТАНОВИВ:

06.09.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут надіслало на адресу суду позовну заяву до Комунального підприємства Управляюча житлова компанія №2 Нововолинської міської ради про стягнення 3389,40 грн.заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Позивач просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ухвалу суду отримав 14.09.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №028.

Строк для подання відзиву - до 29.09.2023 включно.

20.09.2023 відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в позові повністю.

Відповідь відповідача на адресу суду не надходила.

Ухвалою суду від 16.10.2023 зобов`язано позивача подати до 23.10.2023 наступні документи:

-докази споживання відповідачем електроенергії за період з січня 2022 по березень 2023;

- докази оплати по кожному акту приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії.

Оскільки, 01.01.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії.

30.06.2022 складений Акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за червень 2022 року № 205/534-0654000/6/1 згідно якого в червні 2022 року спожито 32887 кВт активної електроенергії на загальну суму 56153,16 грн з ПДВ.

Споживачем частково оплачено даний рахунок 15.07.2022 на суму 52763,76 грн з ПДВ.

Водночас, в матеріалах справі відсутні докази споживання відповідачем електроенергії за період з січня 2022 по березень 2023, а також докази оплати по кожному акту приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії.

20.10.2023 представник позивача подав до суду акти приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за січень 2022 по березень 2023 та докази оплати відповідачем даних актів.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №429 від 14.06.2018 Товариству з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут (далі - ТОВ ВЕЗ, Постачальник, Позивач) надано ліцензію з постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ) постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами. Договір про постачання електричної енергії споживачу визначає умови продажу споживачу електричної енергії як товарної продукції за ринковими цінами та визначає зокрема, ціну та/або порядок розрахунку ціни електричної енергії, способи оплати, спосіб оплати послуг з розподілу електричної енергії тощо. За цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Пункт 5.2.1. ПРРЕЕ передбачає наступні прав електропостачальника: на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; на звернення до оператора системи щодо відключення (обмеження) електроживлення споживача у випадках, визначених Правилами; на стягнення пені та застосування інших санкцій за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії відповідно до вимог законодавства; на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.

В свою чергу споживач, у відповідності п.5.5.5 ПРРЕЕ зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів, а за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію - припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.

У відповідності до п.4.12 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до абз. 13 пп.1.1.2; пп. 3.1.5; абз.1-2 пп. 3.1.7; абз. 1 пп. 3.2.1; абз.1 пп. 3.2.5 ПРРЕЕ постачання електричної енергії споживачам здійснюється на підставі публічного договору про постачання електричної енергії споживачу, який розроблений ТОВ ВЕЗ на підставі примірного договору, який є додатком до ПРРЕЕ, а також публічної комерційної пропозиції (що є невід`ємною частиною та додатком до договору про постачання електричної енергії споживачу), які опубліковані на офіційному сайті ТОВ ВЕЗ. Укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - Договір) укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання малого непобутового споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному сайті постачальника універсальних послуг, і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору.

Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви - приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз.5 п.13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії».

Між ТОВ «ВОЛИНЬЕЛЕКТРОЗБУТ» та КП Управляюча житлова компанія №2 Нововолинської міської ради укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №634-0654000 від 01.01.2019, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електричної енергії та оплати рахунків.

Згодом між ТОВ «ВЕЗ» та КП «УЖК №2» підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (постачання електричної енергії з 01.01.2023 року).

Відповідно до умов договору Постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість електричної енергії та інші платежі відповідно до умов договору.

Згідно з п. 5.8 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем (п.5.10 договору).

Відповідно до умов публічної комерційної пропозиції №1.5 «УНІВЕРСАЛЬНА «технічні цілі та релігії» та 1.6 «УНІВЕРСАЛЬНА «гуртожитки» оплата здійснюється Споживачем за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. Термін оплати рахунку - 5 робочих днів від дня його отримання Споживачем, але не пізніше 20 чиста місяця наступного за розрахунковим (а.с.17-18).

Для проведення розрахунків ТОВ «ВЕЗ» на ім`я споживача КП Управляюча житлова компанія №2 Нововолинської міської ради відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ ВЕЗ виконувало свої обов`язки в повному обсязі, забезпечивши безперебійне постачання електричної енергії для потреб об`єктів Боржника, вказаних у Договорі, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками актами приймання-передачі реалізованої електричної енергії за січень 2022 по березень 2023..

Всі вищезгадані акти прийому-передачі обсягу реалізованої електричної енергії підписані Боржником без зауважень.

Водночас, 30.06.2022 складений Акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за червень 2022 року № 205/534-0654000/6/1 згідно якого в червні 2022 року спожито 32887 кВт активної електроенергії на загальну суму 56153,16 грн з ПДВ.

Споживачем частково оплачено даний рахунок 15.07.2022 на суму 52763,76 грн, що підтверджено платіжною інструкцією №3091 від 15.07.2022.

З метою досудового врегулювання спору, 09.03.2023 ТОВ «ВЕЗ» направлено на адресу Боржника претензію за вих. № 253 від 12.04.2023 з вимогою оплатити заборгованість у 10-денний строк з моменту її отримання.

13.04.2023 ТОВ «ВЕЗ» отримало відповідь на претензію (вх. №107 від 13.04.2023 року), в якій боржник зазначає, що заборгованість за спожиту електричну енергію відсутня. У відповідь на даний лист ТОВ «ВЕЗ» повідомляє за який період виникла заборгованість та які документи це підтверджують. Проте Боржник свої зобов`язання не виконав, чим змусив звернутися за захистом своїх прав до суду.

ТОВ «ВЕЗ» звернулись з запитом до Володимирської філії ПрАТ «Волиньобленерго» (оператора системи розподілу) з проханням провести контрольну перевірку засобів обліку споживача і надати інформацію про стан підключення та історію споживання електричної енергії споживачем КП Управляюча житлова компанія №2 Нововолинської міської ради за період 01.01.2022 по 01.04.2023.

28.04.2023 ТОВ «ВЕЗ» отримали лист-відповідь про підтвердження факту споживання електричної енергії КП Управляюча житлова компанія №2 Нововолинської міської ради за період 01.01.2022 по 01.04.2023 у розмірі 609283 кВт (а.с.23).

Боржник свої зобов`язання належним чином не виконав, за фактично спожиту електричну енергію, сума заборгованості за червень 2022 становить 3389,40 грн.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторонами у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами частин 1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Згідно зі статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо доводів відповідача, що між Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» та Комунальним підприємством «Управляюча житлова компанія № 2» Нововолинської міської ради було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 634-0654000 від 01.01.2019, як з постачальником за регульованим тарифом додатково було підписало заяву - приєднання до умов Договору на умовах комерційної пропозиції Постачальника - ТзОВ «Волиньелектозбут», а саме Постачальник надає електроенергію у будинки, які обслуговує КП «УЖК № 2» Нововолинської міської ради.

Відповідно до пункту 1.1 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Проте, дана заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №634-0654000 від 01.01.2019 була перепідписана Сторонами 01.01.2023, а отже і вступає в дію з 01 січня 2023 року.

Твердження Відповідача про зайво нараховані кіловати у розмірі 609283 кВт на суму 3389,40 грн є безпідставними необгрунтованими, оскільки, як вбачається з відповіді Володимирської філії ПрАТ «Волиньобленерго» споживання боржником за період з 01.01.2022 року по 01.04.2023 року в загальній кількості становить 609283 кВт.

Згідно цих даних, Боржнику щомісяця виставлялись розрахункові документи (рахунок та акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії). Проте, неоплаченим залишився рахунок № 205/534-0654000/6/1 за червень 2022 року.

Також, боржником зазначено, що відповідно до наказу по підприємству №59 від 27.08.2021 з 01.09.2021 КП «УЖК № 2» Нововолинської міської ради жодного відношення до об`єкта по вулиці мікрорайон Шахтарський, буд. 38 немає.

Проте, як слідує з матеріалів справи, з 27.08.2021 Споживач жодного разу не звернувся до ТОВ «ВЕЗ» з листом про вилучення даного об`єкта. Всі листи Споживача, що додаються до справи містять проханням провести перерахунок та були надіслані в період з 01.04.2023 року по 01.06.2023 року.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 3389,40 грн. заборгованості.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Управляюча житлова компанія №2 Нововолинської міської ради (проспект Перемоги,34, м.Нововолинськ, Волинська обл, 45400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут (вулиця Єршова,11а, місто Луцьк, 43026, ) 3389,40 грн. (три тисячі триста вісімдесят дев`ять гривень 40 коп) заборгованості, а також 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар