ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2023 р. м. Київ Справа № 911/828/23

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Д.С.Бабяка, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК», Київська обл., Білоцерківський р-н., м. Біла Церква

до Фізичної особи-підприємця Удовенка Ярослава Ігоровича, Київська обл., Білоцерківський р-н., м. Біла Церква

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСИЧ ПРИВАТ»

про стягнення заборгованості

представники:

від позивача - Т.Ю.Здоровєйщева

від відповідача не з`явився

від третьої особи не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» №29 від 15.03.2023 року (вх. №727/23 від 20.03.2023) (далі позивач) до Фізичної особи-підприємця Удовенка Ярослава Ігоровича (далі відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСИЧ ПРИВАТ» (далі третя особа) про стягнення коштів у сумі 209202,03 грн., з яких 140806,65 грн. основного боргу, 29756,41 грн. пені, 20287,75 грн. інфляційних втрат, 3351,22 грн. відсотків за користування грошовими коштами, 15000,00 грн. неустойки.

Ухвалою суду від 28.03.2023 року позовну заяву залишено без руху.

До суду від позивача надійшла заява №39 від 30.03.2023 року (вх. №6274/23 від 03.04.2023) та заява №3ТЮ31.03 від 31.03.2023 року (вх. №6358/23 від 04.04.2023), якими позивач усуває недоліки позовної заяви, встановлені ухвалою суду від 07.04.2023 року.

Дослідивши зміст поданих заяв, суд дійшов висновку, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/828/23 за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 01.05.2023 року (вх. №8563/23 від 03.05.2023), згідно якого відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив №61 від 10.05.2023 року (вх. №9364/23 від 15.05.2023).

Крім того, до суду від позивача надійшла заява №70 від 31.05.2023 року (вх. №10947/23 від 05.06.2023) про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляд, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача 140806,65 грн. основного боргу, 29756,41 грн. пені, 20287,75 грн. інфляційних втрат, 3351,22 грн. 3% річних та неустойку в розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення, згідно ст. 785 ЦК України, за період з 09.03.2023 по 15.05.2023 у сумі 33387,11 грн.

Ухвалою суду від 16.06.2023 року вирішено розглядати справу №911/828/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.07.2023 року.

До суду від відповідача надійшли додаткові пояснення б/н від 03.07.2023 року (вх. №2104/23 від 03.07.2023) на виконання вимог п. 5 резолютивної частини ухвали суду від 16.06.2023 року та заява б/н від 03.07.2023 року (вх. №2104/23 від 05.07.2023) про розгляд справи без його участі.

Позивач та третя особа, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 04.07.2023 року не з`явилися.

Ухвалою суду від 04.07.2023 року підготовче засідання відкладено на 25.07.2023 року.

До суду від відповідача надійшла заява б/н від 24.07.2023 року (вх. №2376/23 від 24.07.2023) про розгляд справи без його участі.

Третя особа, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 25.07.2023 року не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, пояснення щодо позову або відзиву не надала.

Представник позивача у судовому засіданні 25.07.2023 року не заперечив проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 25.07.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу №911/828/23 до судового розгляду по суті на 19.09.2023 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 28.07.2023 року (вх. №6073/23 від 31.07.2023) про стягнення судових витрат.

До суду від третьої особи надійшли пояснення щодо предмета спору б/н від 13.07.2023 року (вх. №14658/23 від 31.07.2023), в яких третя особа зазначає про безпідставність позову.

Відповідач та третя особа, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 19.09.2023 року не з`явились.

Ухвалою суду від 19.09.2023 року відкладено розгляд справи на 17.10.2023 року.

До суду від позивача електронною поштою надійшли додаткові пояснення б/н від 05.10.2023 року (вх. №3466/23 від 05.10.2023).

Відповідач та третя особа, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 17.10.2023 року не з`явились.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 17.10.2023 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено позивачем, Товариство з обмеженою відповідальністю «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» є власником нежитлової будівлі винного цеху літера «Б» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103), загальною площею 2155,00 кв. м., що знаходиться за адресою: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Водопійна, буд. 37, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 270522917 від 13.08.2021 року.

Зі слів позивача, набувши право власності на нежитлове приміщення ним виявлено, що майно, яке належить йому на праві власності, експлуатується Фізичною-особою підприємцем Удовенко Ярославом Ігоровичем на підставі Договору оренди нежитлового приміщення №15 від 04.01.2021 року, укладеного з попереднім власником нежитлової будівлі - ТОВ «Росич Приват».

Так, 04.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Росич Приват» (за Договором - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Удовенком Ярославом Ігоровичем (за Договором - орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення №15 (далі Договір), згідно умов п. 1.1 якого, орендодавець передає орендареві в строкове платне користування частину нежитлової будівлі винного цеху літера "Б", площею 412,1 кв.м, що схематично в технічному паспорті відображено приміщеннями №4 площею 324,2 кв.м, №18 площею 46,3 кв.м, №18а площею 8,6 кв.м, №19 площею 10,2 кв.м, №22 площею 5,3 кв.м, №22а площею 17,5 кв.м (далі майно/приміщення) та знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Водопійна, 37.

Відповідно до п. 1.3 Договору, приміщення надається орендарю для використання в особистих цілях та підприємницькій діяльності.

Згідно п.п. 2.1, 2.3 Договору, орендар зобов`язувався використовувати орендоване приміщення за призначенням, дотримуватися санітарних, протипожежних та інших вимог при експлуатації орендованого майна, своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та платежі за послуги з обслуговування приміщення. Орендодавець, в свою чергу, зобов`язувався, зокрема, забезпечувати безперешкодне допущення на територію з орендованим приміщенням представників орендаря, не чинити перешкод в користуванні майном та не втручатися в господарську діяльність орендаря, дотримуватися правил та норм пожежної, санітарно-епідеміологічної безпеки, охороняти орендоване приміщення.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору, за користування орендованим приміщенням Орендар сплачує щомісячно Орендодавці орендну плату у розмірі 7500,00 грн., у тому числі ПДВ, не пізніше 10 числа поточного місяця шляхом перерахування в безготівковому порядку на банківський рахунок Орендодавця. До складу орендної плати не входить плата за комунальні послуги, пов`язані з утриманням/користуванням Приміщенням. Орендар компенсує Орендодавцю витрати на комунальні послуги, пов`язані з утриманням/користуванням Приміщенням, які розраховуються, виходячи з обсягів спожитих Орендарем послуг та відповідно до показань лічильників та сплачуються додатково на підставі виставлених Орендодавцем рахунків.

У п. 5.1 Договору сторони погодили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023 року, але у будь якому випадку, до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань.

У разі зміни власника орендованого майна, до нового власника переходять усі права та обов`язки орендодавця. Зміна власника орендованого майна не є підставою для зміни умов даного договору або припинення його дії (п. 7.5 Договору).

Згідно Акту приймання-передачі майна від 04.01.2021 року до Договору оренди нежитлового приміщення №15 від 04.01.2021, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - частину нежитлової будівлі винного цеху літера "Б", площею 412,1 кв.м, що схематично в технічному паспорті відображено приміщеннями №4 площею 324,2 кв.м, №18 площею 46,3 кв.м, №18а площею 8,6 кв.м, №19 площею 10,2 кв.м, №22 площею 5,3 кв.м, №22а площею 17,5 кв.м (далі майно/приміщення) та знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Водопійна, 37.

Позивач листом №01-24 від 09.09.2021 року повідомив відповідача, що саме ТОВ «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» є власником майна - нежитлової будівлі винного цеху літера «Б», яке передано йому в оренду за Договором №15 від 04.01.2021 року та про необхідність сплати орендної плати новому власнику. Позивач також направив на адресу відповідача підписану додаткову угоду з реквізитами ТОВ «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» для здійснення оплат за Договором оренди №15 від 04.01.2021 на рахунки ТОВ «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК», відкриті в Акціонерному банку «Південний», а саме: р/р НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, позивачем зазначено, що з дати отримання відповідачем повідомлення про зміну власника об`єкту нерухомості у відповідача виник обов`язок сплачувати орендну плату за попередньо укладеним договором новому власнику позивачу.

Позивачем зазначено, що в порушення умов Договору, відповідачем за період з 14.09.2021 по 15.03.2023 (дату звернення до суду з даним позовом) не сплачено орендну плату за користування майном, що належить позивачу, що підтверджується доданою до матеріалів справи банківською довідкою.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію №8 від 13.02.2023 року (докази надіслання додано до матеріалів справи), яка отримана відповідачем 15.02.2023 року, згідно якої позивач вимагав від відповідача сплатити заборгованість за Договором та нараховані штрафні санкції протягом семи календарних днів з моменту отримання вказаної претензії.

Також, позивачем на адресу відповідача надіслано повідомлення №24 від 27.02.2023 року за Договором №15 від 04.01.2021 року відповідно до ст. 782 ЦК України (докази надіслання додано до матеріалів справи), яке отримано відповідачем 03.03.2023 року, згідно якого, позивач також просив відповідача забезпечити явку уповноваженої особи 08.03.2023 року на 09:00 для підписання актів приймання-передачі приміщення з оренди за адресою: м. Біла Церква, вул. Водопійна, 37 нежитлова будівля літ «Б».

06.03.2023 року позивачем отримано від відповідача лист-відповідь, у якому останній інформував про повернення об`єкту оренди в кінці 2021 року попередньому власнику - ТОВ «РОСИЧ ПРИВАТ».

Так, позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Київської області від 25.08.2022 року у справі №911/69/22 за позовом ТОВ «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» до ФОП Удовенка Я.І. про визнання Договору оренди нежитлового приміщення №15 від 04.01.2021 року розірваним та стягнення 65936,00 грн. встановлено, що ТОВ «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» є власником нежитлової будівлі винного цеху літера "Б" за адресою вул. Водопійна, 37 у м. Біла Церква. ФОП Удовенко Я.І. використовує частину нежитлової будівлі винного цеху літера "Б", площею 412,1 кв.м. на підставі Договору оренди нежитлового приміщення №15 від 04.01.2021 року, укладеному між Удовенко Я.І. та ТОВ «РОСИЧ ПРИВАТ» (попередній власник нежитлової будівлі винного цеху літера "Б"). ФОП Удовенко Я.І. в процесі розгляду судової справи №911/69/22 заперечував щодо визнання Договору оренди нежитлового приміщення №15 від 04.01.2021 року розірваним та стверджував про використання приміщення на підставі діючого договору оренди. Зазначені факти, на думку позивача, є преюдиційними під час вирішення спору у справі №911/828/23.

Однак, станом на 08.03.2023 року відповідач орендоване майно не повернув, а тому, позивач зазначає, що Договір оренди нежитлового приміщення №15 від 04.01.2021 року є розірваним з дати отримання відповідачем повідомлення, а саме, з 03.03.2023 року.

Оскільки, відповідачем, в порушенням умов Договору, не здійснювалась оплата орендних платежів, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 140806,65 грн. основного боргу у т.ч. ПДВ, а також, 29756,41 грн. пені, згідно п. 4.2 Договору, 20287,75 грн. інфляційних втрат, 3351,22 грн. 3% річних, 33387,11 грн. неустойки, передбаченої ст. 785 ЦК України, в розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення з ПДВ.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві зазначив, що пунктом 7.3 Договору передбачено, що даний Договір може бути достроково розірваний з ініціативи Орендаря в односторонньому порядку. У разі дострокового розірвання договору з ініціативи Орендаря в односторонньому порядку, Орендар письмово повідомляє про це Орендодавця за 3 (три) календарних дні до дати розірвання договору. Датою розірвання договору вважається дата, вказана в письмовому повідомленні про це, що надіслана на адресу Орендодавця, зазначену в реквізитах Договору. На виконання даного пункту, відповідачем повідомлено ТОВ «Росич Приват» про розірвання Договору з 31.12.2021 року, у зв`язку з чим, відповідачем звільнено та передано Орендодавцю частину нежитлової будівлі винного цеху літера «Б», площею 412,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Водопійна, 37. До 31.12.2021 року орендна плата сплачувалась відповідачем готівкою до каси ТОВ «РОСИЧ ПРИВАТ». Щодо тверджень позивача про преюдиційність фактів, встановлених судовим рішенням у справі №911/69/22, відповідач вважає, що у вказаній справі факт користування орендованим майном не встановлювався, а ФОП Удовенко Я.І. заперечував безпідставність позовних вимог ТОВ «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК».

Крім того, як зазначено відповідачем, згідно ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 29.07.2022 року у справі №357/6000/22 вбачається, що представник ТОВ «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» звертався до суду зі скаргою про зобов`язання уповноваженої особи Білоцерківського РУП ГУ НП у Київській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України відносно ТОВ «Херсоніндустріалпарк». Скарга мотивована тим, що 14.02.2022 представником ТОВ «Херсоніндустріалпарк» виявлено невідомих осіб в нежитловій будівлі, які демонтували вікна і двері, а також, наносили шкоду нежитловій будівлі. Крім того, від працівників Білоцерківського РУП ГУНП у Київській області, які викликали відповідача на допит, стало відомо, що з початку 2022 року будівля за адресою: м. Біла Церква, вул. Водопійна, 37 перебуває у технічно несправному стані, що виключає можливість використання її за призначенням у будь-якій господарській діяльності.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України (далі ГК України), за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 286 ГК України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частинами 1, 2 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Судом встановлено, що 13.08.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» набуло право власності на майно, що передавалося в оренду за Договором оренди нежитлового приміщення №15 від 04.01.2021 року. Факт наявності права власності на нежитлову будівлю винного цеху літера "Б", розташовану за адресою Київська обл., м. Біла Церква, вул. Водопійна, буд. 37, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №270522917 від 13.08.2021 року.

Таким чином, позивач є належним власником майна, що безпосередньо є предметом Договору, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України, позивачем на адресу відповідача 09.09.2021 року направлено лист №01-24, згідно якого позивач вказав, що він є власником нежитлової будівлі винного цеху літера "Б", а також, зазначив, що йому відомо про наявність Договору оренди нежитлового приміщення №15 від 04.01.2021, за яким ФОП Удовенко Я.І. є орендарем вищевказаного винного цеху та запропоновано відповідачу укласти Додаткову угоду до Договору, проект якої було підписано зі сторони ТОВ «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» та направлено разом із вказаним листом. Також, позивачем в листі зазначено, що з моменту укладення Додаткової угоди, орендну плату необхідно здійснювати на реквізити ТОВ «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК», що вказані в додатковій угоді.

Однак, в порушення умов Договору, відповідачем за період з 14.09.2021 року по дату звернення позивача з позовом до суду не сплачено орендну плату за користування майном, що належить позивачу, що підтверджується доданою до матеріалів справи банківською довідкою №1401/1401/8449/2023 від 13.03.2023 року.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія №8 від 13.02.2023 року (докази надіслання додано до матеріалів справи), яка отримана відповідачем 15.02.2023 року, згідно якої позивач вимагав від відповідача сплати заборгованості за Договором, а також, нарахованих штрафних санкцій протягом семи календарних днів з моменту отримання претензії.

Також, позивачем на адресу відповідача надіслано повідомлення №24 від 27.02.2023 року за Договором відповідно до ст. 782 ЦК України (докази надіслання додано до матеріалів справи), яке отримано відповідачем 03.03.2023 року, згідно якого позивач також просив відповідача забезпечити явку уповноваженої особи на 08.03.2023 року на 09:00 для підписання актів приймання-передачі приміщення з оренди за адресою: м. Біла Церква, вул. Водопійна, 37, нежитлова будівля літ «Б».

06.03.2023 року позивач отримав від відповідача лист-відповідь, яким останній повідомив про повернення об`єкту оренди в кінці 2021 року ТОВ «РОСИЧ ПРИВАТ».

Позивач із вказаною відповіддю не погоджується зазначаючи, що в рамках справи №911/69/22 Господарського суду Київської області за позовом ТОВ «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» до ФОП Удовенка Я.І. про розірвання договору та стягнення збитків, відповідач не надавав суду відповідні докази повернення майна, натомість, відповідач в рамках відповідної справи заперечував щодо розірвання договору, зазначаючи про його дійсність. Відповідач не надав належних доказів на підтвердження сплати орендних платежів та/або припинення дії Договору. Натомість, відповідачу з 14.09.2021 року було відомо, що власником об`єкту оренди є ТОВ «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК», тому, якщо майно було повернуто ТОВ «РОСИЧ ПРИВАТ», такі дії є порушенням умов Договору, таким чином, майно має бути повернуто особі, яка їм володіє на законній підставі.

Крім того, маючи намір повернути майно з користування позивачем, у відповідності до ст. 785 ЦК України, на адресу відповідача направлено повідомлення №58 від 04.05.2023 року (докази надіслання додано до матеріалів справи), яке отримано відповідачем 10.05.2023 року.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач орендну плату не сплачував, орендоване приміщення не звільнив.

Враховуючи, що 15.05.2023 року відповідач не повернув орендоване майно та не забезпечив явку уповноваженої особи для підписання актів приймання-передачі приміщення з оренди, позивач здійснив комісійне повернення майна з користування ФОП Удовенко Я.І. за участі третіх осіб, що підтверджується копією акту приймання-передачі майна з оренди від 15.05.2023 року.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору, за користування орендованим приміщенням Орендар сплачує щомісячно Орендодавці орендну плату у розмірі 7500,00 грн., у тому числі ПДВ не пізніше 10 числа поточного місяця шляхом перерахування в безготівковому порядку на банківський рахунок Орендодавця. До складу орендної плати не входить плата за комунальні послуги, пов`язані з утриманням/користуванням Приміщенням. Орендар компенсує Орендодавцю витрати на комунальні послуги, пов`язані з утриманням/користуванням Приміщенням, які розраховуються, виходячи з обсягів спожитих Орендарем послуг та відповідно до показань лічильників та сплачуються додатково на підставі виставлених Орендодавцем рахунків.

Як зазначено позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендних платежів за період з 14.09.2021 року по 03.03.2023 року складає 140806,65 грн.

Згідно ч. 1 ст. 759, ст. 782 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом наведених норм матеріального права, розірвання договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього, при цьому повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо у договорі та можуть як ставитись в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Так, у цивільному законодавстві закріплено конструкцію "розірвання договору" (ст.ст. 651 - 654 ЦК України), яка охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору, а у спеціальних нормах ЦК України використовується формулювання "відмова від договору" (наприклад, у ст.ст. 665, 739, 766, 782), відтак, односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин щодо розірвання договору, оскільки, така відмова є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №727/898/19.

Отже, відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому, не вимагає згоди другої сторони. За змістом ст. 782 ЦК України, а також, виходячи з положень ст.ст. 205, 654 ЦК України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово, інших додаткових вимог вказані положення Цивільного кодексу України не містять.

Судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача 27.02.2023 року направлено повідомлення №24 за Договором №15 від 04.01.2021 р. у відповідності до приписів ст. 782 ЦК України, що підтверджується описом вкладення до цінного листа №305, згідно якого, позивач зазначав про наявну заборгованість за Договором, а також, просив відповідача забезпечити явку повноважної особи для підписання актів приймання-передачі приміщення з оренди. Вказане повідомлення було вручено відповідачу 03.03.2023 року.

Водночас, матеріали справи не містять ані заперечень відповідача щодо отримання вказаного повідомлення позивача про відмову від Договору, ані доказів сплати заборгованості за вказаний у такому повідомленні період.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем шляхом надіслання відповідачу повідомлення №24 від 27.02.2023 року, реалізовано передбачене ст. 782 ЦК України безумовне право на вчинення одностороннього правочину з розірвання такого договору, а тому, враховуючи обізнаність відповідача з таким одностороннім правочином та не спростовану в судовому порядку презумпцію його законності і дійсності, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність обставин припинення Договору оренди з 03.03.2023 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГК України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем, на підтвердження відсутності заборгованості по орендним платежам, до відзиву додано копії прибуткових касових ордерів від 22.09.2021 №121, від 20.10.2021 №144, від 19.11.2021 №159, від 20.12.2021 №175. Однак, суд не може прийняти вказані прибуткові касові ордери в якості належних доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості по орендним платежам, оскільки, з останніх вбачається що відповідач здійснював сплату орендних платежів на користь третьої особи - ТОВ «Росич Приват».

При цьому, на час сплати вказаних орендних платежів відповідач був обізнаний відносно зміни власника орендованого майна, а також, був повідомлений щодо реквізитів, на які мав сплачувати орендну плату новому власнику орендованого майна, який в силу ч. 1 ст. 770 ЦК України є наймодавцем за Договором.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем з орендної плати за Договором за період з 14.09.2021 року по 03.03.2023 року складає 140806,65 грн.

Судом також взято до уваги, що Господарський суд Київської області у рішенні від 25.08.2022 року у справі №911/69/22 зазначив, що враховуючи, що у відповідності до ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця, позивачем, ТОВ "Херсоніндустріалпарк", на адресу відповідача 09.09.2021 було направлено лист №01-24, в якому позивач вказав, що він є власником нежитлової будівлі винного цеху літера "Б", а також зазначено, що Товариству відомо про наявність Договору оренди нежитлового приміщення № 15 від 04.01.2021, за яким ФОП Удовенко Ярослав Ігорович є орендарем вищевказаного винного цеху та запропоновано відповідачу укласти Додаткову угоду до Договору, проект якої було підписано зі сторони ТОВ "Херсоніндустріалпарк" та направлено разом із листом №01-24. Також, позивачем в листі зазначено, що з моменту укладення Додаткової угоди, орендну плату здійснювати на реквізити ТОВ "Херсоніндустріалпарк", що вказані в додатковій угоді. Відтак, у додатковій угоді до Договору оренди нежитлового приміщення №15 від 04.01.2021 позивач запропонував відповідачу у відповідності до пункту 7.5 Договору оренди та частини першої статті 770 Цивільного кодексу України викласти умови договору у редакції, за якою орендодавцем у Договорі буде зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсоніндустріалпарк" (пункт 1 Додаткової угоди) та змінити реквізити сторін у Розділі 8 Договору (пункт 2 Додаткової угоди). Судом встановлено, що користування орендованим майном здійснюється на підставі Договору оренди нежитлового приміщення № 15 від 04.01.2021, що не є розірваним ні на підставі рішення суду ні за згодою сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріалами справи підтверджується, що у встановлений Договором строк і станом на день прийняття рішення у даній справі, відповідач свої зобов`язання з оплати орендної плати за користування орендованим майном не виконав, доказів протилежного суду не надав. Заборгованість відповідача перед позивачем складає 140806,65 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та банківською довідкою №1401/1401/8449/2023 від 13.03.2023 року, та відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Крім того, у зв`язку із порушенням строків внесення орендної плати за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 29756,41 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача з орендних платежів за кожен місяць за період з 05.09.2022 по 03.03.2023, 3351,22 грн. 3% річних і 20287,75 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача з орендних платежів за кожен місяць за період з 14.09.2021 по 03.03.2023 року, а також, 33387,11 грн. неустойки, згідно ст. 785 ЦК України, у розмірі подвійної плати за найм речі за весь час прострочення за період з 09.03.2023 по 15.05.2023 року, згідно виконаного ним розрахунку.

Відповідно до п. 4.2 Договору, у випадку несплати орендної плати в строки, встановлені пунктом 3.1. даного Договору, Орендар зобов`язаний виплатити Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який нараховується пеня, від простроченої суми орендної плати за кожен календарний день прострочення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як визначено ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 29756,41 грн., судом встановлено, що заявлена до стягнення сума пені обчислена позивачем арифметично вірно, є обґрунтованою, тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 3351,22 грн. та інфляційних втрат у сумі 20287,75 грн. судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим та відповідає вимогам законодавства, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що приймання-передача орендованого Майна здійснюється за участю представників сторін і на підставі акта приймання-передачі, який є невід`ємною частиною даного договору. Орендар зобов`язується при припиненні нього Договору повернути Майно у порядку, обумовленому цим Договором, в належному стані (п. 2.1.5 Договору).

Оскільки, даними нормами чітко передбачений обов`язок саме орендаря повернути (передати) майно орендодавцю після закінчення дії договору з оформленням прийняття відповідним документом, то в силу принципу розподілу доказування саме на орендареві, а не орендодавцеві, лежить обов`язок довести або факт такого повернення майна орендодавцеві або причини неможливості такого повернення, або факт ухилення орендодавця від підписання акта приймання-передачі майна.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 року у справі №915/1429/19.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем нежитлового приміщення згідно Договору. Враховуючи, що відповідач не повернув орендоване майно та не забезпечив у визначені позивачем у повідомленнях строки явку уповноваженої особи для підписання актів приймання-передачі приміщення з оренди, позивач здійснив комісійне повернення майна з користування ФОП Удовенко Я.І. за участі третіх осіб, що підтверджується копією акту приймання-передачі майна з оренди від 15.05.2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Невиконання наймачем передбаченого частиною 1 ст. 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України, розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас, неустойка, згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України, має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець), у цьому випадку, позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім, як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 759 та ч. 1 ст. 785 ЦК України, договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі є підставою для виникнення права наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини другої статті 785 ЦК України.

При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди, та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.10.2019 у справі №904/3315/18, у постанові від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, у постанові від 06.02.2020 у справі № 915/1429/19, у постанові від 20.01.2021 у справі № 903/311/20.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено, що, в порушення п.п. 1.4, 2.1.5 Договору та ст. 785 ЦК України, відповідач не повернув об`єкт оренди, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення неустойки.

При вирішенні питання щодо підстав нарахування неустойки за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, Верховний Суд у постановах від 10.04.2018 у справі №910/9328/17, від 28.08.2018 у справі No913/155/17 дійшов висновку про те, що право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути зокрема підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.12.2022 року у справі №910/16396/21.

Таким чином, позивач має право нараховувати відповідачу неустойку, передбачену ч. 2 ст. 785 ЦК України, за період з 09.03.2023 по 15.05.2023.

Враховуючи викладене, за прострочення повернення орендованого приміщення стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка у сумі 33387,11 грн.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання відповідача щодо надіслання на адресу ТОВ «РОСИЧ ПРИВАТ» повідомлення про розірвання з 31.12.2021 року Договору та підписання між ФОП Удовенком Я.І. та ТОВ «Росич Приват» акту приймання-передачі приміщення з оренди, оскільки, як встановлено судом вище, станом на 31.12.2021 року відповідачу було відомо про зміну власника орендованого майна, що відповідачем під час розгляду даної справи не спростовано. Крім того, обізнаність відповідача із зміною власника орендованого ним приміщення за Договором підтверджується також копією листа від ФОП Удовенка Я.І. на ім`я ТОВ «ХерсонІндустріалПарк», наявного у матеріалах справи Господарського суду Київської області №911/69/22 за результатами розгляду якої судом також встановлено, що станом на 25.08.2022 року Договір оренди №15 від 01.05.2021 року є діючим.

Таким чином, відповідач не був обмежений у можливості повернути майно власнику ТОВ «ХерсонІндустріалПарк». Також, суд також зазначає, що визначальним для застосування частини другої статті 785 Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах є саме факт неповернення об`єкта найму наймодавцю, а не факт користування/не користування наймачем об`єктом найму, оскільки поняття "неповернення речі" не є тотожним поняттю "не користування" у правовому сенсі статті 785 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 у справі №915/1429/19.

Щодо посилань відповідача у додаткових поясненнях б/н від 03.07.2023 року на необхідність залишення без розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/828/23 за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

В подальшому, з метою повного та всебічного розгляду спору, суд дійшов висновку про перехід в загальне позовне провадження та ухвалою суду від 16.06.2023 року вирішено розглядати справу №911/828/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.07.2023 року.

Ухвалою суду від 25.07.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 19.09.2023 року.

Судом встановлено, що заява позивача №70 від 31.05.2023 року (вх. №10947/23 від 05.06.2023) про збільшення позовних вимог надійшла до суду 05.06.2023 року, тобто, до закінчення підготовчого засідання у справі, як це передбачено ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Усі інші твердження та заперечення відповідача та третьої особи не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» до Фізичної особи-підприємця Удовенка Ярослава Ігоровича за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСИЧ ПРИВАТ» про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Удовенка Ярослава Ігоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЕРСОНІНДУСТРІАЛПАРК» (09107, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 20, ) 140806 (сто сорок тисяч вісімсот шість) грн. 65 коп. основного боргу, 29756 (двадцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят шість) грн. 41 коп. пені, 3351 (три тисячі триста п`ятдесят одну) грн. 22 коп. 3% річних, 20287 (двадцять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 75 коп. інфляційних втрат, 33387 (тридцять три тисячі триста вісімдесят сім) грн. 11 коп. неустойки, 3413 (три тисячі чотириста тринадцять) грн. 84 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 24.10.2023 року.

Суддя Д.Г. Заєць