ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2023 р. Справа№ 910/14167/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від позивача: Байдуж Ю.С.;

від відповідача: Гуща В.О.;

розглянувши апеляційну скаргу

Концерну «Військторгсервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 (повний текст складено 09.06.2023)

у справі № 910/14167/22 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Креммілк»

до Концерну «Військторгсервіс»

про стягнення 296 220,90 грн, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Креммілк» (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Концерну «Військторгсервіс» (далі - Концерн) 296 220,90 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Товариство посилається на неналежне виконання Концерном грошового зобов`язання на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/13049/21, яким присуджено до стягнення з Концерну на користь Товариства кошти, у зв`язку з чим Товариство просить стягнути нараховані на ці кошти 41 602,56 грн 3% річних та 254 618,34 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 позовні вимоги Товариства до Концерну про стягнення 296220,90 грн задоволено частково. Стягнуто з Концерну на користь Товариства 40 967,82 грн 3% річних, 249 403,18 грн інфляційних втрат та 4 355,57 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Суд встановив, що зобов`язання відповідача перед позивачем зі сплати заборгованості до винесення ухвали Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 у справі №910/13049/21 не виконано, а отже мало місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи часткову оплату відповідачем 54940,00 грн, які не були враховані позивачем у наданих суду розрахунках, та зважаючи на те, що ухвала про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/13049/21 оголошена в судовому засіданні 14.06.2022, за розрахунком суду, належною до стягнення сумою 3% річних є 40967,82 грн, а інфляційних втрат - 249403,18 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2023, Концерн звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняте нове, яким у задоволенні позову Товариства до Концерну про стягнення 296 220,90 грн відмовити у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що станом на день подачі заяви про розстрочення рішення суду розмір його заборгованості перед Товариством становив 1 282 361,98 грн. Після прийняття ухвали про задоволення заяви Концерну про розстрочення виконання рішення суду строком на 1 рік Концерн щомісячно перераховує на рахунок Товариства кошти у розмірі 106 863,60 грн, що підтверджується платіжними дорученнями. Таким чином, Концерн виконує вимоги ухвали суду, не порушує свої зобов`язання та сплачує кошти.

Заборгованість Концерну перед Позивачем складає 427 454,00 грн. Згідно з графіком платежів оплата до 14.02.2023 - 106 863,50 грн; до 14.03.2023 - 106 863,50 грн; до 14.04.2023 - 106 863,50 грн; до 14.05.2023 - 106 863,48 грн.

Концерн зазначає, що жодного разу не порушив свої зобов`язання щодо щомісячних платежів та виконував ухвалу Господарського суду міста Києва; у травні 2023 року кошти у повному обсязі були сплачені.

Концерн повністю заперечує проти заявлених позивачем вимог, адже з боку Концерну порушень ухвали Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 року не було. Суд зважив усі обставини справи та виніс рішення, яким задовольнив заяву Концерну та надав підприємству можливість виплатити борг та виплачувати свої зобов`язання в частині сплати обов`язкових платежів до бюджету та щодо виплати заробітної плати.

Скаржник вважає, що при подачі вказаного позову Товариство свідомо не зазначає про сплату Концерном коштів станом на день подачі позову, і вказує ту суму заборгованості, яка ще була станом на 14.06.2022, тобто для позивача ухвала Господарського суду міста Києва від 14.06.2022, яка набрала законної сили, не є аргументом. Такі доводи Концерну були проігноровані судом першої інстанції та не враховані при винесенні рішення у справі.

Апелянт зазначає, що на думку позивача, Концерн не виконує рішення суду, а отже є прострочення у виконанні рішення суду від 15.12.2021 у справі №910/13049/21. Не погоджуючись з цим, Концерн зазначає, що розстрочення виконання вказаного рішення відбувалося згідно з вимогами чинного законодавства України та передбачено ст. 331 ГПК України.

Позиції учасників справи.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів скарги заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя ОСОБА_1, судді Станік С.Р., Скрипка І.М.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Кропивна Л.В., Корсак В.А. (у зв`язку зі звільненням у відставку судді Північного апеляційного господарського суду ОСОБА_1 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 №708/0/15-23).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14167/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Концерну на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 до надходження матеріалів справи №910/14167/22.

02.08.2023 матеріали справи №910/238/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Ходаківська І.П., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Кропивної Л.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Концерну про відстрочку сплати судового збору. Апеляційну скаргу Концерну на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 у справі №910/14167/22 залишено без руху.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Ходаківської І.П.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 поновлено Концерну пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 у справі №910/14167/22. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 у справі №910/14167/23 до закінчення його перегляду у суді апеляційної інстанції. Розгляд справи призначено на 16.10.2023.

02.10.2023 до апеляційної інстанції від представника Товариства адвоката Байдуж Ю.С. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 заяву представника Товариства адвоката Байдуж Ю.С. про участь у судовому засіданні, призначеному на 16.10.2023, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

23.03.2020 ТОВ «НВП «Продагроком» (постачальник) та Концерн (покупець) уклали договір поставки №ПА-23/03/20-1 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався в порядку та строки, встановлені укладеним договором, передати у власність відповідачу товар в певній кількості, відповідної якості та за погодженою ціною. У свою чергу Концерн зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість на умовах договору.

ТОВ «НВП «Продагроком» на виконання умов договору поставило Концерну визначений умовами договору товар, проте відповідач зобов`язання з оплати вартості поставленого товару в повному обсязі не виконав, що стало підставою для звернення постачальника до суду з позовом про стягнення такої заборгованості.

Під час розгляду справи №910/13049/21 за позовом ТОВ «НВП «Продагроком» суд здійснив заміну позивача ТОВ «НВП «Продагроком» на його правонаступника Товариство у зв`язку з тим, що 03.12.2021 між ТОВ «НВП «Продагроком» та Товариством був укладений договір про відступлення права кредитної вимоги, за умовами якого ТОВ "НВП "Продагроком" (первісний кредитор) безоплатно відступає ТОВ «Креммілк» (новий кредитор) належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває право грошової вимоги первісного кредитора до Концерну, зокрема, за договором поставки №ПА-23/03/20-1 від 23.03.2020, укладеного між ТОВ «НВП «Продагроком» та Концерном.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/13049/21, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено повністю, присуджено до стягнення з Концерну на користь Товариства 1 608 967,40 грн основного боргу, 100 290,78 грн пені, 21 348,98 грн 3% річних, 74 176,50 грн інфляційних втрат та судові витрати.

17.02.2022 Концерн на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/13049/21 здійснив часткову сплату заборгованості у розмірі 200 000,00 грн.

25.02.2022 платіжним дорученням №2457 від 25.02.2022 Концерн сплатив на користь Товариства 54 940,00 грн.

01.06.2022 Солом`янським відділом державної виконавчої служби у межах виконавчого провадження №68636937 було стягнуто на користь Товариства 267 568,68 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 у справі №910/13049/21, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2022, розстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/13049/21 строком на 1 рік зі сплатою суми боргу у розмірі 1282361,98 грн рівними частинам за наступним графіком: до 14.06.2022 - 106863,50 грн; до 14.07.2022 - 106863,50 грн; до 14.08.2022 - 106863,50 грн; до 14.09.2022 - 106863,50 грн; до 14.10.2022 - 106863,50 грн; до 14.11.2022 - 106863,50 грн; до 14.12.2022 - 106863,50 грн; до 14.01.2023 - 106863,50 грн; до 14.02.2023 - 106863,50 грн; до 14.03.2023 - 106863,50 грн; до 14.04.2023 - 106863,50 грн та до 14.05.2023 - 106863,48 грн.

Оскільки Концерн до 14.06.2022 (дати постановлення ухвали про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/13049/21) судове рішення у справі №910/13094/21 належним чином не виконав, Товариство заявило до стягнення з Концерну 254 618,34 грн інфляційних втрат та 41 602,56 грн 3% річних за період з 21.07.2021 по 15.06.2022. При цьому рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/13049/21 інфляційні втрати та 3% річних стягнуті за період до 20.07.2021 і доказів протилежного відповідач не надав.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Поняття зобов`язання та підстави його виникнення унормовано ст. 509 ЦК України, за приписами якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, ст. 599 цього Кодексу визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.12.2010 у справі №3-57гс10, від 04.07.2011 у справі №3-65гс11, від 12.09.2011 у справі №3-73гс11, від 24.10.2011 у справі №3-89гс11, від 14.11.2011 у справі №3-116гс11, від 23.01.2012 у справі №3-142гс11.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Разом із тим, відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі №910/8318/16).

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд встановив, що Концерн рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/13049/21 у термін до 14.06.2022 повністю не виконав, а тому наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України.

Статті 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Щодо періоди нарахування інфляційних та 3% річних колегія суддів зазначає таке.

Товариство заявило про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних за період 21.07.2021 по 15.06.2022, зокрема: нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено за періоди з 21.07.2021 по 16.02.2022 на суму 1608967,40 грн, за період з 17.02.2022 по 31.05.2022 на суму 1430675,69 грн, за період з 01.06.2022 по 15.06.2022 на суму 1192149,30 грн.

Відповідач не надав власного розрахунку (контррозрахунку) простроченої заборгованості, зокрема, порядку або методу розподілу коштів, що надійшли для погашення заборгованості, відмінного від того, що був наданий позивачем.

Колегія суддів зазначає, що скаржник помилково вважає, що позивач просить стягнути з нього вказані нарахування за період, який охоплює розстрочення виконання рішення, оскільки Товариство у позовній заяві прямо зазначає про протилежне.

Перевіривши наданий Товариством та здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних та 3% річних, з урахуванням встановлених ст. 269 ГПК України меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що з урахуванням сплати Концерном 25.02.2022 на користь Товариства 54940,00 грн, до стягнення з Концерну на користь Товариства підлягають 40 967,82 грн та 249 403,18 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги мають бути задоволені частково.

Враховуючи встановлене та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з урахуванням встановленого прострочення Концерном грошового зобов`язання, наявні підстави для застосування до нього правових наслідків прострочення грошового зобов`язання, встановлених законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України), у цьому випадку 3% річних та інфляційних втрат, у вказаних вище розмірах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 у справі №910/14167/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2023 у справі №910/14167/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/14167/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.10.2023.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак