ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023 року м.Дніпро Справа № 908/1339/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Іванова О.Г.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма АКВА ВИТА на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 21.06.2023 (суддя Юлдашев О.О.)

у справі № 908/1339/23

кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю ЦЕНТР КОНСУЛЬТАЦІЙНО-АУДИТОРСЬКОЇ ПІДТРИМКИ СЕРТИФІКАЦІЇ І СТАНДАРТИЗАЦІЇ, м. Київ

боржник Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма АКВА ВИТА, м. Запоріжжя

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №908/1339/23 про банкрутство Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма АКВА ВИТА.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.04.2023 вжито заходи для забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника та боржнику приймати рішення про ліквідацію, реорганізацію боржника, а також відчужувати основні засоби, корпоративні права та здійснювати будь-які реєстраційні дії направлені на перереєстрацію нерухомого майна, яке належить Боржнику.

До Господарського суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів для забезпечення вимог кредиторів, в якому просить суд скасувати заходи забезпечення вимог кредиторів, вжиті ухвалою суду від 24.04.2023 у справі №908/1339/23 у вигляді заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ПП ВКФ «АКВА ВИТА», в частині заборони зміни керівника юридичної особи.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.06.2023 у справі №908/1339/23 задоволено клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення вимог кредиторів. Скасовано заходи забезпечення вимог кредиторів щодо заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ПП ВКФ «АКВА ВИТА» в частині заборони зміни керівника юридичної особи накладені ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.04.2023.

Не погодившись з вказаною ухвалою Приватним підприємством Виробничо-комерційна фірма АКВА ВИТА подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.06.2023 у справі № 908/1339/23, ухвалити нове рішення про відмову скасувати заходи забезпечення вимог кредиторів щодо заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ПП ВКФ "Аква Вита" в частині заборони зміни керівника юридичної особи.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Наголошує, що ОСОБА_1 не є стороною у справі, а отже його клопотання у відповідності до норм ч. 1 ст. 145 ГПК України не може бути підставою для скасування заходів забезпечення вимог кредиторів.

За твердженням скаржника, відповідно до п. 10 рішення Господарського суду Запорізької області від 20.06.2023 у справі № 908/1339/23 (908/1632/23) негайне виконання допущене виключно п. 4 цього рішення тільки в частині поновлення позивача на посаді, тому винесена ухвала на виконання пункту 5 рішення суду, яке не набрало чинності і щодо якого не допущене негайне виконання, не має під собою жодних правових підстав.

Апелянт зауважує, що ним оскаржено ухвалу Господарського суду Запорізької області від 09.05.2022 у справі № 908/1339/23, якою порушено провадження у справі про банкрутство ПП ВКФ «АКВА ВИТА», що може вплинути на чинність застосованих заходів забезпечення вимог кредиторів.

Крім того, звертає увагу, що поновившись на посаді Генерального директора ПП ВКФ «АКВА ВИТА», ОСОБА_1 може відкликати подані підприємством апеляційні скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.07.2023 у справі №908/1339/23 апеляційну скаргу Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма АКВА ВИТА на ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.06.2023 у справі № 908/1339/23 залишено без руху. Скаржнику у строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази надіслання копії апеляційної скарги на адреси всіх учасників справи.

Апелянтом усунено недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма АКВА ВИТА на ухвалу господарського суду Запорізької області від 21.06.2023 у справі № 908/1339/23.

14.08.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2023 розгляд справи № 908/1339/23 призначено на 26.10.2023 о 11 год. 30 хв.

У зв`язку з перебуванням судді Чередко А.Є. у відрядженні, для розгляду справи №908/1339/23 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад колегії суддів: Мороз В.Ф. - головуючий суддя, судді: Коваль Л.А., Іванов О.Г.

В судовому засіданні 26.10.2023 приймав участь представник Колбіна А.В. Інші учасники справи, будучи повідомлені про місце, дату та час судового засідання, явку уповноважених представників не забезпечили, про причини неявки суд не проінформували.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників ПП ВКФ «АКВА ВИТА» (апелянта) та ТОВ ЦЕНТР КОНСУЛЬТАЦІЙНО-АУДИТОРСЬКОЇ ПІДТРИМКИ СЕРТИФІКАЦІЇ І СТАНДАРТИЗАЦІЇ.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації учасниками справи принципу змагальності та диспозитивності.

Представник Колбіна А.В. в судовому засіданні 26.10.2023 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, викладених у відзиві, наполягала на необхідності залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, до Господарського суду Запорізької області надійшла заява кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР КОНСУЛЬТАЦІЙНО-АУДИТОРСЬКОЇ ПІДТРИМКИ СЕРТИФІКАЦІЇ І СТАНДАРТИЗАЦІЇ», (01042, м. Київ, вул. Маккейна Джона, 37, офіс 16) до боржника Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «АКВА ВИТА», (69000, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 70, кв. 22) про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.04.2023, зокрема, прийнято заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство до розгляду; вжито заходи для забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника та боржнику приймати рішення про ліквідацію, реорганізацію боржника, а також відчужувати основні засоби, корпоративні права та здійснювати будь-які реєстраційні дії направлені на перереєстрацію нерухомого майна, яке належить Боржнику.

До суду 21.06.2023 надійшло клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів для забезпечення вимог кредиторів.

Заявник просить суд скасувати заходи забезпечення вимог кредиторів, вжиті ухвалою суду від 24.04.2023 у справі № 908/1339/23 у вигляді заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ПП ВКФ «АКВА ВИТА», в частині заборони зміни керівника юридичної особи.

В межах справи № 908/1339/23 про банкрутство Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма АКВА ВИТА перебувала справа № 908/1339/23(908/1632/23) за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма АКВА ВИТА, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Оксани Володимирівни, про визнання недійсним рішення №12/12/22 Власника (Засновника) приватного підприємства від 12.12.2022, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення №33-К від 12.12.2022, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, скасування реєстраційної дії та запису.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.06.2023, зокрема, визнано недійсним повністю, з моменту прийняття, рішення № 12/12/22 Власника (Засновника) Приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми АКВА ВИТА, ідентифікаційний код юридичної особи 31075647, від 12 грудня 2022 року; визнано незаконним та скасувано наказ № 33-К Приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми АКВА ВИТА (ідентифікаційний код юридичної особи 31075647) від 12 грудня 2022 року Про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді Генерального директора Приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми АКВА ВИТА (ідентифікаційний код юридичної особи 31075647) з 12 грудня 2022 року; скасовано реєстраційну дію Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу (Відомості про кінцевого бенефіціарного власника в актуальному стані. Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи. Зміна фізичних осіб або зміна відомостей про фізичних осіб платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо.), проведену 14 грудня 2022 року о 09:49:06 відносно Приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми АКВА ВИТА (ідентифікаційний код юридичної особи 31075647) приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Оксаною Володимирівною, а також внесений на її підставі запис № 021008123 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Задовольняючи клопотання суд першої інстанції дійшов висновку про можливість скасування заходів забезпечення вимог кредиторів щодо заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ПП ВКФ «АКВА ВИТА», в частині заборони зміни керівника юридичної особи накладені ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.04.2023.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Згідно ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначила, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

За приписами ч. 1 ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів. Ухвала про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди розпорядника майна правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника та забезпечення вимог кредиторів (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме чи нерухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

Стосовно застосування заходів забезпечення позову у справі про банкрутство Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2020 у справі № 50/790-43/173 сформував висновок про те, що в силу статей 136, 137 ГПК України право здійснення забезпечення вимог кредитора у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Системний аналіз зазначених норм ГПК України та КУзПБ дозволяє зробити висновок про те, що загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 ГПК України (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2020 у справі № 50/790-43/173).

Отже, з метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в тому числі, на стадії ліквідаційної процедури вправі вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, які передбачені загальними положеннями статті 137 ГПК України, а також інших заходів, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм КУзПБ (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 925/100/15, від 13.02.2020 у справі № 50/790-43/173, від 16.09.2020 у справі N 910/13208/19, від 94.11.2021 у справі № 922/4359/19).

Згідно ч. 1 ст. 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КУзПБ господарський суд має право скасувати або змінити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів до настання зазначених обставин, про що постановляє ухвалу.

Як встановлено апеляційним судом, рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.06.2023 у справі № 908/1339/23(908/1632/23), серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді Генерального директора Приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми АКВА ВИТА (ідентифікаційний код юридичної особи 31075647) з 12 грудня 2022 року (п. 4 резолютивної частини рішення)

Як передбачено ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України суд першої інстанції вирішив допустити негайне виконання п. 4 судового рішення в частині поновлення на посаді.

Суд врахував, що у провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа № 908/1339/23 про банкрутство Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма АКВА ВИТА, .

За приписами ч. 7, 11 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна приймають рішення про: участь боржника в об`єднаннях, асоціаціях, спілках, холдингових компаніях, промислово-фінансових групах чи інших об`єднаннях юридичних осіб; передачу нерухомого майна в оренду; одержання позик (кредитів); задоволення вимог поточних кредиторів. Призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

Отже, керівник підприємства має продовжити роботу разом з розпорядником майна боржника, але, через наявність заборони здійснення реєстраційних дій, призначення на посаду Генерального директора боржника ОСОБА_1 та виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1339/23(908/1632/23) є неможливим.

За таких умов, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для скасування заходів забезпечення вимог кредиторів щодо заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ПП ВКФ «АКВА ВИТА», в частині заборони зміни керівника юридичної особи, накладених ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.04.2023, на виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1339/23(908/1632/23).

Адже ст. 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Твердження скаржника про те, що ОСОБА_1 не є стороною у справі, а отже його клопотання у відповідності до норм ч. 1 ст. 145 ГПК України не може бути підставою для скасування заходів забезпечення вимог кредиторів, апеляційним судом відхиляються, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову і з власної ініціативи, тобто не обмежений можливістю вирішення такого питання обставинами необхідності подання клопотання учасником справи.

Частина 4 ст. 40 КУзПБ так само не обмежує суд у самостійній можливості скасування заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, не прив`язуючи її до обов`язкового подання заяви/клопотання учасником справи.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Тобто, забезпечення позову має тимчасовий характер, спрямований саме на гарантування виконання майбутнього рішення господарського суду.

Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

В той же час, суд праві скасувати заходи забезпечення з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи і до прийняття судового рішення у справі за умов, що потреба в забезпеченні позову відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Слід наголосити, що зважаючи на приписи ст. 129-1 Конституції України, ст. 235 КЗпП України та враховуючи п. 4 рішення Господарського суду Запорізької області від 20.06.2023 у справі № 908/1339/23(908/1632/23), яким поновлено ОСОБА_1 на посаді Генерального директора Приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми АКВА ВИТА (ідентифікаційний код юридичної особи 31075647) з 12 грудня 2022 року і допущено рішення в цій частині до негайного виконання, правильним видається ухвалення судом рішення про скасування заходів забезпечення вимог кредиторів щодо заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ПП ВКФ «АКВА ВИТА», , в частині заборони зміни керівника юридичної особи накладені ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.04.2023, незалежно від факту подання ОСОБА_1 відповідного клопотання.

При цьому суд обмежився скасуванням таких заходів лише щодо заборони зміни керівника ПП ВКФ «АКВА ВИТА», тобто дотримався принципу пропорційності господарського судочинства.

Аргументи скаржника про те, що відповідно до п. 10 рішення Господарського суду Запорізької області від 20.06.2023 у справі № 908/1339/23 (908/1632/23) негайне виконання допущене виключно п. 4 цього рішення тільки в частині поновлення позивача на посаді, тому винесена ухвала на виконання пункту 5 рішення суду, яке не набрало чинності і щодо якого не допущене негайне виконання, не має під собою жодних правових підстав, є безпідставними виходячи з наступного.

Як вже було зазначено, суд першої інстанції, керуючись ст. 235 КЗпП України вирішив допустити негайне виконання п. 4 судового рішення в частині поновлення позивача на посаді.

Так, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Слід зауважити, що без внесення таких відомостей до реєстру реального поновлення керівника на посаді не відбудеться, оскільки поновлена судом на посаду особа (за відсутності відомостей про неї в реєстрі) буде позбавлена фактичної повноцінної можливості виконувати функції керівника юридичної особи.

Посилання апелянта на те, що негайне виконання не допускалось щодо пункту 5 рішення, яким скасувалась реєстраційна дія не скасовує необхідність виконання рішення в частині поновлення на посаді, для чого обов`язково повинні бути внесені відомості до реєстру про позивача як керівника юридичної особи.

Доводи скаржника, що ним оскаржено ухвалу Господарського суду Запорізької області від 09.05.2022 у справі № 908/1339/23, якою порушено провадження у справі про банкрутство ПП ВКФ «АКВА ВИТА», що може вплинути на чинність застосованих заходів забезпечення вимог кредиторів, апеляційним судом враховуються як такі, що свідчать про усунення підстави для застосування таких заходів, позаяк постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2023 було скасовано означену ухвалу та відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма АКВА ВИТА (), а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Господарського суду Запорізької області від 21.06.2023 у справі №908/1339/23 про скасування заходів забезпечення вимог кредиторів.

Щодо зауважень заявника скарги про те, що поновившись на посаді Генерального директора ПП ВКФ «АКВА ВИТА», ОСОБА_1 може відкликати подані підприємством апеляційні скарги, варто наголосити, що нормою ч. 6 ст. 266 ГПК України прямо передбачено, що суд апеляційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частині п`ятій статті 191 цього Кодексу.

Подібні приписи містяться й в інших процесуальних кодексах.

Відтак, якщо буде встановлено вчинення стороною дій, які порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, суд не позбавлений буде можливості застосувати відповідні превентивні заходи на захист скаржника.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали, апеляційним судом не виявлено, апелянтом висновків суду не спростовано.

За таких умов, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали Господарського суду Запорізької області від 21.06.2023 у справі №908/1339/23.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232-236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма АКВА ВИТА на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 21.06.2023 у справі №908/1339/23 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 21.06.2023 у справі №908/1339/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 31.10.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя О.Г. Іванов