РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.10.2023Справа № 910/13018/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (вул. Герцена, 10, м. Київ, 04050; ідентифікаційний код 24745673)

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг» (вул. Васильківська, 14, м. Київ, 03040; ідентифікаційний код 39433769)

про стягнення 109 738, 04 грн,

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» (далі за текстом - ПрАТ «Просто-страхування», Позивач) з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг» (далі за текстом - ТДВ «СК «Оберіг», Відповідач) про стягнення 109 738, 08 грн суми страхового відшкодування за полісом № ЕР-209011477.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що ним на виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № PVP.S № 2102691 від 04.08.2021, укладеного з ОСОБА_1 здійснено виплату суму страхового відшкодування в розмірі 109 738, 04 грн.

З огляду на здійснення Позивачем виплати суми страхового відшкодування у вказаному розмірі, Позивач стверджує, що він в силу положень статті 993 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) та статті 27 Закону України «Про страхування» набув право вимоги до Відповідача (винної в ДТП особі) в межах здійсненої ним виплати.

Також Позивач просить суд стягнути з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із поданого Відповідачем відзиву вбачається, що Відповідачем заперечуються заявлені позовні вимоги з огляду на те, що даний позов є передчасним оскільки ДТП, яка мала місце 17.06.2022 та в результаті якої страхувальнику Позивача заподіяно шкоду, наразі розглядається у кримінальній справі, а відтак строк для прийняття рішення про виплату суми страхового відшкодування у Відповідача не настав.

При цьому Відповідач вказує, що Позивачем не доведено факту вини водія застрахованого Відповідачем транспортного засобу у ДТП 17.06.2022, що відповідно свідчить про неможливість задоволення даного позову.

Також Відповідач звертає увагу суду на те, що зазначені Позивачем витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу перевищують вартість останнього до ДТП, а тому такий автомобіль вважається фізично знищеним у зв`язку з чим порядок відшкодування мав бути проведений Позивачем у відповідності до вимог абзацу 2 п. 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, Позивачем не надано вартості пошкодженого транспортного засобу в пошкодженому стані.

За сукупністю зазначеного, Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з Позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

14.09.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

Додатково суд зазначає, що клопотання Відповідача про розгляд справи з викликом сторін, викладене у відзиві на позовну заяву, у відповідності до частини 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) не підлягає задоволенню з підстав необґрунтованості.

Що стосується долученого до відзиву клопотання про поновлення процесуального строку на його подання, суд вважає за необхідне визнати Відповідачем причини пропуску процесуального строку поважними, задовольнити клопотання у відповідності до частини 1 статті 119 ГПК України, поновити строк та долучити відзив до матеріалів справи.

Що стосується долученого до відзиву клопотання про зупинення провадження суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на відсутність доказів розгляду кримінальної справи саме судом, а відтак і відсутність підстав згідно положень статті 227 ГПК України, а надані до матеріалів справи докази дають суду можливість встановити та оцінити обставини які є предметом даного судового розгляду.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

04.08.2021 між Позивачем (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № PVP.S № 2102691 від 04.08.2021, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси Страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом марки Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 від 10.04.2008 про реєстрацію транспортного засобу, власник ОСОБА_2 .

Період дії вказаного Договору - з 07.08.2021 по 06.08.2022.

17.06.2022 в селі Нові Петрівці на вулиці Свято-Покровській відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до довідки старшого слідчого ВРЗЗС СВ Вишгородського РУП ГУ Національної поліції України в Київській області від 24.06.2022 встановлено, що ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_3 , здійснив виїзд на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем Jeep Compass, державний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 .

В подальшому некерований автомобіль Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_3 , перебуваючи на зустрічній смузі допустив зіткнення із автомобілем Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку в межах своєї смуги.

За наслідками зазначеної ДТП пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до звіту № 34571 від 20.07.2022 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу становить 253 399, 70 грн.

Згідно ремонтної калькуляції № 34571 від 20.07.2022 відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу становить 109 738, 04 грн.

ОСОБА_2 повідомила Позивача про ДТП та в подальшому звернулась до Страховика із заявою про виплату страхового відшкодування від 02.08.2022, в якій вказано, що суму страхового відшкодування необхідно виплатити на її банківські реквізити.

На підставі страхового акту № 160285 від 08.08.2022 Позивачем виплачено ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 109 738, 04 грн., на підтвердження чого надано платіжне доручення № 9865 від 08.08.2022.

Так, Позивач просить суд стягнути з відповідальної за вказану вище ДТП особи (Відповідач) суму страхового відшкодування, виплачену Позивачем.

Також Позивачем до матеріалів справи у якості доказів надано відповідь Вишгородського районного управління НП України в Київській області від 03.01.2023 № 171-аз на запит адвоката Осадчого М.А., в якій вказано, що за наслідками ДТП, яка мала місце 17.06.2022 по вул. Свято-Покровській в селі Нові Петрівці відкрито кримінальне провадження за фактом вказаної ДТП з наявними потерпілими, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 статті 286 КК України та вручено водію ОСОБА_3 повідомлення про підозру, однак станом на 03.01.2023 рішення у кримінальному провадження не прийнято, проводиться досудове розслідування.

Згідно відповіді Вишгородського районного управління НП України в Київській області від 03.01.2023 № 171-аз цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 застраховано Відповідачем згідно полісу № ЕР/209011477 (ліміт відповідальності за шкоду майну - 130 000 грн, франшиза - 0 грн), який був чинним станом на дату ДТП.

Так, Позивач звертався до Відповідача із заявою № 04-1320 від 16.08.2022 про виплату суми страхового відшкодування, однак станом на дату подання до суду даного позову кошти Відповідачем не сплачено.

В матеріалах справи відсутня відповідь Відповідача на заяву № 04-1320 від 16.08.2022, при тому, що Відповідачем не заперечується факт належного отримання такої заяви.

У якості доказів понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу Позивачем до матеріалів справи надано: ордер серії АІ №1116322 від 04.07.2023, копію посвідчення адвоката України від 15.02.2018, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 15.02.2018 серії КС № 6423/10, договір про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2020, реєстр справ від 04.07.2023, Акт виконаних робіт від 27.07.2023 на загальну суму 121 000 грн, детальний опис робіт (наданих послуг) від 27.07.2023 та копію платіжного доручення № 3524 від 04.07.2023 та №3530 від 05.07.2023 на загальну суму 121 000 грн.

Суд вказує, що наданий Позивачем Акт виконаних робіт від 27.07.2023 підписаний сторонами та скріплений відповідними печатками товариств, що підтверджує факт надання адвокатом послуг Позивачу без зауважень та претензій, у зв`язку з чим такі послуги оплачені Позивачем згідно платіжних доручень № 3524 від 04.07.2023 та №3530 від 05.07.2023 на загальну суму 121 000 грн.

В наданому Позивачем детальному описі робіт (наданих послуг) зазначено вид наданої адвокатом правової допомоги, кількість витраченого часу та вартість наданої послуги в межах розгляду даної справи, що в загалом склало 6 000, 00 грн.

Заперечення Відповідача, викладені у відзиві на позову заяву фактично ґрунтуються на наступному:

- ДТП, що мала місце 17.06.2022 є предметом розгляду в межах кримінальної справи, а відтак вину страхувальника Відповідача не встановлено, що відповідно до положень абзацу 2 пункту 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» свідчить про не настання у Відповідача строку для здійснення відшкодування;

- у ДТП, що мала місце 17.06.2022 приймали участь три джерела підвищеної небезпеки, а відтак наразі існує необхідність довести та підтвердити факт вини водія ОСОБА_3 оскільки згідно положень статті 1188 ЦК України відповідальність будується на загальному принципі вини;

- Позивачем не надано належних та достатніх доказів підтвердження вини водія ОСОБА_3 у вчинення кримінального або адміністративного правопорушення, а відтак Позивачем не доведено підстави подання даного позову саме на Відповідача;

- заявлений до відшкодування розмір є необґрунтованим оскільки Позивачем не надано вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, а згідно доводів Відповідача витрати на ремонт перевищують вартість пошкодженого транспортного засобу до ДТП;

- Позивачем в порушення пункту 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не викликано представників Відповідача для технічного огляду пошкодженого автомобіля тим самим позбавлено Відповідача можливості здійснити оцінку пошкодженого автомобіля.

У якості доказів понесення Відповідачем витрат на професійну правничу допомогу надано до суду: договір про надання професійної правничої допомоги № 38134р від 30.08.2023, Акт прийому-передачі наданих послуг від 12.09.2023 на суму 5 000 грн, підписаний сторонами без зауважень та претензій; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000227 від 24.01.2018 та довіреність № 2023/Ю/1/А від 04.01.2023.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до частини 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень,зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у встановлених судом правовідносинах Позивача та його страхувальника відбулася передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування, за результатами розгляду якої згідно з пунктом 36.2 статті 36 вказаного Закону страховик приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При цьому суд зазначає, що подання страховику заяви про страхове відшкодування як підстави для виплати страхового відшкодування не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди із розміром визначеної страхової виплати чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15.

Виходячи зі змісту частини 5 статті 1187 ЦК України, суд вказує, що закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

Верховний Суд України 03.12.2014, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідних доказів Відповідачем до матеріалів справи не надано, що відповідно виключається їх наявність.

Із врахуванням викладеного вище, суд зазначає, що до Позивача перейшло право вимоги до страховика винної особи (Відповідача) за полісом № ЕР/209011477 в розмірі виплаченої потерпілій особі суми, що становить 109 738, 08 грн.

При цьому суд вказує, що із наданих Позивачем доказів вбачається за можливе встановити, що саме неправомірні дії страхувальника Відповідача призвели до ДТП 17.06.2022 та заподіяння шкоди страхувальнику Позивача.

Посилання Відповідача на положення абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосуються порядку прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та порядок його виплати, який в даному випадку Відповідачем проігноровано, оскільки відповіді на заяву Позивача № 04-1320 від 16.08.2022 не надано та не повідомлено про наявність підстав для можливого зупинення розгляду такої заяви.

Так, суд вказує, що в даному випадку Позивач звернувся до Відповідача в альтернативному (судовому) порядку для відшкодування страхової суми, виплаченої Позивачем потерпілій особі.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку господарського судочинства, за наслідками такого розгляду.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.04.2022 у справі № 447/2222/20.

Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19.10.2011 у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

При цьому, суд враховує, що не притягнення водіїв до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

Зазначена правова позиція, викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 927/623/18.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Що стосується розміру заявленої Позивачем суми до стягнення суд зазначає, що Позивачем в обґрунтування вартості відновлювального ремонту надано звіт № 34571 від 20.07.2022, в якому вартість ремонту визначено - 109 738, 04 грн із застосування коефіцієнта фізичного зносу 0, 70.

В пункті 3.1. звіту № 34571 від 20.07.2022 суб`єктом оціночної діяльності вказано, що вартість пошкодженого автомобіля на момент аварійного пошкодження (до моменту пошкодження) згідно наведеного розрахунку становить 253 399, 70 грн.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на зазначене, суд вказує, що визначена у звіті сума вартості ремонту не перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а відтак пошкоджений транспортний засіб не є фізично знищеним, а відтак дії Позивача щодо виплати суми в межах вартості відновлювального ремонту є правомірними, а заперечення Відповідача в цій частині є спростованими.

Пунктами 5.1, 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 (далі - Методика) визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Однак, суд зазначає, що посилання Відповідача на ту обставину, що його не повідомили про огляд пошкодженого транспортного засобу, не може бути підставою для не виплати суми страхового відшкодування, оскільки Методикою не передбачено обов`язковість виклику страховика за договором обов`язкового страхування для огляду КТЗ.

Докази звернення Відповідача до Позивача з намірами здійснити огляд пошкодженого автомобіля матеріали справи не містять.

Що стосується заявлених сторонами витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із критеріями визначеними в частині 4 статті 126 ГПК України.

Відповідно до частини 5 та 6 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Додатком № 1 до договору про надання правової допомоги № 1 від 04.01.2022 закріплено реєстр справ, пунктом 17 якого визначено дану справу із зазначенням витрат на правову допомогу (гонорар) в розмірі 6 000, 00 грн. та відповідно 27.07.2022 підписано акт виконаних робіт, з якого вбачається, що адвокатом в межах даної справи надано послуги на суму 6 000, 00 грн, а клієнтом (Позивачем) прийнято такі послуги без зауважень та претензій на загальну суму по 15-ти справам на загальну суму 121 000, 00 грн., яку Позивачем сплачено.

Згідно наданого Позивачем детального опису робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги загальна кількість витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги у даній справі становить 5 годин при вартості однією нормо години 1 200, 00 грн, що в загальному становить 6 000, 00 грн.

З огляду на викладене вище, враховуючи відсутність заперечень Відповідача в частині заявленого Позивачем до відшкодування розміру судових витрат, суд зазначає що такі витрати є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг, є обґрунтованими, розумними, такими, що здійснені в межах розгляду та задля розгляду даної справи, а відтак підлягають відшкодуванню Відповідачем з огляду на задоволення позову.

Враховуючи положення пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України заявлені Відповідачем витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню з огляду на задоволення позову.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище, з огляду на встановлені судом обставини за сукупністю наданих доказів, Відповідач є відповідальною особою за заподіяні внаслідок ДТП збитки страхувальнику Позивача в силу презумпції вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Судові витрати Позивача у вигляді судового збору та витрати на професійну правничу допомогу відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Витрати на професійну правничу допомогу Відповідача не відшкодовуються та покладаються на нього.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг» (вул. Васильківська, 14, м. Київ, 03040; ідентифікаційний код 39433769) на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (вул. Герцена, 10, м. Київ, 04050; ідентифікаційний код 24745673) суму страхового відшкодування - 109 738 (сто дев`ять тисяч сімсот тридцять вісім) грн 04 коп, витрати на професійну правничу допомогу - 6 000 (шість тисяч) грн та судовий збір - 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

3. Витрати Відповідача на професійну правничу допомогу не відшкодовуються.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 23.10.2023

Суддя Антон ПУКАС