ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2280/23

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Міністерства енергетики України (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 30)

до Макіївського відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (84401, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Лиман, вул. Пушкіна, 12 Б; 27501, Кіровоградська обл., Олександрівський р-н, м. Світловодськ, вул. Вадима Бойка, 11, а/с № 602)

та до Державного підприємства Макіїввугілля (02088, м. Київ, вул. Промислова, 10)

про зняття арешту з нерухомого майна,

секретар судового засідання: Невечера С.А.

представники сторін:

від позивача: Вольда М.А. (виписка з ЄДРЮОФОПГФ);

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Міністерство енергетики України (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Макіївського відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Макіївський ВДВС, відповідач 1) та до Державного підприємства Макіїввугілля (далі ДП Макіїввугілля, відповідач 2) про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про відсутність правових підстав для арешту майна ДП Макіїввугілля, накладеного постановами Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції у виконавчих провадженнях № 27151590 та № 10409815, з огляду на визнання за державою в особі Міністерства енергетики України права власності на арештоване майно, у зв`язку з чим позивач просить суд зняти арешт з житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, буд. 38, реєстраційний номер 24, накладений у межах виконавчих проваджень № 10409815 та № 27151590, та з житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Вишнева, буд. 37, реєстраційний номер 24, накладений у межах виконавчих проваджень № 10409815 та № 27151590, а також стягнути з відповідачів судовий збір.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.07.2023 р. було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання на 28.08.2023 р.

11.08.2023 р. до Господарського суду Київської області від Макіївського відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на позовну заяву № 22.8-29-2470 від 04.08.2023 р. (вх. № 15392/23 від 11.08.2023 р.), відповідно до якого відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що у Макіївського відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції наразі відсутні правові підстави для скасування арешту, накладеного на майно боржника, з огляду на таке. Виконавче провадження № 10409815 перебувало на виконанні в Центрально-міському ВДВС м. Макіївка ГТУЮ у Донецькій області, яке було відкрито 23.10.2008 р. з виконання наказу № 448, виданого 03.10.2008 р. УПФУ в Червоногвардійському районі м. Макіївка Донецької області про стягнення з ДП «Макіїввугілля» ВП шахта Бутівська на користь УПФУ в Червоногвардійському районі міста Макіївка заборгованості в сумі 534207,86 грн. Заступником начальника відділу 16.05.2013 р. була винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника і 16.05.2013 р. дане виконавче провадження було закінчено згідно з п. 10 ч. 1. ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення за належністю до іншого відділу ДВС). Виконавче провадження № 27151590 перебувало на виконанні в Центрально-міському ВДВС м. Макіївка ГТУЮ у Донецькій області, яке було відкрито 10.06.2011 р. з виконання наказу у справі № 29/74, виданого 26.11.2010 р. Господарським судом Донецької області, про стягнення з ДП «Макіїввугілля» на користь ВАТ «Дружківський машинобудівний завод» заборгованості у сумі 25736,00 грн. Заступником начальника відділу 20.05.2013 р. була винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника, а 10.11.2014 р. дане виконавче провадження було закінчено згідно з п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).

Спірні правовідносини на час їх виникнення були врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. Так, згідно з п. 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (виконавче провадження № 27151590). Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягало закінченню, в тому числі, у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби (виконавче провадження № 10409815). Отже, відповідно до зазначених норм матеріального права, скасування арешту на майно боржника мало мати місце у разі винесення державним виконавцем мотивованої постанови про закінчення виконавчого провадження та за відсутності випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Відповідно, у державних виконавців Центрально-міського ВДВС м. Макіївка ГТУЮ у Донецькій області були відсутні правові підстави для скасування арешту, накладеного на майно боржника, і всі виконавчі дії були проведені в межах законодавства, що діяло на той час. При цьому, майно, на яке було накладено арешт, було визнано за позивачем згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2019 р. у справі № 911/1572/18 лише з 26.06.2019 р. Діючим Законом України «Про виконавче провадження», а саме - ч. 4 ст. 59 регламентовано новий порядок зняття арешту з майна боржника. При цьому, в Макіївського відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на даний час відсутні правові підстави для скасування арешту, накладеного на спірне майно.

Крім того, на думку відповідача, пред`являючи вимогу до Макіївського ВДВС про стягнення судових витрат позивач не зазначає, в чому полягає (полягала) протиправність дій державних виконавців відділу державної виконавчої служби. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Державний виконавець в даному випадку виступав як виконавець наказів, і не був самостійним ініціатором накладення арешту, отже не мав повноважень приймати рішення щодо його скасування та не може відповідати за цим позовом. Водночас, відповідач 1 просив суд розглянути позов без його участі.

У судовому засіданні 28.08.2023 р. представник позивача зазначала, що позивач отримав відзив відповідача 1 на позовну заяву та не планує подавати відповіді на відзив, а також заявляла про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті; представники відповідачів не з`явилися. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені належно.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.08.2023 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.10.2023 р.

У судовому засіданні 12.10.2023 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала у повному обсязі, представники відповідачів не з`явилися. Водночас, про дату, час і місце судового засідання учасники процесу були повідомлені належно.

У судовому засіданні 12.10.2023 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, у Центрально-міському відділі державної виконавчої служби м. Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (на даний час - Макіївський відділ державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) перебували виконавчі провадження, за якими боржником є ДП «Макіїввугілля» (ідентифікаційний код 32442295), а саме:

- виконавче провадження № 27151590 з примусового виконання наказу у справі № 29/74 від 26.11.2010 р., виданого Господарським судом Донецької області, про стягнення боргу з ДП "Макіїввугілля" на користь ВАТ "Дружківський машинобудівний завод" у розмірі 25736,00 грн. Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника та внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру нерухомого майна (номери обтяжень 9749603, 9748405, 944623 (спеціальний розділ));

- виконавче провадження № 10409815 з примусового виконання рішення № 448 від 03.10.2008 р., виданого УПФУ в Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області, про стягнення боргу з ДП «Макіїввугілля» ВП шахта Бутівська на користь УПФУ в Червоногвардійському районі м. Макіївки в розмірі 534207,86 грн. Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника та внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру нерухомого майна (номери обтяжень 9749543, 9748350, 251729 (спеціальний розділ), 2723145 (спеціальний розділ)).

Постановами Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції про арешт майна боржника - Державного підприємства Макіїввугілля та оголошення заборони його відчуження від 20.05.2013 р. та від 16.05.2013 р. у виконавчих провадженнях № 27151590 та № 10409815 було накладено арешт, зокрема, на житловий будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Київська, будинок 38, реєстраційний номер 24, та на житловий будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Вишнева, будинок 37, реєстраційний номер 24.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2019 р. у справі № 911/1572/18 було визнано за державою в особі Міністерства енергетики України право власності на нерухоме майно, а саме - на домоволодіння загальною площею 373,1 кв.м, з яких 144,0 кв.м житлова площа, що розташоване за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, буд. 38, та домоволодіння загальною площею 381,3 кв.м, з яких 88,4 кв.м житлова площа, що розташоване за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Вишнева, буд. 37, а також знято арешт з нерухомого майна, а саме: домоволодіння загальною площею 381,3 кв. м., з яких 88,4 кв.м житлова площа, що розташоване за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Вишнева, будинок 37 (реєстраційний номер майна 20940915), домоволодіння загальною площею 373,1 кв.м, з яких 144,0 кв.м житлова площа, що розташоване за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Київська, будинок 38, накладений на підставі постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26.10.2017 р. в межах виконавчого провадження № 53643165, прийнятої Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Міністерство енергетики України зверталося до Макіївського відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з листами № 26/1.3-17.2-12575 від 22.06.2023 р. та № 26/1.3-17.2-12579 від 22.06.2023 р., за змістом яких міністерство зазначало, що відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Враховуючи вищевикладене, міністерство просило зняти арешт з житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Київська, будинок 38, реєстраційний номер 24, та з житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Вишнева, будинок 37, реєстраційний номер 24, оскільки, відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вони належать не боржнику ДП «Макіїввугілля», а державі в особі Міністерства енергетики України.

Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України було направлено Міністерству енергетики України лист № 32116/28731-1-23/15.3 від 11.07.2023 р. щодо розгляду звернення, в якому управління повідомляло, що згідно даних АСВП у Центрально-міському відділі державної виконавчої служби м. Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (нині - Макіївський відділ державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) перебували виконавчі провадження, за якими боржником є ДП «Макіїввугілля», а саме: виконавче провадження № 27151590 з примусового виконання наказу у справі № 29/74 від 26.11.2010 р., виданого Господарським судом Донецької області, та виконавче провадження № 10409815 з примусового виконання рішення № 448 від 03.10.2008 р., виданого УПФУ в Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області. Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було винесено постанови про накладення арешту на все майно боржника та внесено відповідні записи до Єдиного державного реєстру нерухомого майна. Надати більш детальну інформацію відсутня можливість з огляду на те, що матеріали виконавчих проваджень, архівних виконавчих проваджень, а також журнали вихідної кореспонденції та інша документація відділу державної виконавчої служби, залишилась на непідконтрольній Україні території.

Водночас, ВДВС зазначав, що згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2019 р. у справі № 911/1572/18 було визнано за державою в особі Міністерства енергетики України право власності на нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 381,3 кв.м, з яких 88,4 кв.м житлова площа, що розташоване за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Вишнева, будинок 37; домоволодіння загальною площею 373,1 кв.м, з яких 144,0 кв.м житлова площа, що розташоване за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Київська, будинок 38. Зазначеною постановою суду було встановлено зняти арешт з нерухомого майна, що накладений на підставі постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26.10.2017 р. в межах виконавчого провадження № 53643165, прийнятої Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Згідно перевірки АСВП встановлено, що виконавче провадження № 53643165 перебуває на виконанні в Дарницькому відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). При цьому, у вищезазначеній постанові Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2019 р. у справі № 911/1572/18 не зазначено, що потрібно зняти арешт з нерухомого майна, накладений в рамках виконавчих проваджень № 10409815 та № 27151590, які перебували на виконанні в Центрально-міському відділі державної виконавчої служби м. Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Враховуючи вищевикладене, відділ ДВС повідомляв, що на теперішній час у Макіївського відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні правові підстави для зняття арешту з вказаного майна.

Як слідує з позову, ДП «Макіїввугілля» є особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне майно у межах виконавчих проваджень № 10409815 та № 27151590, який станом на момент подання позовної заяви у встановленому законом порядку не знято/не скасовано, а наявність такого арешту порушує права та охоронювані законом інтереси держави, як власника, в особі Міністерства енергетики України, що суперечить як статті 41 Конституції України, так і статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про зняття арештів з житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, буд. 38, реєстраційний номер 24, та з житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Вишнева, буд. 37, реєстраційний номер 24, накладених у межах виконавчих проваджень № 10409815 та № 27151590.

Дослідивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно з ч. 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі - грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Поряд з цим, частинами 1, 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частинами 1, 2 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт із такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, положення ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою, яка регулює порядок зняття арешту з майна особою, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Таким чином, для спорів про зняття арешту з майна, яке особа (не боржник у виконавчому провадженні) вважає своїм, встановлено певний порядок судового вирішення.

Слід зазначити, що у випадку відсутності оспорювання або невизнання права власності особи, відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа вправі звернутись до суду з позовом лише про зняття з такого майна арешту.

Наведений правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 р. у справі № 661/624/16-ц, від 22.04.2019 р. у справі № 661/624/16-ц, від 19.02.2020 р. у справі № 806/932/16 та постановах Верховного Суду від 20.01.2021 р. у справі № 818/337/17, від 22.03.2023 р. у справі № 913/567/19.

Поряд з цим, відповідно до статті 73 Господарського кодексу України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління.

Згідно зі Статутом ДП «Макіїввугілля», останнє засноване на державній власності згідно з наказом Мінпаливенерго України № 22 від 23.01.2003 р. «Про реорганізацію ВАТ ДХК «Макіївугілля» із змінами, та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (п. 1.1), підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно із законодавством (п. 3.6), держава та уповноважений орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства, крім випадків, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами України (п. 3.7), майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п. 4.1), нерухоме майно підприємства, що не підлягає приватизації, не може бути відчужене, вилучене та передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідками яких може бути його відчуження (п. 4.9).

Згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 464 від 19.11.2010 р. «Про затвердження переліків майна ДП «Макіїввугілля», затверджено перелік майна, що входить до складу цілісного майнового комплексу ДП «Макіїввугілля», а також установлено, що ДП «Макіїввугілля» володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним на праві господарського відання, за умов, установлених його статутом, та відповідно до вимог чинного законодавства під персональну відповідальність керівника.

До видання Кабінетом Міністрів України 14.10.2022 р. розпорядження № 910-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності», яким передано єдині майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій і пакети акцій (частки), що належать державі у статутних капіталах господарських товариств, із сфери управління уповноважених органів управління до сфери управління Фонду державного майна України, зокрема, ДП «Макіїввугілля», воно належало до сфери управління Міністерства енергетики України.

Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Макіїввугілля» є особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне майно у межах виконавчих проваджень № 10409815 та № 27151590.

Водночас, доказів зняття арештів з нерухомого майна ДП «Макіїввугілля», право власності на яке було визнано в судовому порядку за державою в особі Міністерства енергетики України, а саме - житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, буд. 38, реєстраційний номер 24, та житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Вишнева, буд. 37, реєстраційний номер 24, накладених в межах виконавчих проваджень № 10409815 та № 27151590, матеріали справи не містять.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, буд. 38, реєстраційний номер 24, та житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Вишнева, буд. 37, реєстраційний номер 24.

Водночас, наявні матеріали справи в своїй сукупності підтверджують порушення права власності позивача на спірне майно, а саме - зазначені вище житлові будинки, на які накладено арешт постановами Центрально-міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції у межах виконавчих проваджень № 10409815 та № 27151590.

При цьому відповідачі, всупереч вимогам статей 13, 74 ГПК України, доводів позивача не спростували.

Доказів зняття арештів з вказаного вище нерухомого майна станом на час розгляду справи до суду не надано.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача у даній справі є правомірними та обгрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи документів та висловлених учасниками процесу пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідачів в рівних частинах по 2684,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зняти арешт з житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, буд. 38, реєстраційний номер 24, накладений у межах виконавчих проваджень № 10409815 та № 27151590.

3. Зняти арешт з житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Вишнева, буд. 37, реєстраційний номер 24, накладений у межах виконавчих проваджень № 10409815 та № 27151590.

4. Стягнути з Макіївського відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (84401, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Лиман, вул. Пушкіна, 12 Б; 27501, Кіровоградська обл., Олександрівський р-н, м. Світловодськ, вул. Вадима Бойка, 11, а/с № 602, код 44640347) на користь Міністерства енергетики України (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 30, код 37552996) 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з Державного підприємства Макіїввугілля (02088, м. Київ, вул. Промислова, 10, код 32442295) на користь Міністерства енергетики України (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 30, код 37552996) 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23.10.2023 р.

Суддя В.М. Бабкіна