ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" жовтня 2023 р. Cправа №902/655/23

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., за участю:

представника позивача - Рижавського С.С. (ордер серії АВ №105792 від 12.05.2023)

відповідача: Паламарчука І.А. (керівник згідно витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ) та Янчука О.В. (ордер серії АВ №1087626 від 04.09.2023),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Добротех", м.Бершадь Гайсинського району Вінницької області

до Комунального унітарного підприємства Бершадської міської ради "Берлан", м.Бершадь Гайсинського району Вінницької області

про стягнення 4715055,02 грн за договором постачання теплової енергії

ВСТАНОВИВ :

Процесуальні дії у справі.

12.04.2023 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Добротех" про стягнення з Комунального унітарного підприємства Бершадської міської ради "Берлан" 4715055,02 грн заборгованості, що нарахована у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання теплової енергії №1 від 15.01.2022 щодо оплати за поставлену теплову енергію, та складається з: 2624791,03 грн основного боргу, 610208,45 грн інфляційних втрат, 1348815,99 грн пені та 131239,55 грн штрафу.

Ухвалою суду від 31.05.2023 відкрито провадження у справі №902/655/23, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 13.07.2023.

03.07.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №243 від 03.07.2023 (вх. №01-34/6132/23 від 03.07.2023), у якому відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, в решті позовних вимог просив відмовити.

13.07.2023 до суду звернувся позивач із відповіддю на відзив б/н від 10.07.2023 (вх. №01-34/6484/23 від 13.07.2023), де виклав свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

У зв`язку з невиконанням сторонами вимог ухвали про відкриття провадження у справі в частині подання необхідних для вирішення спору документів, під час здійснення підготовчого провадження неодноразово оголошувались перерви.

05.09.2023 надійшли письмові пояснення б/н від 05.09.2023 (вх. №01-34/8194/23 від 05.09.2023), в яких позивачем повідомлено про сплату відповідачем основного боргу.

За результатами слухання справи, 21.09.2023, постановлена ухвала (занесена до протоколу судового засідання) про закриття підготовчого провадження та призначення справи №902/655/22 до судового розгляду по суті на 11.10.2023.

На визначену судом дату, 11.10.2023, з`явились представники обох сторін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Рижавський С.С. просив прийняти до розгляду копії платіжних інструкцій, які долучені до письмових пояснень б/н від 11.10.2023 (вх. №01-34-9594/23 від 11.10.2023). В обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку для їх подання зазначив, що вказані документи були виявлені Приватним підприємством "Добротех" після закриття підготовчого провадження у справі.

11.10.2023 судом оголошено ухвалу (занесену до протоколу судового засідання) про поновлення Приватному підприємству "Добротех" пропущеного процесуального строку на подання доказів в зв`язку з поважністю причин його пропуску та прийняття їх до розгляду.

Також представник позивача адвокат Рижавський С.С. просив закрити провадження у справі в частині заявленої суми основного боргу в зв`язку з відсутністю предмету спору, решту позовних вимог підтримав, уточнивши період нарахування пені - з 24.02.2022 по 06.10.2022. Крім того, адвокат Рижавський С.С. звернувся до суду із усним клопотанням про призначення окремого судового засідання для вирішення питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Представники відповідача підтримали клопотання позивача щодо закриття провадження у справі в частині заявленої суми основного боргу в зв`язку з відсутністю предмету спору, просили суд «решту позовних вимог максимально зменшити».

Після завершення судових дебатів суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його оголошення.

Враховуючи неявку представників сторін, відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України, судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

15.01.2022 між Приватним підприємством "Добротех" (Постачальник) та Комунальним унітарним підприємством Бершадської міської ради "Берлан" (Замовник) укладено договір постачання теплової енергії №1 (а.с.13-16), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується постачати Замовнику теплову енергію згідно з ДК 021:2015 код CPV093200000-8 - Пара, гаряча вода та пов`язана продукція (постачання теплової енергії) (далі - теплова енергія) в потрібних йому обсягах, а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити одержану теплову енергію за встановленими цінами та у терміни, передбачені цим Договором (п.1.1. Договору).

У п.2.1. Договору сторони визначили, що теплова енергія за цим Договором постачається Замовнику для надання послуг з теплопостачання споживачам міста Бершадь Гайсинського району Вінницької області. Попередній плановий обсяг поставки теплової енергії становить 2960 Гкал.

Замовник зобов`язується оплачувати теплову енергію за ціною і в терміни, встановленими цим Договором (п.п.3.2.1. п.3.2. Договору).

Згідно п.п. 4.1.4. п.4.1. Договору, Постачальник має право припинити поставку теплової енергії Замовнику при наявності заборгованості за поставлену теплову енергію та не оплати рахунків за теплову енергію в обумовлені Договором строки.

Оплата отриманої теплової енергії здійснюється Замовником па підставі актів приймання-передачі теплової енергії в розмірі суми, вказаної в цих актах, протягом п`яти календарних днів від дати отримання актів (п.5.7. Договору).

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що ціна однієї Гкал за Договором на момент його укладання складає 2208,91 грн в тому числі ПДВ 20% - 368,15 грн.

Як зазначено п.п.7.2.1. п.7.1. Договору: "за порушення строків та порядку оплати, передбачених розділами (пунктами) 5 та 6 цього Договору, Замовник сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення. За порушення строків оплати, визначених цим Договором, більше ніж на 20 (двадцять) календарних днів Замовник додатково сплачує штраф у розмірі 5% (п`яти відсотків) від суми невиконаного грошового зобов`язання".

Пункт 10.1. визначає, що Договір вступає в силу з дати підписання, відповідно до пункту 3 статті 631 ЦКУ поширює свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами, а саме з 01 січня 2022 року та діє до 31 грудня 2022 року, але в будь-якому до повного розрахунку Замовника за отриману теплову енергію.

01.09.2022 сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №1 від 15.01.2022 (далі - Додаткова угода) (а.с.17).

Пунктом 1 вищевказаної Додаткової угоди сторони погодили "... розірвати Договір №1 від 15.01.2022 року, укладений між Замовником та Постачальником окрім зазначених нижче умов."

З моменту набрання чинності цією Додатковою угодою Договір №1 від 15.01.2022 вважається розірваним та таким, що припиняє свою дію, окрім зобов`язань Замовника в частині сплати боргу (п.2. Додаткової угоди).

За умовами п.3. Додаткової угоди сторони домовились, що Договір №1 від 15.01.2022 діє в частині розрахунків та зобов`язань по заборгованості Замовника перед Постачальником за уже поставлену теплову енергію, яка підлягає обов`язковій сплаті, в сумі 2624791,03 грн. На визначену суму заборгованості Замовником видається гарантійний лист на ім`я Постачальника від 01.09.2022 року, з графіком погашення заборгованості, який є невід`ємною частиною даної Додаткової угоди.

Відповідно до п.4. Додаткової угоди з моменту зарахування на поточний рахунок Постачальника Замовником заборгованості, визначеної в п.3. цієї Додаткової угоди, Договір №1 від 15.01.2022 вважається виконаним та припиняє свою дію в повному обсязі.

Зміни набирають чинності з моменту підписання сторонами цієї Додаткової угоди (п.5. Додаткової угоди).

Як слідує з матеріалів справи, за період з січня по квітень 2022 позивачем було поставлено теплової енергії на загальну суму 6125312,98 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) (а.с.18, 20, 22, 113):

- №ДТ-0000001 від 24.01.2022 на суму 2310521,95 грн:

- №ДТ-0000002 від 24.02.2022 на суму 2018945,74 грн;

- №ДТ-0000003 від 25.03.2022 на суму 1499851,25 грн;

- №ДТ-0000004 від 06.04.2022 на суму 295994,21 грн.

Суд констатує, що вищезазначені акти підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

На оплату поставленого товару згідно вказаних вище актів, позивачем були виставлені такі рахунки-фактури (а.с.19, 21, 23):

- №ДТ-0000002 від 24.02.2022 на загальну суму (включно із ПДВ) 2018945,57 грн;

- №ДТ-0000003 від 25.03.2022 на загальну суму (включно із ПДВ) 1499851,25 грн;

- №ДТ-0000004 від 06.04.2022 на загальну суму (включно із ПДВ) 295994,21 грн.

За зобов`язаннями по Договору відповідач частково розрахувався, про що свідчать

платіжні інструкції:

- №195 від 14.03.2022 на суму 110521,95 грн;

- №216 від 17.03.2022 на суму 200000,00 грн;

- №229 від 28.03.2022 на суму 195000,00 грн;

- №250 від 04.04.2022 на суму 600000,00 грн;

- №282 від 18.04.2022 на суму 150000,00 грн;

- №283 від 20.04.2022 на суму 150000,00 грн;

- №297 від 27.04.2022 на суму 45000,00 грн;

- №308 від 29.04.2022 на суму 500000,00 грн;

- №317 від 05.05.2022 на суму 100000,00 грн;

- №363 від 01.06.2022 на суму 500000,00 грн;

- №395 від 17.06.2022 на суму 250000,00 грн;

- №445 від 11.07.2022 на суму 100000,00 грн;

- №593 від 19.09.2022 на суму 600000,00 грн;

Таким чином, станом на дату подання позову заборгованість відповідача становила 2624791,03 грн.

Позивачем до матеріалів справи долучено копію отриманого гарантійного листа №01/09 (а.с.25), яким відповідач гарантував виконання зобов`язань згідно Договору №1 від 15.01.2022 про постачання теплової енергії в частині заборгованості за поставлене тепло на суму 2624791,03 грн, шляхом оплати рівними частинами коштів згідно наступного графіку: до 31 грудня 2022 - 874930,35 грн; до 31 січня 2023 - 874930,35 грн; до 28 лютого 2023 - 874930,35 грн.

Отримавши гарантійний лист, 19.12.2022 позивач на адресу відповідача надіслав повідомлення №1/12/22 від 19.12.2022 (а.с.26), яким погодив строки погашення заборгованості, вказавши при цьому, що останнім днем сплати першої частини коштів згідно графіку слід вважати 30.12.2022, посилаючись на той факт, що 31.12.2022 є неробочим днем.

Відповідно до копії опису вкладення вищевказане повідомлення направлено 19.12.2022 (а.с.27).

15.03.2023 позивач звернувся з письмовою претензією б/н від 15.03.2023 з вимогою виконати належним чином зобов`язання по сплаті суми боргу, яка отримана відповідачем 16.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №709.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно Договору постачання теплової енергії №1 від 15.01.2022 стало підставою для звернення із цим позовом до суду.

Згідно наявних в матеріалах справи копій платіжних інструкцій №1213 від 06.07.2023 на суму 2624790,00 грн, №1214 від 07.07.2023 на суму 49,03 грн та виписки з рахунку Приватного підприємства "Добротех" від 07.07.2023 (а.с. 93-94, 98), відповідачем перерахована позивачу 2624839,03 грн.

Норми права, які застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Розглядаючи спір в частині стягнення основного боргу суд враховує таке.

Як встановлено вище: на момент звернення із позовом до суду заборгованість відповідача складала 2624791,03 грн. Після звернення з цим позовом до суду та відкриття провадження у справі Комунальне унітарне підприємство Бершадської міської ради "Берлан" перерахувало на користь Приватного підприємства "Добротех" в рахунок погашення основної заборгованості - 2624839,03 грн.

Надаючи оцінку зазначеній обставині суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Зазначені висновки щодо застосування п.2 ч.1 ст.231 ГПК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №905/1584/15, від 06.03.2019 у справі №914/130/16.

Враховуючи факт оплати відповідачем грошових коштів у розмірі 2624839,03 грн суд приходить до висновку, що у цій справі відсутній предмет спору щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 2624791,03 грн, що є підставою для закриття провадження у цій частині.

Суд звертає увагу, що згідно ч.3 ст.231 ГПК України "... У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається".

Пунктом 4 ст.231 ГПК визначено, що у випадку закриття провадження суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

21.09.2023 на адресу суду надійшла заява позивача б/н від 21.09.2023 (вх. канц. суду №01-34/8856/23 від 21.09.2023), в якій заявник просить стягнути з відповідача в порядку ч.3 ст.130 ГПК України понесені у справі судові витрати в зв`язку зі сплатою суми основного боргу.

Розглядаючи вказану заяву, суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.130 ГПК України "... якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача".

Керуючись положеннями ч.3 ст.130 ГПК України, суд приходить до висновку про задоволення заяви Приватного підприємства «Добротех» б/н від 21.09.2023 (вх. канц. суду №01-34/8856/23 від 21.09.2023), в зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягають судові витрати у розмірі 39371,85 грн.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам та встановленим вище обставинам, суд констатує, що з урахуванням здійсненої відповідачем проплати в сумі 2624839,03 грн із призначенням платежу "опл. постач. тепл. енергії згідно дог. №1 від 15.01.22р. та акту №ДТ-0000002 від 15.01.22р., №ДТ-0000003 від 25.03.22р., №ДТ-0000004 від 06.04.22р. у т.ч. ПДВ 20%...", має місце переплата по основній заборгованості в розмірі 48,00 грн. Беручи до уваги відсутність доказів щодо існування між сторонами інших господарських відносин, окрім Договору постачання теплової енергії №1 від 15.01.2022, суд дійшов висновку, що ці кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за цією угодою.

Розглядаючи спір суд також вважає необхідним надати оцінку підписаній сторонами Додатковій угоді №1 від 01.09.2022 та виданому відповідачем гарантійному листу №01/09 від 01.09.2022.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Проаналізувавши вказану норму законодавства та зміст Додаткової угоди №1 від 01.09.2022, суд зазначає, що остання вчинена у тій самій формі, що й основний договір, а тому тягне правові наслідки, зокрема визначені п.3 Додаткової угоди, яким сторони погодили наступне: "... Договір №1 від 15.01.2022 діє в частині розрахунків та зобов`язань по заборгованості Замовника перед Постачальником за уже поставлену теплову енергію, яка підлягає обов`язковій сплаті, в сумі 2624791,03 грн. На визначену суму заборгованості Замовником видається гарантійний лист на ім`я Постачальника від 01.09.2022 року, з графіком погашення заборгованості, який є невід`ємною частиною даної Додаткової угоди".

У матеріалах справи міститься копія гарантійного листа №01/09 (а.с.25), яким відповідач гарантував виконання зобов`язань згідно Договору №1 від 15.01.2022 про постачання теплової енергії в частині заборгованості за поставлене тепло на суму 2624791,03 грн, шляхом оплати рівними частинами коштів згідно наступного графіку: до 31 грудня 2022 - 874930,35 грн; до 31 січня 2023 - 874930,35 грн; до 28 лютого 2023 - 874930,35 грн.

Як слідує із загальних положень чинного законодавства, гарантійним листом є офіційний лист підприємства, установи, організації, що є юридичним гарантом виконання підприємством викладених у ньому зобов`язань.

Отже, з огляду на зміст п.3 Додаткової угоди №1 від 01.09.2022, гарантійним листом №01/09 від 01.09.2022 сторони визначили графік погашення заборгованості в частині сплати основного боргу в розмірі 2624791,03 грн.

Решта умов гарантійного листа судом не беруться до уваги як такі, що складені з перевищенням обсягу наданих Замовнику повноважень згідно пункту 3 Додаткової угоди.

Розглянувши вимогу позивача щодо стягнення 131239,55 грн 5% штрафу, нарахованого на заявлений в цій справі основний борг, суд враховує таке.

У відповідності до вимог ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1,2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Положеннями п.п.7.2.1 п.7.1. Договору сторони узгодили: "... За порушення строків оплати, визначених цим Договором, більше ніж на 20 (двадцять) календарних днів Замовник додатково сплачує штраф у розмірі 5% (п`яти відсотків) від суми невиконаного грошового зобов`язання".

Здійснивши перевірку правильності здійснених позивачем нарахувань, суд дійшов висновку про правомірність визначення у позовній заяві до стягнення 131239,55 грн штрафу.

Разом з цим, як встановлено вище: у господарських відносинах сторін, що склались в рамках Договору №1 від 15.01.2022, під час здійснення провадження у цій справі має місце переплата по основній заборгованості в розмірі 48,00 грн.

Надаючи оцінку встановленій обставині, суд, керуючись положеннями ст.534 ЦК України, доходить висновку про їх зарахування в рахунок погашення штрафу, внаслідок чого провадження в справі в частині стягнення 48,00 грн штрафу підлягає закриттю з одночасним стягненням, згідно заяви позивача б/н від 21.09.2023 (вх. канц. суду №01-34/8856/23 від 21.09.2023), з відповідача 0,72 грн судового збору.

Щодо вимог про стягнення 1348815,99 грн пені, розрахованої за період з 24.02.2022 по 06.10.2022, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд враховує, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч.6 ст.232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2021 у справі № 910/13575/20).

Також положеннями Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" №543/96-ВР від 22.11.1996, а саме статтею 3 якого визначено: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Підпунктом 7.2.1 п.7.1. Договору сторони узгодили, що за порушення строків та порядку оплати, передбачених розділами (пунктами) 5 та 6 цього Договору, Замовник сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення. За порушення строків оплати, визначених цим Договором, більше ніж на 20 (двадцять) календарних днів Замовник додатково сплачує штраф у розмірі 5% (п`яти відсотків) від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Суд вважає, що зазначена умова не розцінюється як установлення цим Договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку (терміну), за який нараховуються штрафні санкції. Відтак, строки заявлених розрахунків сум пені за договорами обмежуються шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання мали бути виконаними.

Разом з цим, пунктом 2 Додаткової угоди №1 від 01.09.2022 сторони дійшли згоди, що з моменту набрання чинності останньою, Договір №1 від 15.01.2022 вважається розірваним та таким, що припиняє свою дію, окрім зобов`язань Замовника в частині сплати боргу в сумі 2624791,03 грн.

Частинами 1 та 3 ст.653 ЦК України встановлено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

В силу зазначених положень, з моменту підписання Додатковою угодою №1 від 01.09.2022, зобов`язання сторін за Договором №1 від 15.01.2022 в частині сплати пені припинилось (що також узгоджується з приписами частини 6 ст.232 ГК України), в зв`язку з чим суд доходить висновку, що в межах заявленого позивачем періоду нарахування цієї суму, правомірним буде з 24.02.2022 по 31.08.2022.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені за допомогою калькулятору "Active Lex", суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині в сумі 724153,26 грн, в зв`язку з чим в задоволення 624662,73 грн пені слід відмовити.

Розглянувши спір в частині стягнення 610208,45 грн суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, за період 24.02.2022 по 12.05.2023, суд зазначає таке.

За приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати, що сплачуються відповідно до ст.625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Інфляційні нарахування на суму боргу не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Стаття 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

При перевірці правильності нарахування позивачем суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, суд враховує висновки щодо застосування ст.625 ЦК України, викладену у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, згідно яких.

Так, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Із врахуванням наведених вимог діючого законодавства та правових висновків, здійснивши перевірку правильності нарахування заявленої суми, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення суми, на яку збільшилась заборгованості внаслідок інфляційних процесів, в межах вимог, заявлених до стягнення, в розмірі 610208,45 грн.

Розглядаючи заяву відповідача щодо зменшення заявлених до стягнення сум, суд виходить з такого.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.625 ЦК України, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, згідно яких суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) та відсотків річних, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) та відсотків річних таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки та відсотків річних є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки та відсотків річних.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та відсотків річних та розмір, до яких вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені та штрафу на 80% суд взяв до уваги такі обставини:

- відповідачем сплачено суму основного боргу за Договором №1 від 15.01.2022 в повному обсязі;

- позивачем не подано доказів, які підтверджують факт понесення ним збитків в зв`язку з простроченням оплати поставленого товару згідно Договору та їх розміру;

- покладення надмірного фінансового тягаря на відповідача може призвести до погіршення матеріального становища останнього, що може мати наслідком його неплатоспроможність.

Судом враховано правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, Велика Палата Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Тому суд вважає, що з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, наявні достатні правові підстави для зменшення розміру пені та штрафу на 80%. Таким чином стягненню підлягає пеня в розмірі 144830,65 грн та 5% штрафу у розмірі 26238,31 грн.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положення ст.76, 77 ГПК України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

За правилами ст.129 ГПК України на відповідача покладається судовий збір в частині правомірно заявлених позовних вимог в сумі 21983,30 грн.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову в частині стягнення 624662,73 грн пені як неправомірно заявленої, судовий збір в розмірі 9369,94 грн слід залишити за позивачем.

11.10.2023 представник позивача адвокат Рижавський С.С. звернувся до суду із заявою б/н від 11.10.2023 (вх. №01-34/9592/23 від 11.10.2023), у якій просив призначити судове засідання для вирішення питання щодо розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Так, відповідно до ст.221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з п.5 ч.6 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Таким чином, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання представника позивача адвоката Рижавського С.С. та призначити окреме судове засідання для вирішення питання стосовно розподілу понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального унітарного підприємства Бершадської міської ради "Берлан" (24400, Вінницька обл., Гайсинський р-н, м.Бершадь, вул.Холодівського Миколи, 44, ідентифікаційний код 44156248) на користь Приватного підприємства "Добротех" (24400, Вінницька обл., Гайсинський р-н, м.Бершадь, вул.Миколаєнка, буд.6, кв.31, ідентифікаційний код 42966809) 610208,45 грн інфляційних втрат; 144830,65 грн пені; 26238,31 грн штрафу та 61355,89 грн відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. Закрити провадження у справі №902/655/23 в частині стягнення основного боргу в сумі 2624791,03 грн та 48,00 грн штрафу.

4. В позові в частині стягнення 1203985,34 грн пені та 104953,24 грн 5% штрафу -відмовити.

5. Судовий збір в розмірі 9369,94 грн залишити за позивачем.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

7. Призначити судове засідання для вирішення питання про понесені позивачем судові витрати у справі №902/655/23 на 14 листопада 2023 року на 10 год. 00 хв. у приміщенні Господарського суду Вінницької області (вул.Пирогова, буд.29, м.Вінниця, 21018, 3-й поверх, зала судових засідань №2).

8. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам.

9. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256, 257 ГПК України).

10. Повне рішення складено 23 жовтня 2023 р.

Суддя Нешик О.С.

кількість прим. рішення:

1 - до справи;

2 - представнику Приватного підприємства "Добротех" адвокату Рижавському С.С. (ІНФОРМАЦІЯ_2);

3 - представнику Комунального унітарного підприємства Бершадської міської ради "Берлан" адвокату Янчуку О.В. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 );

4 - Комунальному унітарному підприємству Бершадської міської ради "Берлан" (вул.Холодівського Миколи, 44, м.Бершадь, Гайсинський район, Вінницька обл., 24400) - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.