УХВАЛА

17 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 907/384/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк"

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" в особі Закарпатської обласної дирекції

до ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотес",

про стягнення 3 546 137,28 Євро та 2 123 160,10 грн.

У судовому засіданні взяв участь представник позивача - Мартинюк Є. В.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - ПАТ АБ "Укргазбанк", позивач та/або Банк) звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач та/або Поручитель) про стягнення з нього як Поручителя за Договором поруки від 04.11.2019 №N 50.50.000017_П8 3 546 137,28 Євро та 2 123 160,10 грн заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотес" (далі - ТОВ "Біотес", третя особа та/або Позивальник) за Генеральним кредитним договором від 28.07.2017 № 50.50.000017.

Позовні вимоги із посиланнями на положення статей 1, 55, 174-175, 179, 193, 198, 199, 217, 229-230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 525, 526, 530, 610, 611, 651, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), аргументовані тим, що на виконання укладеного між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ТОВ "Біотес" Генерального кредитного договору від 28.07.2017 N 50.50.000017 (з урахуванням змін до нього) (далі - Генеральний кредитний договір), Банком відповідно до кредитних договорів від 28.07.2017 № 50.50.000017_1, від 11.10.2017 № 50.50.000017_2, від 22.03.2018 № 50.50.000017_3, від 25.05.2021 № 50.50.000017_4, від 25.05.2021 № 50.50.000017_5 (зі змінами) надано Позичальнику грошові кошти, шляхом відкриття невідновлювальних відкличних кредитних ліній на загальну суму 3 575 000 Євро зі строком кредитування по 27.07.2022 включно. У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "Біотес", як Позичальником, умов Генерального кредитного договору в частині своєчасного повернення отриманого кредиту, сплати процентів за користування кредитом Банк скористався правом вимагати дострокового виконання зобов`язань з повернення кредиту, про що Позичальнику 15.02.2022 надіслано лист-вимогу від 15.02.2022 № 172/5796/2022. При цьому зазначає, що дана вимога залишилася без виконання Позичальником, а відтак, у Банку виникло право вимагати від відповідача, як солідарного боржника Позичальника, відповідно до договору поруки від 04.11.2019 № 50.50.000017_П8 (із змінами), виконання зобов`язань ТОВ "Біотес" з повернення отриманих кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, пені та 3 % річних, які загалом, за підрахунками позивача складають 3 546 137,28 Євро та 2 123 160,10 грн і стягнення яких з поручителя позивачем визначено в якості предмета заявленого в даній справі позову.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2022 (суддя Лучко Р. М.) у справі № 907/384/22 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача солідарно 3 546 137,28 Євро (три мільйони п`ятсот сорок шість тисяч сто тридцять сім Євро 28 євроцентів) заборгованості ТОВ "Біотес" за Генеральним кредитним договором на підставі договору поруки від 04.11.2019 № 50.50.000017_П18, у тому числі: 1) 1 473 349,75 євро заборгованості за кредитним договором від 28.07.2017 № 50.50.000017_1, з яких 1 427 652,94 Євро заборгованості за кредитом, 45 696,81 Євро заборгованості по відсотках за користування кредитом; 2) 371 820,45 Євро заборгованості за кредитним договором від 11.10.2017 № 50.50.000017_2, з яких 364 199,85 Євро заборгованості за кредитом, 7620,60 Євро заборгованості по відсотках за користування кредитом; 3) 805 433,75 Євро заборгованості за кредитним договором від 22.03.2018 № 50.50.000017_3, з яких 787 604,14 Євро заборгованості за кредитом, 17 829,61 Євро заборгованості по відсотках за користування кредитом; 4) 726 645,03 Євро заборгованості за кредитним договором від 25.05.2021 № 50.50.000017_4, з яких 710 000,00 Євро заборгованості за кредитом, 16 645,03 Євро заборгованості по відсотках за користування кредитом; 5) 168 888,30 Євро заборгованості за кредитним договором від 25.05.2021 № 50.50.000017_5, з яких 165 000,00 Євро заборгованості за кредитом, 3888,30 Євро заборгованості по відсотках за користування кредитом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 851 683,74 грн в повернення сплаченого судового збору. В решті позову - відмовлено.

Судове рішення аргументовано тим, що порушенням позичальником умов Генерального кредитного договору, кредитних договорів 1-5 до нього, щодо своєчасного (відповідно до графіка погашення кредиту) погашення заборгованості за отриманим кредитом, сплатою відсотків за користування кредитом у зв`язку з чим станом на 25.04.2022 заборгованість ТОВ "Біотес" перед позивачем становить 3 454 456, 93 Євро по тілу кредиту та 91 680,35 Євро по відсотках за користування кредитом, які нараховані позивачем по кредитних договорах 1-5 окремо, починаючи з дати видачі кредитних коштів до 16.03.2022 включно. Дана сума заборгованості третьої особи підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по поточному рахунку третьої особи, на яких банком здійснювався облік поточної та простроченої заборгованості по тілу кредиту, нарахованих, погашених та прострочених відсотків за користування кредитом за період з 28.07.2017 по 21.04.2022 (по кредитному договору № 1) з 11.10.2017 по 21.04.2022 (по кредитному договору № 2), з 22.03.2017 по 21.04.2022 (по кредитному договору № 3) та з 25.05.2021 по 21.04.2022 (по кредитних договорах №№ 4 і 5) у відділенні № 50 ПАТ АБ "Укргазбанк" та не заперечено відповідачем та третьою особою у встановленому законом порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату відсотків місцевий господарський суду із посиланнями на положення частини 3 статті 549, пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, частини 1 статті 230, частини 6 статті 231, частини 2 статті 343 ГК України, статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пункт 5.3 Генерального кредитного договору (у редакції Додаткової угоди від 10.11.2021 № 22) зазначив, що максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні. Як встановлено судами, умовами Генерального кредитного договору (пункт 5.3) передбачено, що Позичальник сплачує банку пеню у гривнях на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України. При цьому, з урахуванням умов Генерального кредитного договору, положень частини 3 статті 549 ЦК України пеня у спірних правовідносинах повинна як обчислюватися за кожен день прострочення виконання (що відображено і в розрахунках позивача), так і стягуватися в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент щоденного прострочення зобов`язання. Водночас, розрахунки пені, які подано Банком, здійснено в Євро, а не щоденно в гривні, тоді як у 2018-2022 роках курс Євро до національної валюти - гривні змінювався майже кожен день. З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в даному випадку Банком неправомірно щоденно розраховувалася пеня в Євро (з подальшим переведенням в гривню по курсу станом на день розрахунку), а не в національній валюті, а відтак в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача як Поручителя невірно розрахованої пені відмовили.

Крім того, посилаючись на положення пункту 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, пункту 8 розділу 9 Прикінцевих положень ГК України, Постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із змінами та доповненнями) постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами та доповненнями) беручи до уваги, що прострочення Позичальником Генеральним кредитним договором та кредитними договорами 1-5 мало місце у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України, а відтак, Боржник, як і Поручитель звільняються від обов`язків сплати на користь Банку пені за таке прострочення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3 % річних (заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків), місцевий господарський суд із посиланнями на положення частини 2 статті 625 ЦК України, подані позивачем розрахунки, умови договорів укладені між сторонами цієї справи, зазначив, що обсяг відповідальності Поручителя, визначений в пункті 1.1 Договору поруки включає в себе: повернення кредиту в розмірі 4 500 000,00 Євро, сплати відсотків за користування кредитними коштами у межах строку кредитування та за користування кредитними коштами, що не повернуті в строк, сплату комісій, а також штрафу, пені та інших платежів у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором, відшкодування Кредитору всіх збитків, понесених ним внаслідок невиконання Позичальником умов Генерального кредитного договору у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Умовами Генерального кредитного договору не визначено обов`язок Позичальника сплачувати 3 % річних згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України за час правомірного використання кредиту, оскільки пункти 5.5.1, 5.5.2 Генерального кредитного договору такий обов`язок для Позичальника визначений у разі настання Події припинення у виді сплати 40 % річних. Водночас, подією припинення відповідно до пунктів 5.5.2.1- 5.5.2.3 Генерального кредитного договору є закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту або звернення Банку з позовом про дострокове повернення кредиту та відповідно до змісту пунктів 5.5.1- 5.5.2 Генерального кредитного договору означені відсотки річні нараховуються та підлягають сплаті в період після настання події припинення.

Водночас, відповідно до поданих розрахунків 3 % річних судами встановлено, що такі позивачем нараховувалися до настання події припинення, а відтак, з огляду на положення приписів частини 2 статті 553 ЦК України, відповідно до яких порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі, суди зазначили, що обсяг відповідальності Поручителя не охоплює сплату за Позичальника нарахованих йому Банком за період кредитування (до реалізації Банком права вимагати дострокового повернення кредиту) 3 % річних, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 284 552,90 грн - 3 % річних відмовили.

При розгляді наведеного питання судами також було враховано, що стаття 625 ЦК України міститься в главі 51 ЦК України "ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ПОРУШЕННЯ ЗОБОВ`ЯЗАННЯ" та, відповідно, встановлення умов, за яких на Поручителя покладається солідарна відповідальність за несвоєчасне виконання Позичальником зобов`язань за кредитними договорами в спірних правовідносинах та обсягів поширення такої відповідальності повинно бути врегульовано сторонами в договорі поруки, а з долученого позивачем до матеріалів справи договору поруки не вбачається згоди Поручителя нести відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України.

Також, суди врахували, що сторони Генерального кредитного договору у пункті 5.2 визначили, що під збитками за даним договором вони розуміють упущену вигоду, що також не дає підстав вважати нараховані позивачем 3 % річних збитками, за які солідарно з Позичальником зобов`язався відповідати відповідач за Договором поруки.

Переглянувши рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 740 146,31 грн нарахованої пені, 284 552,90 грн 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання, Західний апеляційний господарський суд постановою від 26.07.2023 у справі № 907/384/22 (Малех І. Б. - головуючий, судді Гриців В. М., Зварич О. В.) рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2022 - залишив без змін.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2022 та постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 у справі № 907/384/22, ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постанову в частині відмови у стягненні з відповідача 740 146,31 грн нарахованої пені, 284 552,90 грн 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання, як і в частині стягнення 8 043,14 грн судового збору, ухвалити нове рішення, яким вищевказані позовні вимоги задовольнити; вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, а саме, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судових витрат, понесених ним за подання апеляційної скарги у сумі 23 055,72 грн та за подання касаційної скарги у сумі 30 740,96 грн, а всього в сумі 53 796,68 грн.

За змістом касаційної скарги її подано на підставі положень пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

ПАТ АБ "Укргазбанк" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 910/2105/18, від 03.11.2022 у справі № 910/9185/19, від 27.02.2020 по справі № 918/99/19. У контексті наведених доводів скаржник зазначає, що у наведених постановах міститься висновок про те, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести у рішенні свій розрахунок. Це процесуальний обов`язок суду. Таким чином, на думку скаржника, у разі незгоди з наданим Банком розрахунком пені, суд першої інстанції, а в ході перегляду справи в апеляційній інстанції - суд апеляційної інстанції, мав би самостійно провести перерахунок пені, призначити судово-економічну експертизу чи зобов`язати позивача надати додаткові розрахунки пені і за їх результатами вирішити питання про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованої пені.

З наданих Банком розрахунків заборгованості вбачається, що за період до введення карантину у Банку були законні підстави для нарахування пені по перших трьох кредитних договорах і Банком проведено таке нарахування за період з 16.08.2018 по 12.03.2020 у валюті кредиту на загальну суму 23 380,40 Євро, яка була переведена в національну валюту по курсу на момент розрахунку (1 Євро = 31,6567 грн) і склала 740 146,31 грн. Зокрема, Банком правомірно здійснено такі нарахування: за Кредитним договором від 28.07.2017 № 50.50.000017_1 за період з 17.09.2018 по 27.12.2018 за несвоєчасне погашення кредиту нарахована пеня в розмірі 438 562,42 грн (у валюті кредиту 13 853,70 Євро) та за період з 21.12.2018 по 12.02.2020 за несвоєчасну сплату відсотків нарахована пеня у розмірі 14 777,98 грн (у валюті кредиту 466,82 Євро); за Кредитним договором від 11.10.2017 № 50.50.000017 2 за період з 16.08.2018 по 27.12.2018 за несвоєчасне погашення кредиту нарахована пеня в розмірі 101 907,35 грн (у валюті кредиту 3 219,14 Євро) та за період з 21.12.2018 по 12.02.2020 за несвоєчасну сплату відсотків нарахована пеня у розмірі 3 419,56 грн (у валю ті кредиту 108,02 Євро); за Кредитним договором від 22.03.2018 № 50.50.000017 3 за період з 17.09.2018 по 27.12.2018 за несвоєчасне погашення кредиту нарахована пеня в розмірі 173 742,10 грн (у валюті кредиту 5 488,32 Євро) та за період з 23.04.2018 по 12.02.2020 за несвоєчасну сплату відсотків нарахована пеня у розмірі 7 736,90 грн. (у валюті кредиту 244,40 Євро).Той факт, що Банк здійснив обчислення нарахованої пені за курсом на дату розрахунку, аж ніяк не свідчить, що Банк безпідставно збільшив суму нарахованої пені при її переведенні у національну валюту. Дійсно, в період з 16.08.2018 по 12.02.2020 курс Євро до національної валюти - гривні часто змінювався, будучи то вищим, то нижчим за курс станом на 23.02.2022, за яким Банк перевів нараховану пеню у національну валюту. Так, на протязі всього періоду з 16.08.2018 по 27.12.2018 року Євро до гривні був вищим за курс, за яким Банк переводив пеню у гривню (31,6567) і саме за цей період Банком нарахована пеня в загальному розмірі 22 636,62 Євро (22 561,16 Євро - за несвоєчасне погашення кредиту та 75,46 Євро - за несвоєчасну сплату відсотків) за курсом станом на 23.02.2022, який фактично є нижчим за курси Євро до гривні, які були встановлені Національним банком України в період з 16.08.2018 по 27.12.2018. У той же час за період з початку 2019 року і до 12.02.2020 курс Євро до гривні був нижчим за курс, за яким Банк переводив пеню у гривню (31,6567), проте, за цей період Банком нарахована пеня за несвоєчасну сплату відсотків в загальному розмірі всього лише на суму 743,78 Євро. Відповідно, є підстави вважати, що якщо здійснити обчислення нарахованої пені у національній валюті за курсом Євро до гривні на момент щоденного прострочення зобов`язання, то сума обчисленої таким способом пені буде навіть вищою за розмір пені, заявленої до стягнення в позовних вимогах. Тому, скаржник вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 нарахованої пені в сумі 740 146,31 грн.

Скаржник також вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 910/3077/20, від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. У контексті наведених доводів скаржник зауважує, що відмовляючи у задоволенні позовної вимоги Банку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального права (частини 2 статті 625 ЦК України) та зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи.

Як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, помилково констатували про безпідставність вимоги по стягненню з відповідача 3 % річних через відсутність у договорі поруки застережень про згоду Поручителя нести відповідальність за порушення Позичальником умов Генерального кредитного договору, що передбачена статтею 625 ЦК України, тим самим фактично ототожнивши норму статті 625 ЦК України, що регулює наслідки прострочення зобов`язання, з поняттям, власне, зобов`язання, забезпеченого порукою. Якщо відповідальність поручителя за забезпеченим порукою зобов`язанням дійсно обмежується умовами договору поруки, то стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність поручителя як солідарного боржника за порушення грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню безвідносно до умов договору. За відсутності у Генеральному кредитному договорі та договорі поруки застережень про звільнення Позичальника та Поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України, Банк вправі вимагати сплати відповідачем, як поручителем за кредитними зобов`язаннями ТОВ "Біотес" 3 % річних за період до настання Події припинення в силу імперативного характеру вказаної статті.

Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, у цьому випадку не підтвердилися з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, 28.07.2017 між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ТОВ "Біотес" укладено Генеральний кредитний договір № 50.50.000017.

За умовами пункту 1.1 Генерального кредитного договору, він визначає загальні умови та порядок кредитування Банком Позичальника на умовах забезпечення, повернення, платності, строковості та цільового характеру використання кредитних коштів, а також встановлює права та обов`язки, відповідальність сторін та інші умови, які визнаються сторонами обов`язковими для застосування протягом всього строку дії Генерального кредитного договору та до всіх відносин, що виникнуть на підставі Генерального кредитного договору та Додаткових договорів, укладених в рамках Генерального кредитного договору, які зазначені в додатку 1 до нього.

Надання Кредитів здійснюється у порядку, визначеному у відповідних Додаткових договорах.

Погашення Кредитів та виконання інших грошових зобов`язань, передбачених Додатковими договорами здійснюється у порядку, визначеному у відповідних Додаткових договорах, та з урахуванням положень Генерального кредитного договору.

Згідно з пунктом 1.2. Генерального кредитного договору кредитування за цим договором проводиться виключно після укладення Додаткових договорів до Генерального кредитного договору, які є невід`ємною його частиною та містять посилання на Генеральний кредитний договір.

Загальний ліміт кредитування за Генеральним кредитним договором сторонами визначений в його пункті 1.3 у розмірі 4 500 000,00 Євро. Ліміт кредитування за кожним Додатковим договором встановлюється в межах загального ліміту кредитування.

Відповідно до положень пункту 1.4. Генерального кредитного договору за користування кредитними коштами, отриманими Позичальником на підставі Додаткових договорів, Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку, зокрема, проценти в розмірі, що визначатимуться у Додаткових договорах.

Процентна ставка за користування кредитним коштами отриманими Позичальником на підставі Додаткових договорів в межах строку кредитування не може перевищувати 7,0 % річних для кредиту в Євро.

За умовами абзацу 3 пункту 1.4 та пункту 3.7 Генерального кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки, передбачені Додатковими договорами (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі, передбаченому Додатковими угодами та не може перевищувати 12,0 % річних для кредитів в Євро.

Пунктами 1.5, 1.6 Генерального кредитного договору сторонами визначено, що строк кредитування за цим Генеральним кредитним договором встановлюється з 28.07.2017 по 27.07.2021. Строки кредитування за Додатковими договорами та цільове використання Кредиту встановлюються в Додаткових договорах.

Кредитні кошти надаються Банком Позичальнику виключно після підписання Сторонами відповідного Додаткового договору до Генерального кредитного договору в розмірі не більше Ліміту кредитування за Додатковим договором та в межах Загального ліміту кредитування. Кредитні кошти надаються на умовах, визначених Додатковим договором та цим Генеральним кредитним договором.

У Додаткових договорах визначаються цілі кредитування, вид Кредиту, Ліміт кредитування за Додатковим договором, валюта, строк кредитування, порядок надання кредитних коштів, графік погашення Кредиту, розмір процентних ставок за строковою та простроченою заборгованістю, тарифи, рахунки для обліку кредитної заборгованості (пункт 3.1 Генерального кредитного договору).

У подальшому, між Банком та Позичальником укладено 22 Додаткові угоди до Генерального кредитного договору, відповідно до яких до останнього вносилися зміни в частині наданого Позичальником додаткового забезпечення виконання зобов`язань, порядку зміни розміру процентних ставок, прав та обов`язків сторін, відповідальності за неналежне виконання зобов`язань.

Крім того, відповідно до Додаткової угоди від 06.08.2020 № 16 до Генерального кредитного договору та Додаткової угоди від 10.11.2021 № 22 до Генерального кредитного договору сторонами у зв`язку з затвердженням Банком нової форми Договору викладався загалом текст Генерального кредитного договору в нових редакціях.

Так, відповідно до пункту 2.1.1.18 Генерального кредитного договору (у редакції Додаткової угоди від 10.11.2021 № 22) у забезпечення зобов`язань за цим Генеральним кредитним договором Банком прийнято, в тому числі, поруку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Також, згідно з пунктів 3.7, 3.14 Генерального кредитного договору (у редакції Додаткової угоди від 06.08.2020 № 16 та Додаткової угоди від 10.11.2021 № 22) сторонами встановлено базовий розмір процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитування на строкову та прострочену заборгованість в розмірі 17,0 % річних та 27,0 % річних відповідно.

Умовами пункту 3.4.1 Генерального кредитного договору та пункту 3.9 Генерального кредитного договору (у редакції Додаткової угоди від 10.11.2021 № 22) визначено строк сплати процентів Позичальником - щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який було надано Кредит.

На виконання означених умов Генерального кредитного договору між Банком та Позичальником укладено 5 Додаткових договорів до Генерального кредитного договору, за умовами яких Банком відкрито Позичальнику невідновлювальні відкличні кредитні лінії.

Так, відповідно до Додаткового договору від 28.07.2017 № 50.50.000017_1 (далі - Кредитний договір 1) Банк на умовах Генерального кредитного договору та цього Додаткового договору відкриває Позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 1 500 000,00 Євро в межах встановленого ліміту кредитування за Генеральним кредитним договором з метою рефінансування строкової заборгованості Позичальника за кредитним договором, укладеним з ПАТ "Комерційний Банк "Земельний Капітал", а Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитним коштами та повернути Кредит у порядку та на умовах, визначених цим Додатковим договором та Генеральним кредитним договором (пункти 1, 1.1 Кредитного договору 1).

Умовами пункту 2 Кредитного договору 1 визначено, що надання кредитних коштів здійснюється з 28.07.2017 по 27.07.2020 включно.

Згідно з Додатковими угодами від 15.03.2018 № 1, від 28.12.2018 № 2, від 18.03.2019 № 3, від 06.08.2020 № 4, від 25.05.2021 № 5, від 10.11.2021 № 6 до Кредитного договору 1 сторонами вносилися зміни до пункту 2 Кредитного договору 1 в частині строку кредитування за даною угодою, востаннє до 27.07.2022 та викладався Додаток до Кредитного договору 1 (Графік зменшення ліміту невідновлювальної кредитної лінії) в новій редакції.

За користування кредитними коштами в межах строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 6,9 % річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в строк (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 11,9 % річних (пункти 3, 3.1. Кредитного договору 1).

На виконання умов Кредитного договору 1, позивачем відкрито невідновлювальну відкличну кредитну лінію в межах якої надано кредит в сумі 1 500 000,00 Євро, що підтверджується меморіальним ордером №.3155661.12517.2218 від 31.07.2017, виписками по поточному рахунку третьої особи з 28.07.2017 по 21.04.2022 в Відділенні № 50 АБ "Укргазбанк".

Відповідно до Додаткового договору від 11.10.2017 № 50.50.000017_2 до Генерального кредитного договору (далі - Кредитний договір 2) Банк на умовах Генерального кредитного договору та цього Додаткового договору відкриває Позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 380 000,00 Євро в межах встановленого ліміту кредитування за Генеральним кредитним договором з метою фінансування витрат, які будуть понесені на реконструкцію частини районної котельні під теплову електростанцію на біопаливі за адресою: м. Рахів Закарпатської області, вул. Б. Хмельницького, 70, а Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитним коштами та повернути Кредит у порядку та на умовах, визначених цим Додатковим договором та Генеральним кредитним договором (пункти 1, 1.1. Кредитного договору 2).

Умовами пункту 2 Кредитного договору 2 визначено, що надання кредитних коштів здійснюється з 11.10.2017 по 10.10.2020 включно.

Згідно з Додатковими угодами від 15.03.2018 № 1, від 28.12.2018 № 2, від 18.03.2019 № 3, від 06.08.2020 № 4, від 25.05.2021 № 5, від 10.11.2021 № 6 до Кредитного договору 2 сторонами вносилися зміни до пункту 2 Кредитного договору 2 в частині строку кредитування за даною угодою, востаннє до 27.07.2022 та викладався Додаток до Кредитного договору 2 (Графік зменшення ліміту невідновлювальної кредитної лінії) в новій редакції.

За користування кредитними коштами в межах строку кредитування процентна ставка встановлюється змінювана в розмірі суми значення індексу UIRD12m для валюти, що відповідає валюті кредиту станом на попередній банківський день, що передує даті укладення Договору та значення фіксованої маржі в розмірі 4,05 %. Значення процентної ставки змінюється щорічно згідно з процедурою, визначеному в Генеральному кредитному договорі. За користування кредитними коштами, що не повернуті в строк (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі, визначеному в п. 3 даної угоди, збільшеному на 5 % пунктів (пункти 3.1, 3.2 Кредитного договору 2).

На виконання умов Кредитного договору 2, позивачем відкрито невідновлювальну відкличну кредитну лінію в межах якої надано кредит в сумі 380 000,00 Євро, що підтверджується меморіальними ордерами від 11.10.2017 №.3155964.26881.11687, від 19.10.2017 № TR.3155964.17069.11881, від 07.11.2017 № TR.3155964.18995.11966, від 01.11.2017 № TR.3155964.28222.11966, від 28.11.2017 № TR.3155964.9279.11966, від 22.11.2017 № TR.3155964.7151.11966, від 18.01.2018 № TR.3155964.8262.13165, виписками по поточному рахунку третьої особи з 11.10.2017 по 21.04.2022 в Відділенні № 50 АБ "Укргазбанк".

Відповідно до Додаткового договору від 22.03.2018 № 50.50.000017_3 до Генерального кредитного договору (далі - Кредитний договір 3) Банк на умовах Генерального кредитного договору та цього Додаткового договору відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в сумі 820 000,00 Євро в межах встановленого ліміту кредитування за Генеральним кредитним договором з метою фінансування витрат, які будуть понесені на реконструкцію частини районної котельні під теплову електростанцію на біопаливі за адресою: м. Рахів Закарпатської області, вул. Б. Хмельницького, 70, а Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитним коштами та повернути Кредит у порядку та на умовах, визначених цим Додатковим договором та Генеральним кредитним договором (пункти 1, 1.1 Кредитного договору 3).

Умовами пункту 2 Кредитного договору 3 визначено, що надання кредитних коштів здійснюється з 22.03.2018 по 21.03.2021 включно.

Згідно з Додатковими угодами від 28.12.2018 № 1, від 18.03.2019 № 2, від 06.08.2020 № 3, від 25.05.2021 № 4, від 10.11.2021 № 5 до Кредитного договору 3 сторонами вносилися зміни до пункту 2 Кредитного договору 3 в частині строку кредитування за даною угодою, востаннє до 27.07.2022 та викладався Додаток до Кредитного договору 3 (Графік зменшення ліміту невідновлювальної кредитної лінії) в новій редакції.

За користування кредитними коштами в межах строку кредитування процентна ставка встановлюється змінювана в розмірі суми значення індексу UIRD12m для валюти, що відповідає валюті кредиту станом на попередній банківський день, що передує даті укладення Договору та значення фіксованої маржі в розмірі 4,45 %. Значення процентної ставки змінюється щорічно згідно з процедурою, визначеному в Генеральному кредитному договорі. За користування кредитними коштами, що не повернуті в строк (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі, визначеному в п. 3 даної угоди, збільшеному на 5 % пунктів (пункти 3.1, 3.2 Кредитного договору 3).

На виконання умов Кредитного договору 3, позивачем відкрито невідновлювальну кредитну лінію в межах якої надано кредит в сумі 791 650,00 Євро, що підтверджується меморіальними ордерами від 28.03.2018 №.6497220.7621.12165, від 26.03.2018 № TR.6497220.39928.12165, від 29.03.2018 № TR.6497220.10680.12165, від 02.04.2018 №.6497220.223288.12165, від 04.04.2018 № TR.6497220.15292.12165, від 18.04.2018 № TR.6497220.8215.12165, від 03.05.2018 № TR.6497220.11356.12165, від 11.05.2018 № TR.6497220.12594.12388, від 08.05.2018 №.6497220.8142.12388, від 16.05.2018 № TR.6497220.7121.12388, від 22.05.2018 № TR.6497220.17200.12388, від 17.05.2018 № TR.6497220.10688.12388, від 30.05.2018 № TR.6497220.8920.12388, від 23.05.2018 № TR.6497220.9047.12388, від 04.06.2018 № TR.6497220.16303.12388, від 31.05.2018 №.6497220.35575.12388, від 11.06.2018 № TR.6497220.16598.12388, від 15.06.2018 № TR.6497220.9729.12388, від 14.06.2018 № TR.6497220.8028.12165, від 22.06.2018 № TR.6497220.14490.12165, від 19.06.2018 № TR.6497220.10233.12388, від 03.07.2018 № TR.6497220.8360.12388, від 02.07.2018 №.6497220.872742.12388, від 12.07.2018 № TR.6497220.9268.12388, від 10.07.2018 № TR.6497220.7551.12388, від 17.07.2018 № TR.6497220.8347.12388, від 13.07.2018 № TR.6497220.9141.12388, від 20.07.2018 № TR.6497220.14256.12388, від 18.07.2018 № TR.6497220.11134.12388, від 31.07.2018№.6497220.29880.12388, від 27.07.2018 № TR.6497220.11889.12388, від 08.08.2018 № TR.6497220.9693.12388, від 07.08.2018 №.6497220.9031.12388, виписками по поточному рахунку третьої особи з 22.03.2017 по 21.04.2022 в Відділенні № 50 АБ "Укргазбанк".

Відповідно до Додаткового договору від 25.05.2021 № 50.50.000017_4 до Генерального кредитного договору (далі - Кредитний договір 4) Банк на умовах Генерального кредитного договору та цього Додаткового договору відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в сумі 710 000,00 Євро в межах встановленого ліміту кредитування за Генеральним кредитним договором з метою фінансування/рефінансування витрат, які понесені/будуть понесені на реконструкцію частини районної котельні під теплову електростанцію на біопаливі за адресою: м. Рахів Закарпатської області, вул. Б. Хмельницького, 70, а Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитним коштами та повернути Кредит у порядку та на умовах, визначених цим Додатковим договором та Генеральним кредитним договором (пункти 1, 1.1 Кредитного договору 4).

Умовами пункту 2 Кредитного договору 4 визначено, що надання кредитних коштів здійснюється з 25.05.2021 по 27.07.2022 включно.

Згідно з Додатковою угодою від 10.11.2021 № 1 до Кредитного договору 4 сторонами викладено Додаток до Кредитного договору 4 (Графік зменшення ліміту невідновлювальної кредитної лінії) в новій редакції.

За користування кредитними коштами в межах строку кредитування процентна ставка встановлюється змінювана в розмірі суми значення індексу UIRD12m для валюти, що відповідає валюті кредиту станом на попередній банківський день, що передує даті укладення Договору та значення фіксованої маржі в розмірі 4,8 %. Значення процентної ставки змінюється щорічно згідно з процедурою, визначеному в Генеральному кредитному договорі. За користування кредитними коштами, що не повернуті в строк (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі, визначеному в п. 3 даної угоди, збільшеному на 5 % пунктів (пункти 3.1, 3.2 Кредитного договору 4).

На виконання умов Кредитного договору 4, позивачем відкрито невідновлювальну кредитну лінію в межах якої надано кредит в сумі 710 000,00 Євро, що підтверджується меморіальними ордерами від 26.05.2021 №.18115331.28717.12651, від 31.05.2021 № TR.18115331.72898.12651, від 14.06.2021 № TR.18115331.52715.11630, від 13.07.2021 №.18115331.38940.12651, від 20.07.2021 № TR.18115331.56841.12651, від 26.07.2021 № TR.18115331.64080.12651, від 28.07.2021 №.18115331.36749.12651, від 30.08.2021 № TR.18115331.65899.12651, від 31.08.2021 № TR.18115331.63996.12651, від 02.09.2021 №.18115331.35433.12651, від 06.09.2021 № TR.18115331.169252.12651, від 09.09.2021 № TR.18115331.33847.12651, від 15.09.2021 №.18115331.55353.12651, від 16.09.2021 № TR.18115331.38464.12651, від 20.09.2021 № TR.18115331.75596.11630, від 23.09.2021 №.18115331.37582.11630, від 12.11.2021 № TR.18115331.41485.12651, виписками по поточному рахунку третьої особи з 25.05.2021 по 21.04.2022 в Відділенні №50 АБ "Укргазбанк".

Відповідно до Додаткового договору від 25.05.2021 № 50.50.000017_5 до Генерального кредитного договору (далі - Кредитний договір 5) Банк на умовах Генерального кредитного договору та цього Додаткового договору відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в сумі 165 000,00 Євро в межах встановленого ліміту кредитування за Генеральним кредитним договором з метою фінансування обігових коштів на закупівлю сировини (дерево, тріска), а Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитним коштами та повернути Кредит у порядку та на умовах, визначених цим Додатковим договором та Генеральним кредитним договором (пункти 1, 1.1 Кредитного договору 5).

Умовами пункту 2 Кредитного договору 5 визначено, що надання кредитних коштів здійснюється з 25.05.2021 по 27.07.2022 включно.

За користування кредитними коштами в межах строку кредитування процентна ставка встановлюється змінювана в розмірі суми значення індексу UIRD12m для валюти, що відповідає валюті кредиту станом на попередній банківський день, що передує даті укладення Договору та значення фіксованої маржі в розмірі 4,8 %. Значення процентної ставки змінюється щорічно згідно з процедурою, визначеному в Генеральному кредитному договорі. За користування кредитними коштами, що не повернуті в строк (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі, визначеному в п. 3 даної угоди, збільшеному на 5 % пунктів (пункти 3.1., 3.2. Кредитного договору 5).

На виконання умов Кредитного договору 5, позивачем відкрито невідновлювальну кредитну лінію в межах якої надано кредит в сумі 165 000,00 Євро, що підтверджується меморіальними ордерами від 13.07.2021 №.18115435.38671.12651, від 30.08.2021 № TR.18115435.65669.12651, виписками по поточному рахунку третьої особи з 25.05.2021 по 21.04.2022 в Відділенні № 50 АБ "Укргазбанк".

Позивач стверджує, що у зв`язку з неналежним виконанням Позичальником зобов`язань за Генеральним кредитним договором, порушенням узгоджених сторонами Графіків зменшення лімітів невідновлювальної кредитної лінії за Кредитними договорами 1-5 та строків сплати процентів за користування кредитними коштами станом на 10.02.2022 у Позичальника (третьої особи в справі) була наявна заборгованість в розмірі 3 550 725,07 Євро, в тому числі за Кредитним договором 1 - 1 427 652,94 Євро строкової заборгованості за кредитом, 10 945,34 Євро строкової заборгованості за відсотками, 25 174,29 Євро простроченої заборгованості за відсотками, 14 552,52 Євро пені; за Кредитним договором 2 - 364 199,85 Євро строкової заборгованості за кредитом, 1837,19 Євро строкової заборгованості за відсотками, 4 242,74 Євро простроченої заборгованості за відсотками, 3 378,34 Євро пені; за Кредитним договором 3 - 787 604,14 Євро строкової заборгованості за кредитом, 4 270,57 Євро строкової заборгованості за відсотками, 9 822,29 Євро простроченої заборгованості за відсотками, 5 833,05 Євро пені; за Кредитним договором 4 - 710 000,00 Євро строкової заборгованості за кредитом, 4 007,56 Євро строкової заборгованості за відсотками, 9 130,86 Євро простроченої заборгованості за відсотками; за Кредитним договором 5 - 165 000,00 Євро строкової заборгованості за кредитом, 931,33 Євро строкової заборгованості за відсотками, 2142,06 Євро простроченої заборгованості за відсотками, у зв`язку з чим Банк 15.02.2022 направив Позичальнику лист-вимогу від 15.02.2022 № 172/5796/2022 про дострокове повернення всієї суми заборгованості.

Надіслання означеної вимоги Позичальнику підтверджується Списком № 2 згрупованих поштових відправлень про відправлення на адресу ТОВ "Біотес" рекомендованого листа за трек-номером 541, фіскальним чеком від 15.02.2022.

У забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним кредитним договором (з Кредитними договорами 1-5 до нього), відповідно до пункту 2. Додаткової угоди від 04.11.2019 № 12 до Генерального кредитного договору, 04.11.2019 між Банком, як Кредитором, ОСОБА_1 та ТОВ "Біотес", як Позичальником, було укладено Договір поруки № 50.50.000017_П8 (надалі - Договір поруки) відповідно до умов пункту 1.1 якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов`язань по Генеральному кредитному договору від 28.07.2017 № 50.50.000017, а також договорів про внесення змін та додаткових договорів до нього, укладеному Кредитором з Позичальником згідно якого Позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі не пізніше 27.07.2021 року:

- повернути кредит у розмірі 4 500 000,00 Євро;

- сплатити відсотки за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, виходячи зі значення базової процентної ставки, згідно з пунктом 3.7. кредитного договору, яка не може перевищувати 7,0 % річних та сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені кредитним договором (прострочена заборгованість), згідно з умовами п. 3.13. кредитного договору, при настанні умов, передбачених пунктом 3.7. кредитного договору сплатити проценти у межах строку кредитування у розмірі підвищеної процентної ставки, згідно з умовами пункту 3.7. кредитного договору;

- комісії, а також штрафи, пені та інші платежі у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором;

- відшкодувати Кредитору всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання Позичальником умов Кредитного договору у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 Договору поруки Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору. Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому ж обсязі, що і Позичальник.

У випадку невиконання Позичальником зобов`язань по кредитному договору Кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до Позичальника та Поручителя. Поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги Кредитора перерахувати суму заборгованості Позичальника за кредитним договором на рахунок, що зазначений в письмовій вимозі Кредитора (пункти 2.1, 2.2 Договору поруки).

Відповідно до Договорів про внесення змін та доповнень від 06.08.2020 № 1 та від 10.11.2021 № 3 текст Договору поруки викладено в новій редакції, а Договором про внесення змін та доповнень від 25.05.2021 № 2 до Договору поруки, пункт 1.1 даного Договору викладався в новій редакції.

Зокрема, відповідно до останньої редакції Договору поруки (редакція, що викладена в Договорі про внесення змін та доповнень від 10.11.2021 № 3) обсяг відповідальності Поручителя за виконання Позичальником умов Генерального кредитного договору змінено в частині максимальної базової процентної ставки, яку визначено в розмірі 17 % річних.

Відповідно до пункту 5.1 Договору поруки (в редакції Договору про внесення змін та доповнень від 10.11.2021 № 3) цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення відбитками печаток (за наявності) і діє по 27.07.2032 включно.

У зв`язку з неналежним виконанням Позичальником умов Генерального кредитного договору, беручи до уваги реалізацію Банком права вимагати дострокового повернення кредиту, на адресу Поручителя (відповідача у справі) 27.04.2022 Банком направлено лист-вимогу від 16.03.2022 № 514/69/2022 відповідно до змісту якої на підставі Генерального кредитного договору, Договору поруки та в порядку статті 553 ЦК України Банк вимагав виконання Поручителем порушеного зобов`язання та повного повернення суми кредиту, а також сплати штрафних санкцій в загальній сумі 3 550 725,07 Євро (станом на 10.02.2022).

За твердженням позивача як лист-вимога від 15.02.2022 № 172/5796/2022, направлена на адресу Позичальника, так і лист-вимога від 16.03.2022 № 514/69/2022, направлена Поручителю, залишені відповідачем та третьою особою без жодної відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду, предметом якого є стягнення з Поручителя за Договором поруки заборгованості Позичальника за Генеральним кредитним договором, яка виникла станом на 23.02.2022 включно в сумі 3 546 137,28 Євро та 2 123 160,10 грн та включає в себе:

- заборгованість за Кредитним договором від 28.07.2017 № 50.50.000017_1 в розмірі 1 473 349,75 Євро та 1 197 679,70 грн, з яких: 1 427 652,94 Євро - строкова заборгованість по кредиту; 12 039,88 Євро - поточна заборгованість по відсотках; 33 656,93 Євро - прострочена заборгованість по відсотках; 955 375,00 грн - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту; 84 766,43 грн - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків та 157 538,26 грн - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту і процентів (3 % річних);

- заборгованість за Кредитним договором від 11.10.2017 № 50.50.000017_2 в розмірі 371 820,45 Євро та 288 377,87 грн, з яких: 364 199,85 Євро - строкова заборгованість по кредиту; 2020,90 Євро - поточна заборгованість по відсотках; 5599,70 Євро - прострочена заборгованість по відсотках; 233 598,13 грн - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту; 16 273,28 грн - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків та 38 506,46 грн - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту і процентів (3 % річних);

- заборгованість за Кредитним договором від 22.03.2018 № 50.50.000017_3 в розмірі 805 433,75 Євро та 575 973,88 грн, з яких: 787 604,14 Євро - строкова заборгованість по кредиту; 4697,63 Євро - поточна заборгованість по відсотках; 13 131,98 Євро - прострочена заборгованість по відсотках; 459 321,03 грн - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту; 37 128,51 грн - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків та 79 524,34 грн - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту і процентів (3 % річних);

- заборгованість за Кредитним договором від 25.05.2021 № 50.50.000017_4 в розмірі 726 645,03 Євро та 58 443,34 грн, з яких: 710 000,00 Євро - строкова заборгованість по кредиту; 4408,31 Євро - поточна заборгованість по відсотках; 12 236,72 Євро - прострочена заборгованість по відсотках; 39 709,80 грн - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту; 10 116,51 грн - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків та 8617,03 грн - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту і процентів (3 % річних);

- заборгованість за Кредитним договором від 25.05.2021 № 50.50.000017_5 в розмірі 168 888,30 Євро та 2685,31 грн, з яких: 165 000,00 Євро - строкова заборгованість по кредиту; 1024,46 Євро - поточна заборгованість по відсотках; 2863,84 Євро - прострочена заборгованість по відсотках; 2318,50 грн - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків та 366,81 грн - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту і процентів (3 % річних).

Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 21.09.2023 приймаючи обґрунтування скаржником підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ АБ "Укргазбанк" на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 у справі № 907/384/22.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 вказала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Отже для розгляду касаційної скарги у межах підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України необхідно встановити, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норму права, всупереч наявним висновкам Верховного Суду щодо застосування такої норми у правовідносинах, які є подібними зі справою, яка розглядається.

Однак Верховний Суд зауважує, що справи, на які посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, стосуються інших обставин, які не можна вважати релевантними щодо відносин у справі № 907/384/22.

На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій відмовляючи у задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.09.2019 у справі № 910/2105/18, від 03.11.2022 № 910/9185/19 та від 27.02.2020 у справі № 918/99/19. У контексті наведених доводів скаржник зазначає, що у вказаних постановах міститься висновок про те, що: "… визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести у рішенні свій розрахунок. Це процесуальний обов`язок суду". Таким чином, на думку скаржника, у разі незгоди з наданим Банком розрахунком пені, суди попередніх інстанцій мали би самостійно провести перерахунок пені, призначити судово-економічну експертизу чи зобов`язати позивача надати додаткові розрахунки пені і за їх результатами вирішити питання про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача нарахованої пені, але аж ніяк не ухвалювати рішення про відмову в цій частині позовних вимог в повному обсязі через неправильний розрахунок.

Разом з цим, у справі № 910/2105/18 розглядався спір за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз") про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 31.01.2017 № -ВТВ у сумі 5 187 400 005,15 грн, з яких: 2 048 403 667,77 грн - основний борг, 1 687 657 003,83 грн - пеня, 282 217 397,83 грн - 3 % річних, 1 169 121 935,72 грн - інфляційні втрати. У ході судового розгляду збільшено розмір позовних вимог, зокрема позивач просив стягнути: 2 048 403 667,77 грн основного боргу, 1 687 657 003,83 грн пені, 332 389 257,03 грн - 3 % річних і 1 362 616 215,26 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі № 910/2105/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019, позов задоволено частково; стягнуто з АТ "Укртрансгаз" 2 048 403 667,77 грн основного боргу, 1 687 656 996,76 грн пені, 332 389 257,03 грн - 3 % річних, 1 314 969 615,40 грн інфляційних втрат і 611 286,71 грн витрат зі сплати судового збору; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Верховний Суд постановою від 17.09.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі № 910/2105/18 скасував у частині стягнення 1 687 656 996,76 грн пені, 332 389 257,03 грн - 3 % річних і 1 314 969 615,40 грн інфляційних втрат, справу в цій частині передав на новий розгляд до Господарського суду міста Києва; у решті рішення і постанову залишив без змін.

Скасовуючи рішення та постанову в частині стягнення пені Верховний Суд, посилаючись на положення частини 3 статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України наголосив на тому, що суду надано повноваження щодо можливості зменшити розмір штрафних санкцій з урахуванням винятковості цього випадку та обставин, визначених у статті 233 ГК України, відповідно до положень процесуального законодавства. Із рішень судів попередніх інстанцій убачається, що доводам АТ "Укртрансгаз" стосовно зменшення суми заявленої до стягнення пені надано належну оцінку та з урахуванням положень статті 233 ГК України відмовлено у задоволенні відповідного клопотання. Крім того, аргументуючи зазначені висновки, суди наголосили, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як учасник господарських відносин, так само, як і відповідач, має зобов`язання перед власними контрагентами, несе ризики пов`язані із коливанням валютного курсу, а також ризики настання негативних наслідків у зв`язку із порушенням зобов`язань відповідачем. Тобто зменшення штрафних санкцій призведе до порушення принципу рівності учасників господарських правовідносин і до надання необґрунтованих переваг відповідачеві. До того ж посилання відповідача на наявність у нього збитків у 2017 році не може свідчити про його скрутний майновий стан на час прийняття рішення суду у 2019 році.

Отже висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 17.09.2019 у справі № 910/2105/18 стосовно того, що суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести у рішенні свій розрахунок, здійснено з урахуванням розгляду питання правомірності зменшення суми заявленої до стягнення пені. Проте, у справі № 907/384/22 клопотання про зменшення пені заявлено не було, а відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені суди виходили з того, що по-перше, Банком неправомірно щоденно розраховувалася пеня в Євро (з подальшим переведенням в гривню по курсу станом на день розрахунку), а не в національній валюті, по-друге, беручи до уваги, що прострочення Позичальником Генеральним кредитним договором та Кредитними договорами 1-5 мало місце у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України, Поручитель звільняється від обов`язків сплати на користь Банку пені за таке прострочення.

Таким чином, предмет та підстави позову у справі № 910/2105/18 є відмінними від предмета та підстав позову та відповідно встановлених обставин у справі, яка переглядається.

У справі № 918/99/19 (постанова Верховного Суду від 27.02.2020) предметом касаційного оскарження була оцінка правомірності визнання та включення до реєстру вимог кредиторів судом апеляційної інстанції кредиторських вимог ПАТ АБ "Південний" та відхилення додаткових кредиторських вимог ПП "Обрій", що також є відмінним від предмета, підстав позову та відповідно встановлених обставин у справі, яка переглядається.

У справі № 910/9185/19 (постанова від 03.11.2022) Публічне акціонерне товариство "БГ БАНК" (далі - ПАТ "БГ БАНК") звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства "Селтік" (далі - ПП "Селтік") про стягнення 9 660 584,07 грн. На обґрунтування позовних вимог ПАТ "БГ БАНК" стверджував, що відповідач без достатніх правових підстав користувався належним позивачу на праві власності нежитловим приміщенням у період з 25.04.2017 по 07.06.2018, тому повинен відшкодувати вартість такого використання, розрахунок якої позивач здійснив на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786. Правовою підставою заявлених вимог позивач визначив статті 3, 11, 15, 16, 190, 317-319, 1212, 1213 ЦК України.

Отже, правовідносини у справах № 910/2105/18, № 910/9185/19, № 918/99/19 та у справі № 907/384/22, що розглядається, не є подібними ні за предметом спору, ні за підставами позову, ні за фактичними обставинами справи, ні за матеріально-правовим регулюванням спірних відносин, а правові висновки, викладені у судових рішеннях у цих справах, не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.

Крім цього, на обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 910/3077/20, від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. У контексті наведених доводів скаржник зауважує, що відмовляючи у задоволенні позовної вимоги Банку по стягненню з відповідача ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального права, а саме частини 2 статті 625 ЦК України.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних рішення та постанови, а також судових рішень, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень частини 2 статті 625 ЦК України, без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах, зокрема:

від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (розглядався спір про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за несвоєчасне виконання вироку в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди), у якій зроблено висновок, що завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим, а оскільки стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому її приписи поширюються як на договірні зобов`язання, так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання. Отже, суди попередніх інстанцій також обґрунтовано вважали, що наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини 2 статті 625 ЦК України;

від 20.05.2021 у справі № 910/3077/20 (розглядався спір щодо наявності правових підстав для покладення на відповідача як поручителя за договором поруки обов`язку з оплати інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за період прострочення виконання зобов`язань боржника за кредитним договором від 02.03.2010 № 1/2010 по поверненню тіла кредиту та сплаті процентів за користування ним, суми яких стягнуто з поручителя судовими рішеннями в межах справи № 761/8796/13-ц), у якій зроблено висновок, що аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Отже, щодо неврахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 686/21962/15-ц та № 910/3077/20 щодо застосування положень статті 625 ЦК України, колегія суддів зазначає, по-перше, що у зазначених постановах Верховного Суду правові висновки щодо застосування наведених положень законодавства сформульовано виходячи з обставин наявності судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, що не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, як від боржника так і від поручителя, а у справі № 907/384/22 позовні вимоги про стягнення 3 % річних заявлено за інших підстав; по-друге, правові висновки у зазначених справах свідчать про наявність у таких справах і в справі № 907/384/22 різних істотних обставин, залежно від яких і були постановлені відповідні судові рішення, що, у свою чергу, унеможливлює висновок про подібність правовідносин у цих справах. До того ж, як зазначили суди попередніх інстанцій у цій справі, встановлення умов, за яких на поручителя покладається солідарна відповідальність за несвоєчасне виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами в спірних правовідносинах та обсягів поширення такої відповідальності повинно бути врегульовано сторонами в договорі поруки, а з наявного в матеріалах справи договору поруки не вбачається згоди поручителя нести відповідальність за порушення позичальником зобов`язань, які передбачають відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України. Крім цього, судами зазначено, що сторонами Генерального кредитного договору в пункті 5.2 визначено, що під збитками за даним договором вони розуміють упущену вигоду, що відповідно не дає підстав вважати нараховані позивачем 3 % річних збитками, за які солідарно з позичальником зобов`язувався відповідати відповідач за договором поруки.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Безпідставним є також довід скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, оскільки зі змісту зазначеної постанови вбачається, що у справі № 910/10156/17 розглядалися вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон" до Київської міської ради про стягнення 58 746 772,54 грн, які обґрунтовувалися тим, що 29.07.2009 між Київською міською радою та позивачем укладено договір купівлі-продажу акцій Акціонерного товариства Холдингової компанії "Київміськбуд", на виконання якого позивач сплатив відповідачу повну вартість акцій у розмірі 114 075 598,56 грн. У подальшому, зазначений договір визнаний судом недійсним, у зв`язку з чим правові підстави для утримання і користування сплаченими за договором коштами відпали. Оскільки, відповідач вказану суму коштів так і не повернув, позивач просив стягнути з останнього відсотки за користування чужими грошовим коштами в розмірі 65 554 402,18 грн за період з 24.12.2014 по 15.06.2017.

Тобто, висновки щодо застосування статті 625 ЦК України здійснено виходячи з обставин прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей на які нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, що також свідчить про їх неподібність з правовідносинами у справі № 907/384/22 ні за предметом спору, ні за підставами позову, ні за фактичними обставинами справи, ні за матеріально-правовим регулюванням спірних відносин, а правові висновки, викладені у судових рішеннях у цих справах, не є релевантними до спірних правовідносин у справі, яка переглядається.

Усі інші доводи касаційної скарги (1) не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, передбаченими частиною 2 статті 287 ГПК України; (2) не доводять порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права; (3) спрямовані на переоцінку доказів та обставин справи, що були предметом розгляду, та їм була надана належна правова оцінка, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, а тому відхиляються Судом (касаційний розгляд здійснюється в межах, передбачених статтею 300 ГПК України).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Основним елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми права на момент вчинення дії.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічно й частина 1 статті 17 ГПК України регламентує, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Ґарсія Манібардо проти Іспанії" ("Garcia Manibardo v." від 15.02.2000, № 38695/97) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див. також рішення у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom" від 02.03.1987, № 9562/81, серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення у справі "Helmers v. Sweden" від 29.10.1996, серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).

Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваним для учасників судового процесу, виходячи із наведених вище норм ГПК України.

За вказаних обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою Сумської міської ради, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 у справі № 907/384/22 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ