СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Харків Справа № 922/3860/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представників сторін:

позивача Козаченко В.Л., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1144758 від 11.09.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №4125 від 04.10.2022,

відповідача - Харченко К.С., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1147518 від 14.09.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії №2179 від 17.01.2028,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 (вх.№1912Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.08.2023, постановлену у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Жигалкіним І.П., дата складання повного тексту ухвали 31.08.2023, у справі №922/3860/23

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1 , смт. Високий, Харківська обл.,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр охорони здоров`я 911", смт Кулиничі, Харківська обл.

про стягнення 778 547, 02грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.08.2023 у справі №922/3860/23 у задоволенні заяви фізичної особи ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що заява не є обґрунтованою, а, отже, не має відповідних наслідків необхідності застосування заходів забезпечення позову. Тобто, достатнім надання доказів, які вказують на те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були, тобто надають достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Місцевим господарським судом зазначено, що одним з основних критеріїв, на який посилається сам позивач, це наявність на рахунках відповідача грошових коштів, де сам позивач зазначив, що систематичні надходження грошових коштів, в сумах, які значно перевищують ціну позову, не спричинить надмірного навантаження на відповідача та його можливість продовження господарської діяльності.

Суд першої інстанції вважає, що вжиття наведених заходів забезпечення позову спрямоване виключно на бажання позивача вплинути на відповідача, а не збереження існуючого становища до прийняття рішення у цій справі, а, отже, це не буде ефективним захистом порушеного права та інтересу заявника у випадку задоволення поданого позову, оскільки до суду не доведено можливість уникнути від виконання судового рішення з підстав відсутності грошових коштів.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.08.2023 у справі №922/3860/23 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву позивача про забезпечення позову задовольнити, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку ТОВ Комерційний центр здоров`я 911 (ідентифікаційний код юридичної особи: 42767421): НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в АТ Приватбанк (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570), а також на всіх інших рахунках відповідача в усіх банківських та інших фінансових кредитних установах в межах ціни позову 778 547, 02грн.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що наявність у відповідача боргу перед іншою юридичною особою - ТОВ "ГОЛОВБУД" за договором підряду свідчить про намір відповідача ухилятись від виконання грошових зобов`язань; крім того, це може спричинити недостатність коштів на рахунках відповідача для виконання майбутнього рішення суду у даній справі.

Разом з тим, на думку апелянта, укладений відповідачем договір підряду з ТОВ "ГОЛОВБУД", відповідно до якого останній має виконати ремонтні роботи у приміщенні, яке є предметом спору у даній справі, є фіктивним, оскільки орендоване відповідачем приміщення і досі перебуває у стані розрухи.

Крім того, апелянт посилається на те, що розмір статутного капіталу відповідача складає 100 000, 00грн, яких недостатньо для гарантування інтересів позивача у даній справі.

Щодо висновку суду першої інстанції про наявність на рахунках відповідача грошових коштів і їх систематичне надходження у розмірах, які значно перевищують ціну позову, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про здійснення відповідачем платежів на користь третіх осіб, а позивачу достеменно не відомо, чи здійснює відповідач будь-які платежі.

Крім того, як вказує апелянт, протягом тривалого часу відповідач ігнорує вимоги позивача про необхідність сплатити суму орендної плати, комунальних платежів, пені, неустойки, що свідчить про небажання виконувати свої обов`язки за договором.

Апелянт посилається на правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, про те, що вимога надання доказів щодо очевидних дій свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2023, сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.08.2023 у справі № 922/3860/23; призначено справу до розгляду на "18" жовтня 2023 р. о 10:00 годині.

06.10.2023 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що позивачем не доведено неможливості виконання судового рішення з підстав відсутності у відповідача грошових коштів.

Одночасно відповідач просить поновити пропущений строк подання відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що про апеляційну скаргу він дізнався випадково під час ознайомлення 03.10.2023 з матеріалами справи, і одразу розпочав готувати відзив на апеляційну скаргу, однак, у встановлений судом строк (до 05.10.2023) не встиг.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023, у зв`язку з відпусткою судді Радіонової О.О., для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 263 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Разом з тим, статтею 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість поновлення судом пропущеного процесуального строку.

Враховуючи зазначене, що подання відзиву є правом відповідача, яке ним вже реалізовано, і встановлений судом строк пропущено відповідачем лише на 1 день, що не потягло за собою жодних правових наслідків щодо розгляду скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає можливим поновити відповідачу пропущений строк подання відзиву на апеляційну скаргу, прийняти відзив на апеляційну скаргу, і здійснює розгляд апеляційної скарги позивача з урахуванням поданого відповідачем відзиву.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 18.10.2023 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить скаргу задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду від 31.08.2023 у справі №922/3860/23 без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представники сторін висловили доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, з огляду на встановлений статтею 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, фізична особа ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр охорони здоров`я 911" заборгованості у розмірі 778 547, 02грн, з яких, заборгованість зі сплати орендних платежів за договором оренди нежитлових приміщень №1 від 22.10.2020 в розмірі 17 142, 86грн, заборгованість зі сплати фактичних витрат, пов`язаних з утриманням приміщення, в розмірі 6 879, 43грн; пеня за прострочення сплати орендних платежів за договором у розмірі 2 324, 85грн; відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1 166, 89грн; інфляційні збитки в розмірі 7 899, 31грн; штраф за підтверджений факт нецільового використання приміщення у розмірі 20 000, 00грн; неустойка у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення повернення майна у розмірі 723 133, 68грн; та зобов`язання відповідача привести приміщення за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, 18 в той стан, в якому воно було на момент укладання договору оренди нежитлового приміщення №1 від 22.10.2020.

Разом з позовом позивачем було подано до місцевого господарського суду заяву про забезпечення позову, де заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр охорони здоров`я 911" в усіх банківських та інших фінансово-кредитних установах в межах ціни позову - 778 547, 02грн.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що ТОВ "Комерційний центр охорони здоров`я 911" ігнорує вимоги позивача про необхідність сплатити суму орендної плати, комунальних платежів, пені та неустойки.

Крім того, наявність у відповідача договірних зобов`язань перед ТОВ "ГОЛОВБУД" у розмірі 612 000, 00грн надає позивачу побоювання щодо недостатності коштів на рахунках відповідача для виконання майбутнього рішення.

Також позивач, як заявник забезпечення позову вважає, що відповідач укладає фіктивні правочини, які надають лише примарні спроби проведення ремонтних робіт в орендованому приміщенні станом на день звернення до суду, проте, приміщення досі перебуває у стані розрухи.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Питання забезпечення позову врегульовані главою 10 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до частини 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність та обґрунтованість позовних вимог. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 вказано, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення у разі задоволення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У спірних правовідносинах позивач посилається на наявність у відповідача боргу перед іншою юридичною особою - ТОВ "ГОЛОВБУД" за договором підряду, що на думку заявника, свідчить про намір відповідача ухилятись від виконання грошових зобов`язань; крім того, як вказує апелянт, це може спричинити недостатність коштів на рахунках відповідача для виконання майбутнього рішення суду у даній справі.

Судова колегія вважає доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, такими, що суперечать одне одному, оскільки, посилаючись на зазначене, апелянт, при цьому, одночасно посилається на наявність у відповідача грошових коштів.

Відтак, вірним та обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду що одним з основних критеріїв, на який посилається сам позивач, це наявність на рахунках відповідача грошових коштів, де сам позивач зазначив, що систематичні надходження грошових коштів, в сумах, які значно перевищують ціну позову, не спричинить надмірного навантаження на відповідача та його можливість продовження господарської діяльності.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про здійснення відповідачем платежів на користь третіх осіб, а позивачу достеменно не відомо, чи здійснює відповідач будь-які платежі.

Однак, судова колегія зазначає, що відсутність у матеріалах справи відомостей щодо перерахування відповідачем платежів на користь третіх осіб жодним чином не спростовує обставини наявності у відповідача грошових коштів, як і ніяким чином не свідчить про імовірні ухилення відповідача від виконання власних грошових зобов`язань.

Тим паче, що матеріали справи не містять доказів, що заборгованість відповідача перед ТОВ "ГОЛОВБУД" підтверджена судовим рішенням, первинними документами тощо. Як зазначає позивач, про цю заборгованість та її розмір йдеться лише у претензії від 09.09.2021, яка була висунута ТОВ "ГОЛОВБУД" відповідачу.

Разом з тим, на думку апелянта, укладений відповідачем договір підряду з ТОВ "ГОЛОВБУД", відповідно до якого останній має виконати ремонтні роботи у приміщенні, яке є предметом спору у даній справі, є фіктивним, оскільки орендоване відповідачем приміщення і досі перебуває у стані розрухи.

Однак, вказані твердження ґрунтуються виключно на припущеннях заявника.

Матеріали справи не містять судового рішення, яким було б встановлено фіктивність укладеного відповідачем договору підряду з ТОВ "ГОЛОВБУД", а його невиконання з боку ТОВ "ГОЛОВБУД", про що зазначає апелянт, не свідчить про фіктивність правочину відповідно до Цивільного кодексу України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що не застосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зі змісту заяви позивача про забезпечення позову не вбачається обґрунтування на підтвердження того, що існують обставини, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

А посилання апелянта на обставини укладення відповідачем договору підряду, наявності імовірної заборгованості за ним, розмір статутного капіталу відповідача, що складає 100 000, 00грн, свідчить не про наявність обставин, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову, а про ведення відповідачем власної господарської діяльності.

Апелянт посилається на правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, про те, що вимога надання доказів щодо очевидних дій свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Судова колегія зазначає, що позивач дійсно не може надати докази перерахування відповідачем грошових коштів зі своїх рахунків.

Однак, заявник не надав і жодного доказу і не навів жодного обґрунтування, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а посилання заявника на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків - імовірне невиконання рішення суду, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позову, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 13.01.2020 у справі №922/2163/17, від 08.11.2019 у справі №904/421/19.

Вимоги господарського процесуального законодавства чітко покладають на суд в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника, який у даному випадку заявником не дотримано.

У протилежному випадку, за логікою апелянта, будь-яка заява позивача про забезпечення позову підлягала б задоволенню.

У той же час, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що під час розгляду заяви про забезпечення позову як накладення арешту на майно чи грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном.

Вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача навпаки можуть призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.07.2020 у справі №910/3836/20.

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта, що відповідач тривалий час ухиляється від вимоги позивача про необхідність сплатити суму орендної плати, комунальних платежів, пені, неустойки, оскільки, як зазначено вище, при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність та обґрунтованість позовних вимог. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Однак, у даному випадку судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем у заяві про вжиття заходів щодо забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до прийняття рішення у даній справі; не обґрунтовано підстав того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі у разі задоволенні позову.

Апеляційним господарським судом не встановлено порушення прав апелянта оскаржуваною ухвалою.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.08.2023 у справі №922/3860/23 без змін.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.08.2023 у справі №922/3860/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.10.2023.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза