ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2023 р. Справа №907/397/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртелеком» (вх. № ЗАГС 01-05/2558/23 від 08.08.2023)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.07.2023 (суддя Лучко Р.М.)

у справі № 907/397/23

за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ в особі Закарпатської філії АТ «Укртелеком» (надалі АТ «Укртелеком»), м. Ужгород

до відповідача Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, смт Жденієво Закарпатської області

про стягнення 6 241,18 грн

за участю учасників справи: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Закарпатської філії АТ «Укртелеком» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області 6241,18 грн витрат за надані на пільгових умовах телекомунікаційні послуги в період з 01.01.2022 до 31.01.2023.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.07.2023 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення, яке проживає на території Жденіївської територіальної громади, у спірний період належить до компетенції регіонального органу соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Мукачівської районної державної адміністрації (89600, м. Мукачеве Закарпатської області, вул. Миру, 18, ), оскільки саме управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, який підзвітний головному розпоряднику бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми - Мінсоцполітики.

Виходячи з приписів чинного законодавства, витрати на пільги з послуг зв`язку можуть фінансуватися з видатків місцевих бюджетів, проте органи місцевого самоврядування можуть робити це виключно з огляду на фінансову спроможність відповідного місцевого бюджету, а відтак, відшкодування таких витрат здійснюється радою не в силу обов`язку, покладеного законом, а з власної ініціативи, оскільки рада не є уповноваженим органом у розумінні положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117. Тобто, в цьому випадку відшкодування витрат на послуги зв`язку є правом, а не обов`язком ради.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку що позовну вимогу про стягнення заборгованості (витрат) за телекомунікаційні послуги (послуги зв`язку) на пільгових умовах, надання яких не підтверджено належними та допустимими доказами, пред`явлено до неналежного відповідача, у зв`язку з чим вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Закарпатської філії АТ «Укртелеком» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано всі обставини справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, а відтак, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Зокрема, скаржник зазначає, що до відання виконавчих органів міських рад та рад об`єднаних територіальних громад належить забезпечення надання соціальних пільг за приписами п.4 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування». Скаржник також звертає увагу, що спеціальною нормою законодавства щодо джерел фінансування для відшкодування вартості телекомунікаційних послуг є пп.20-4 ст. 91 БК України, в якому зазначено, що видатки на пільги з послуг зв`язку можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2023 головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №907/397/23 визначено суддю Н.М. Кравчук, суддів О.С. Скрипчук, Матущака О.І.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Кравчук Н.М., судді Скрипчук О.С., Матущак О.І. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Закарпатської філії АТ «Укртелеком» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.07.2023 у справі № 907/397/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

31.08.2023 відповідач на електронну адресу суду надіслав відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/5815/23 від 31.08.2023), у якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ "Укртелеком" в особі Закарпатської філії АТ Укртелеком протягом періоду з 01 січня 2022 року по 31 січня 2023 надавало телекомунікаційні послуги пільговим категоріям абонентів, які проживають на території Жденіївської громади, на яких поширюється дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п.18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальні захисту, п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. З ст. 7 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, п. 5 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України Про охорону дитинства та які внесені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, положення про який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117.

У вищевказаних законах закріплені норми, якими передбачено надання пільг певним категоріям громадян при оплаті за послуги зв`язку (телекомунікаційні послуги).

На виконання вимог вищезазначених Законів України, Закарпатською філією АТ Укртелеком в період з 01 січня 2022 року по 31 січня 2023 були надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Жденіївської громади на загальну суму 6 241, 18 грн.

Відповідні розрахунки разом з актами звіряння розрахунків за відповідні періоди позивачем направлені відповідачу засобами поштового зв`язку та на електронну адресу, що підтверджується долученими до позовної заяви списками згрупованих рекомендованих відправлень.

В вищенаведених листах позивач звертався до відповідача з вимогою здійснити звіряння даних щодо кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, повідомити про розбіжності та оформити акти звіряння.

Позивачем не отримано від відповідача інформації про розбіжності у списках чи розрахунках, акти звіряння розрахунків відповідачем не оформлено, понесені позивачем витрати внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в період з 01.01.2022 по 31.01.2023 не відшкодовано.

Несплата відповідачем заборгованості в розмірі 6241, 18 грн за надані позивачем послуги пільговим категоріям населення стала підставою для звернення АТ Укртелеком до місцевого господарського суду з відповідним позовом.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначає Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму (ст. 1 Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки (ст. 18 Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").

Відповідно до ч.2 ст. 19 вищезазначеного закону державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Водночас ч.3 вказаної статті визначає, що органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання (ч. 1. ст. 20 Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").

Пільги з оплати користування послугами зв`язку та комунікаційними послугами передбачено низкою законодавчих актів України. Так, перелік категорій громадян, яким державою встановлені державні соціальні гарантії у вигляді пільг, встановлено, зокрема, Законами України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні",, "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відтак, надання АТ «Укртелеком» телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є його обов`язком, покладеним на нього низкою законодавчих актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Повноваження органів місцевого самоврядування поділяються на власні (самоврядні) та делеговані (ст.143 Конституції України, ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Здійснення зазначених соціальних виплат відносяться саме до делегованих повноважень і мають супроводжуватись відповідним фінансуванням з боку держави, як того вимагають положення ч.3 ст. 142 Конституції України, відповідно до якої держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення (п. "а" ч. 1 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Тобто, встановлення органами місцевого самоврядування додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення є власними повноваженнями, які мають фінансуватися виключно з місцевого бюджету.

Зазначене повністю відповідає положенням ч. 3 ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" щодо права органів місцевого самоврядування встановлювати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Водночас відповідно до пп. "є" п. 9 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених п. 5 ч. 2 ст. 67-1 цього Кодексу) належать видатки на інші програми в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відтак, зважаючи на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що покладання обов`язків з відшкодування спірних витрат на послуги зв`язку пільговим категоріям громадян на органи місцевого самоврядування є помилковим, оскільки боржником у цих правовідносинах є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи. Вказане підтверджується наступним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1101 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати деяких видів допомог, компенсацій, грошового забезпечення та оплати послуг окремим категоріям населення (далі - Порядок № 1101).

Пунктами 2, 3 Порядку № 1101 (в редакції, чинній у спірний період 2022 рік) визначено, що головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики. Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є: Нацсоцслужба (в частині виплати грошової компенсації вартості одноразової натуральної допомоги пакунок малюка); структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення); структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчі органи міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центри з нарахування та здійснення соціальних виплат, які відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

Новою редакцією Порядку, яка набрала чинності з 01.01.2023 та норми якої поширюються на спірний період січень 2023 року, головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики. Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за напрямами, зазначеними у підпунктах 1-10 пункту 4 цього Порядку, є Рада міністрів Автономної Республіки Крим та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центри з нарахування та здійснення соціальних виплат, які відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до п. 5 цього Порядку (в редакції, яка діяла в 2022 році) розподіл бюджетних коштів за напрямами, зазначеними у пункті 4 цього Порядку, здійснюється головним розпорядником бюджетних коштів за пропозиціями регіональних органів соціального захисту населення на підставі поданих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення за встановленими формою та строками Мінсоцполітики даних, сформованих виходячи з прогнозної кількості отримувачів допомог, компенсацій, грошового забезпечення та оплати послуг, установлених розмірів відповідних виплат, а також з урахуванням необхідності виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік в органах Казначейства, у разі їх відповідності паспорту бюджетної програми.

З 01.01.2023 року розподіл бюджетних коштів за напрямами, зазначеними в пункті 4 цього Порядку, здійснюється Мінсоцполітики відповідно до потреби у видатках, сформованої на підставі пропозицій розпорядників нижчого рівня та наявних даних у базах даних державного підприємства Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики, а також з урахуванням необхідності виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік в органах Казначейства, у разі їх відповідності паспорту бюджетної програми.

Пунктами 7-9 Порядку № 1101 (в редакції, яка діяла в 2022 році) визначено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення подають щомісяця: до 25 числа регіональним органам соціального захисту населення заявки щодо потреби в бюджетних коштах для виплати деяких видів допомог, компенсацій, грошового забезпечення та оплати послуг окремим категоріям населення на наступний місяць; до 8 числа заявки щодо потреби в бюджетних коштах для виплати деяких видів допомог, компенсацій, грошового забезпечення та оплати послуг окремим категоріям населення на поточний місяць.

Регіональні органи соціального захисту населення узагальнюють отримані від структурних підрозділів з питань соціального захисту населення заявки щодо потреби в бюджетних коштах для виплати деяких видів допомог, компенсацій, грошового забезпечення та оплати послуг окремим категоріям населення та не пізніше ніж протягом двох робочих днів подають Мінсоцполітики узагальнену заявку за встановленою ним формою в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

Мінсоцполітики після надходження від регіональних органів соціального захисту населення узагальнених заявок щодо виплати деяких видів допомог, компенсацій, грошового забезпечення та оплати послуг окремим категоріям населення не пізніше ніж протягом трьох робочих днів перераховує бюджетні кошти регіональним органам соціального захисту населення.

Відповідний порядок дії розпорядників бюджетних коштів щодо здійснення виплат визначений і в п. 6 Порядку №1101, чинному з 01.01.2023.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення, яке проживає на території Жденіївської територіальної громади, у спірний період належить до компетенції регіонального органу соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Мукачівської районної державної адміністрації (89600, м. Мукачеве Закарпатської області, вул. Миру, 18, ), оскільки саме управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, який підзвітний головному розпоряднику бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми - Мінсоцполітики.

Належним представником держави у спірних правовідносинах є той суб`єкт, який визначений законом про державний бюджет головним розпорядником бюджетних коштів, прийнятим законодавцем у році, що відповідає спірному періоду, за який понесені позивачем витрати за надання послуг зв`язку пільговим категоріям громадян підлягають компенсації.

Відповідна правова позиція з питань встановлення соціальних пільг і гарантій та суб`єктів, які зобов`язані фінансувати такі пільги, наведена в численних постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №904/138/21, від 01.02.2022 у справі №904/141/20, від 27.07.2022 у справі №904/7875/21, від 09.06.2023 у справі №916/3938/21, №922/1418/22 від 07.08.2023, №916/2523/22 від 28.09.23 та зводиться до того, що пільги, введені законами України, мають компенсуватися з державного бюджету з огляду на їх введення органом державної влади, і саме держава, як замовник послуг, є боржником у цих правовідносинах.

Отже, стороною зобов`язання з компенсації витрат позивачу за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян є держава, а тому Жденіївська селищна рада Мукачівського району Закарпатської області не може бути боржником за таким зобов`язанням.

Задоволення позову за рахунок видатків місцевих бюджетів було б можливим лише за наявності субвенцій із державного бюджету місцевому бюджету на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом міністрів України.

Окрім того, позивач на підтвердження понесених витрат, внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг зв`язку) на пільгових умовах додав до позовної заяви розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, в тому числі з поіменним списком абонентів та зведені розрахунки, до яких включено всі дані, які були передбачені формою « 2-пільга».

Однак, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги. У пункті 12 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, було зазначено, що Мінсоцполітики затверджує форми "1-пільга", "4-пільга", "5-пільга", "6-пільга", "7-пільга"; форму "2-пільга" - за погодженням з Міненерговугіллям, Мінрегіоном і Мінінфраструктури; а форму "3-пільга" - з Мінфіном.

Разом з тим, п. 12 Постанови КМУ від 29.01.2003 №117 виключено на підставі Постанови КМУ № 373 від 17.04.2019, яка згідно з п. 5 вказаної постанови застосовується з 1 жовтня 2019 року.

Отже, з 01.10.2019 виключено пункт 12 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою КМУ від 29.01.2003 №117, на основі якого було затверджено форму розрахунку "2-пільга", а відтак вказані розрахунки не можуть вважатися належним доказом в розумінні ст.ст. 76 - 77 ГПК України, оскільки складання таких документів не передбачено діючим законодавством у спірний період. Перелік уповноважених органів з ведення реєстру осіб, які мають право на пільги, до яких не входять селищні/сільські ради їх структурні підрозділи, визначено п. 3 вказаного Положення.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 14.08.2023 у справі № 907/397/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

3. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Повний текст постанови виготовлено 16.10.2023

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.С. Скрипчук

О.І. Матущак