ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2023 р. Справа№ 910/20806/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Оніщук В.М.

від відповідача: Сидорченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2023 (повний текст рішення складено 10.05.2023)

у справі № 910/20806/21 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення 37 332 190, 37 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовної заяви та рух справи

В грудні 2021 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз"; позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - АТ "Укргазвидобування"; відповідача) про стягнення 37 332 190,40 грн заборгованості з оплати перевищення замовленої (договірної) потужності.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням АТ "Укргазвидобування" грошового зобов`язання за договором № від 30.08.2016, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості за січень-лютий 2019 року у розмірі 27 217 303,52 грн, а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 396 526,62 грн за період з 01.02.2019 по 10.09.2021, три проценти річних у розмірі 2 027 394,48 грн за період з 20.03.2019 по 10.09.2021 та інфляційних у розмірі 3 690 965,75 грн за період 01.04.2019 по 10.09.2021.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2022 у справі №910/20806/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022, позов задоволено повністю, стягнуто з АТ "Укргазвидобування" на користь АТ "Укртрансгаз" 27 217 303,52 грн - заборгованості, 4 396 526,62 грн - пені, 2 027 394,48 грн - 3% річних, 3 690 965,75 грн - інфляційних втрат.

Зазначені судові рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту наявності у нього грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 27 217 303,52 грн основного боргу на підставі договору. Враховуючи порушення основного грошового зобов`язання, суди, перевіривши наданий позивачем розрахунок, також дійшли висновку про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 396 526,62 грн, 3% річних у розмірі 2 027 394,48 грн та інфляційних у розмірі 3 690 965,75 грн.

Постановою Верховного Суду від 24.11.2023 частково задоволено касаційну скаргу АТ "Укргазвидобування" та скасовано рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 у справі №910/20806/21, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

В постанові суд касаційної інстанції визнав передчасними висновки попередніх інстанцій про наявність у відповідача заборгованості за надані послуги перевищення замовленої (договірної) потужності в розмірі 27 217 303,52 грн, оскільки суди не надали оцінки тому, що ні акти наданих послуг, ні рахунки на оплату, ні звіти АТ "Укргазвидобування" не містять формул та порядку здійснення відповідного розрахунку (з урахуванням того, що додатковою угодою від 30.12.2016 до договору внесено зміни, у тому числі до формули обрахунку перевищення замовником замовленої потужності), що позбавляє можливості встановити правомірність чи неправомірність заявленої позивачем суми позовних вимог. Судами не здійснювалася перевірка нарахованих до сплати сум позивачем. Також, як зазначив суд касаційної інстанції, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що акти наданих послуг та рахунки на їх сплату, які сформовані позивачем та виставлені відповідачеві, містять, зокрема, таку графу як "перевищення замовленої (договірної) потужності, тис.м.3/добу". Проте наведена в актах та рахунках загальна кількість перевищення замовленої потужності, не відповідає визначеним в графі вихідним даним, тобто визначена не за добу.

Отже, підставою для скасування судових рішень першої і апеляційної інстанції та направлення даної справи на новий розгляд стало те, що судами не досліджено зібраних у справі доказів та не надано їм належної правової оцінки, не перевірено відповідності відображених у них даних та правильності розрахунку заявлених до стягнення сум (порушення вимог статей 73 - 80, 86, 236 - 238, 269 ГПК України).

За результатами нового розгляду справи, господарським судом міста Києва ухвалено рішення від 18.04.2023, яким позовні вимоги задоволено повністю.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача боргу, оскільки відповідач не надав належних доказів оплати встановленої судом суми боргу за перевищення договірної потужності. Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, суд стягнув 3 % річних, інфляційні втрати та пеню.

Короткий зміст апеляційної скарги і заперечень на неї

В апеляційній скарзі відповідач просить суд скасувати повністю господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі №910/20806/21 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції відповідач зазначає: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п.п.1, 2, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Апеляційна скарга (з урахуванням доповнень до неї) обґрунтована посиланням на те, що:

оператор пред`явив вимогу про стягнення заборгованості тієї замовленої потужності, яка не передбачена ні договором, ні додатком до нього. Потужності точок, які вказані оператором у розрахунку про використання потужності, не являються замовленими (договірними), що унеможливлює їх перевищення;

при ухваленні рішення місцевий суд не з`ясував тієї обставини, що потужності по точкам входу/виходу EIC-код яких складається з 56ZE, 56ZF, згідно п. 10 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС не можуть визначатися додатком 1 до договору, оскільки потужності цих точок не обумовлені умовами договору;

за відсутності підтвердження факту використання відповідачем точок 56ZE, 56ZF відсутні і підстави вважати, що відповідач перевищив потужності на цих точках, більш того, оператор не розподіляв відповідачу потужність на зазначених точках входу/виходу, що підтверджується договором і додатком до нього;

місцевий суд не врахував висновків Верховного Суду та за відсутності належних доказів встановив ту обставину, що відповідач перевищив обсяг замовленої (договірної) потужності на 123 441. 201 тис. куб. м.;

місцевий суд не перевірив на яких саме точках входу/виходу до/з газотранспортної системи відповідача допустилося перевищення потужності і чи обумовлені умовами договору обсяг цих потужностей цих точок. При цьому, ні звіти відповідача, ні акти не містять даних про точки;

місцевий суд не перевірив правомірність розрахунку обсягу перевищення потужності;

точки входу/виходу 56ZE, 56ZF не включені до додатку 1 до договору, а тому потужності цих точок не є ні договірними, ні замовленими;

позивач не надав доказів, який би підтверджував використання відповідачем потужностей на точках входу/виходу 56ZE, 56ZF, як щодобово, так і за місяць (січень, лютий 2019 року)в цілому;

позивач не надав звітів про використання відповідачем потужності у січні та лютому 2019 року на точках входу/виходу 56ZE, 56ZF;

акти, на які посилається оператор, мають дефект (не містять фактичних даних про обсяги перевищеної потужності, ні розрахунку обсягу та вартості перевищеної потужності);

позивач не надав доказів фактичного використання відповідачем точок 56ZE, 56ZF;

формула, що передбачена п. 8.4. договору не застосовується до спірних правовідносин, оскільки складові пов`язані виключно з тими точками входу/виходу до/з газотранспортної системи, які зазначені у додатку 1 до договору;

наявні в справі звіти та акти стосуються потужностей інших точок;

підписання актів №01-19-/П від 31.01.2019 на суму 3 634 376, 24 грн та №02-19-/П від 28.02.2019 на суму 3 877 900, 84 грн та оплата рахунків до них не створює обов`язку відповідача з підписання актів та зі сплати спірної заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін, як законне і обґрунтоване. Зазначає, що відповідачем хоч і не було замовлено потужності на точках входу/виходу в січні/лютому 2019 року, проте обсяг фактичного поданого відповідачу природного газу через ці точки склав 123 441, 201 тис. куб. м. у січні 2019 року та 54 187, 311 тис. куб. м. у лютому 2019 року. Звітами підтверджується обсяг перевищення потужності з відповідний газовий місяць, що узгоджується з актами та рахунками, направленими відповідачу. Чинним законодавством не передбачений обов`язок позивача включати в акти наданих послуг та рахунки на оплату формулу та порядок здійснення розрахунку перевищення фактично використаної потужності над замовленою. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з метою уточнення фактичних обсягів перевищення використання договірної потужності з метою дотримання умов укладеного договору. Відповідач визнав допущення перевищення договірної потужності. Надані позивачем докази є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем.

Відповідачем надано заперечення на відзив, яке залучено до матеріалів справи і враховано судом.

Процедура апеляційного провадження

Після надходження до суду матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі № 910/20806/21; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 16.08.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2023 оголошено перерву у розгляді справи до 04.10.2023 та продовжено строк її розгляду.

У судове засідання 04.10.2023 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржене судове рішення - залишити без змін.

Фактичні обставини, встановлені місцевим господарським судом і перевірені судом апеляційної інстанції

30.08.2016 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - позивач, оператор) та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (далі - відповідач, замовник) укладений договір транспортування природного газу № (далі - договір), відповідно до п. 2.1 якого, оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену у цьому договорі вартість таких послуг.

Пунктом 2.3 договору передбачено послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором:

- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (розподіл потужності);

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування);

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Відповідно до п. 2.4 договору, обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначаються підписанням додатка 1 (розподіл потужностей) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору.

За змістом п. 6.1 договору, оператор забезпечує наявність відповідних потужностей в точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи згідно з додатком 1 до цього договору (розподіл потужностей).

Пунктом 8.1 договору сторони погодили, що величина договірної потужності замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку 1 до цього договору. Величина договірної потужності замовника визначається відповідно до розподілу потужностей, який здійснюється в порядку, передбаченому положенням Кодексом газотранспортної системи, та оформлюється додатком 1 цього договору.

Згідно з п. 8.4 договору, в редакції додаткової угоди від 30.12.2016, у випадку перевищення замовником розміру договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця замовник сплачує додаткову плату, яка розраховується за вказаною формулою. Підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається замовнику до десятого числа, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим. Розбіжності щодо вартості додаткової плати підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей, яку замовник зобов`язаний сплатити в строк, визначений пунктом 8.4 цього договору, визначається за даними оператора.

У випадку невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором (пункт 13.1 договору).

Пунктом 13.5 договору визначено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За результатами остаточної алокації точок входу та виходу до/з газотранспортної системи відповідача, позивач виявив наявність у відповідача перевищення замовленої договірної потужності та здійснив розрахунок вартості такої плати у відповідному розрахунковому місяці, а саме:

- за січень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 16 483,329 тис.м.куб/добу всього на загальну суму 3 634 376,24 грн.;

- за лютий 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 17 587,809 тис.м.куб/добу, 69 253,890 тис.м.куб/добу, 54 187,311 тис.м.куб/добу всього на загальну суму 34 417 204,24 грн.

У зв`язку з викладеним, позивачем на адресу відповідача супровідним листом №2001Вих-19-567 від 14.02.2019 були направлені, зокрема:

- акт наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності) №01-19-/П від 31.01.2019 на суму 3 634 376,24 грн;

- рахунок №01-19-/П від 31.01.2019 на суму 3 634 376,24 грн;

- звіти про використання договірної потужності від 31.01.2019.

Супровідним листом №2001Вих-19-930 від 14.03.2019 позивачем на адресу відповідача були направлені, зокрема:

- акт наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності) №02-19-/П від 28.02.2019 на суму 3 877 900,84 грн;

- рахунок №02-19-/П від 28.02.2019 на суму 3 877 900,84 грн;

- акт наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності) №01-19-/П-2 від 28.02.2019 на суму 15 269 651,70 грн;

- рахунок №01-19-/П-2 від 28.02.2019 на суму 15 269 651,70 грн;

- акт наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності) №02-19-/П-2 від 28.02.2019 на суму 11 947 651,82 грн;

- рахунок №02-19-/П-2 від 28.02.2019 на суму 11 947 651,82 грн;

- звіти про використання договірної потужності від 28.02.2019.

Відповідачем були підписані та оплачені акти наданих послуг №01-19-/П від 31.01.2019 на суму 3 634 376,24 грн та №02-19-/П від 28.02.2019 на суму 3 877 900,84 грн.

Акти №01-19-/П-2 від 28.02.2019 на суму 15 269 651,70 грн та №02-19-/П-2 від 28.02.2019 на суму 11 947 651,82 грн відповідачем оплачені не були, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язань із здійснення оплати перевищення замовленої (договірної) потужності за січень-лютий 2019 року позивачем на підставі пунктів 13.1, 13.5 договору, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу пеню у розмірі 4 396 526,62 грн, 3% річних у розмірі 2 027 394,48 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 690 965,75 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог вказує, що у матеріалах справи відсутні належні докази щодо перевищення Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" потужності у фізичних точках входу ГТС, відсутні звіти про використання договірної потужності під акт від 28.02.2019 № 01-19-/П-2 та під акт від 28.02.2019 № 02-19-/П-2, які є обов`язковими для проведення розрахунку оплати за послуги перевищення замовленої договірної потужності в точках доступу входу/входу до/з газотранспортної системи, а також відсутні відповідні розрахунки щодо перевищення потужності в точках входу ГТС.

Спірним у даній справі є питання наявності чи відсутності заборгованості з оплати перевищення розміру замовленої (договірної) потужності у розмірі 27 217 303,52 грн нарахованої на підставі договору транспортування природного газу № від 30.08.2016 за період з січня по лютий 2019 року, а також нарахованих на суму цієї заборгованості пені у розмірі 4 396 526,62 грн, трьох процентів річних у розмірі 2 027 394,48 грн та інфляційних у розмірі 3 690 965,75 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Згідно з пунктом першим частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як визначено статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, яка кореспондується з вимогами статті 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з ч. 1, 2 статті 32 Закону "Про ринок природного газу", транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Отже, правовідносини між замовником та оператором газотранспортної системи щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування газу, у тому числі послуг балансування системи, що є складовими послуги транспортування природного газу, однією із особливостей яких є те, що вони здійснюються виключно на підставі договору транспортування, регламентуються, окрім як загальними положеннями про зобов`язання/договір та їх виконання, також спеціальними нормами, що регулюють правовідносини, які виникають стосовно функціонування газотранспортної системи України, зокрема положеннями Кодексу газотранспортної системи та Типового договору, який, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, визначає зміст та умови договору, укладеного між сторонами у цій справі.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу І Кодексу газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу: право користування газотранспортною системою в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу; послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.

Відповідно до положень пунктів 1, 9, 10 глави 1 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. Замовлені величини розподілу потужності визначаються додатком до договору транспортування природного газу.

Згідно з п.п. 1, 2, 10 глави 1 розділу IX "Розподіл потужності" Кодексу газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи надає право користування потужністю точок входу/виходу на прозорих та недискримінаційних засадах відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу. Розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу. Доступ до потужності надається оператором газотранспортної системи на такі періоди: 1) річний - потужність в визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий рік, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового року; 2) квартальний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий квартал, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового кварталу (квартали газового року починаються 01 жовтня, 01 січня, 01 квітня або 01 липня відповідно); 3) місячний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий місяць, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового місяця (місяці - починаються кожного першого дня газового місяця); 4) на добу наперед - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газову добу, з постійним потоком протягом газової доби, наступної за газовою добою, у якій відбувся розподіл потужності. Потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем надається замовникам послуг транспортування відповідно до вимог цього Кодексу на гарантованій основі. Загальна потужність кожної віртуальної точки виходу до газорозподільної системи дорівнює сумі технічних потужностей усіх фізичних точок виходу до газорозподільної системи, які вона об`єднує.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі також - НКРЕКП) №2497 від 30.09.2015, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1383/27828, затверджено типовий договір транспортування природного газу, за яким оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Судом встановлено, що між сторонами був підписаний додаток №1 до договору по розподілу потужності. Згідно додатку №1 до договору відповідач у січні-лютому 2019 року замовив послугу транспортування природного газу (розподіл потужності) у розрізі фізичних точок входу/виходу до/з газотранспортної системи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виявив наявність у замовника перевищення замовленої договірної потужності та направив на адресу останнього листи №2001Вих-19-567 від 14.02.2019 та №2001Вих-19-930 від 14.03.2019 разом з рахунками фактурами на оплату зазначеної вартості №01-19-/П від 31.01.2019, №02-19-/П від 28.02.2019, №01-19-/П-2 від 28.02.2019, №02-19-/П-2 від 28.02.2019, звітами про використання замовленої потужності за січень та лютий 2019 року та актами наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності) №01-19-/П від 31.01.2019, №02-19-/П від 28.02.2019, №01-19-/П-2 від 28.02.2019 та №02-19-/П-2 від 28.02.2019.

Замовником були підписані та оплачені акти наданих послуг №01-19-/П від 31.01.2019 на суму 3 634 376,24 грн та №02-19-/П від 28.02.2019 на суму 3 877 900,84 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №113594 від 19.02.2019 та №126513 від 22.03.2019.

Однак, акти наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності) №01-19-/П-2 від 28.02.2019 та №02-19-/П-2 від 28.02.2019 на загальну суму 27 217 303,52 грн відповідачем підписані та оплачені не були, оскільки, як стверджує відповідач, заперечуючи проти позову, ним не були отримані від позивача звіти про використання замовленої потужності на вказані суми, як це передбачено пунктом 8.4. договору.

Згідно акту №01-19-/П-2 від 28.02.2019 перевищення замовленої (договірної) потужності - 69 253,880 тис.м.куб/добу.

Згідно акту №02-19-/П-2 від 28.02.2019 перевищення замовленої (договірної) потужності - 54 187,311 тис.м.куб/добу.

Крім того суд зазначає, що у спірному періоді АТ "Укргазвидобування" надавались АТ "Укртрансгаз" підписані звіти про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу №1-01-19 від 08.02.2019 за січень 2019 року та №1-02-19 від 07.03.2019 за лютий 2019 року.

Згідно звітів АТ "Укргазвидобування", обсяг фактично поданого відповідачем природного газу в січні-лютому склав 123 441,201 тис.куб.м. (69 253,880 тис.м.куб/добу у січні 2019 року та 54 187,311 тис.м.куб/добу у лютому 2019 року).

Тобто, в актах №№ №01-19-/П-2, 02-19-/П-2 від 28.02.2019 вказані обсяги перевищення замовленої (договірної) потужності, які відповідають звітам відповідача про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу №1-01-19 від 08.02.2019 за січень 2019 року та №1-02-19 від 07.03.2019 за лютий 2019 року.

Суд зазначає, що відповідно до пунктів 11.1 - 11.2 договору послуги, які надаються за цим договором, за винятком послуг балансування, оформлюються оператором і замовником актами наданих послуг. Оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою оператора.

Згідно із пунктом 11.3 договору, замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути оператору один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість послуг визначається за даними оператора.

Пунктами 4, 5 глави 2 розділу ІІ Кодексу газотранспортної системи передбачено, для кожної газорозподільної зони оператор газотранспортної системи створює одну віртуальну точку виходу до газорозподільної системи, що охоплює всі точки виходу до цієї системи, розташовані на території ліцензованої діяльності оператора газорозподільної системи. По кожному суміжному газовидобувному підприємству оператор газотранспортної системи створює одну віртуальну точку входу від цього суміжного газовидобувного підприємства, що об`єднує всі його фізичні точки входу в газотранспортну систему (навіть якщо це єдина фізична точка входу). У випадку якщо до газорозподільної системи оператора газорозподільної системи підключений промисловий газопровід газовидобувного підприємства (підприємств), оператор газотранспортної системи створює одну віртуальну точку входу з газорозподільної системи (окремо для кожної газорозподільної зони), в яку об`єднує всі фізичні підключення газовидобувних підприємств, безпосередньо підключених до газорозподільної системи.

За змістом п. 7 глави 1 розділу ІХ Кодексу газотранспортної системи, потужність віртуальної точки входу з газорозподільної системи надається газовидобувному підприємству, що безпосередньо підключене до газорозподільної системи, а за умови, що таких підприємств декілька (декілька місць підключення), потужність розподіляється між цими газовидобувними підприємствами пропорційно потужності в місці їх підключення до газорозподільної системи. Розмір потужності надається на період не менше одного року та визначається в договорі на транспортування природного газу.

Також суд звертає увагу, що договір містить розділ VII "Тарифи", пункти 7.1, 7.3 якого передбачають, що вартість послуг розраховується, зокрема розподіл потужності, - за тарифами, які встановлюються регулятором. Тарифи, передбачені пунктом 7.1 цього розділу, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього договору.

Постановою НКРЕКП від 21.12.2018 № 2001 встановлено тимчасові тарифи на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок входу і точок виходу в/з газотранспортну(ої) систему(и) на перший рік другого регуляторного періоду для AT "Укртрансгаз", в тому числі через віртуальні точки входу з невизначеним фізичним розташуванням з газорозподільної системи (місце находження газу від газодобувного підприємства в точці його підключення до газорозподільної системи, через яку, у тому числі може передаватися газ іншого видобувного підприємства чи групи газовидобувних підприємств) в розмірі 91,87 грн за 1000 куб.м. на добу без ПДВ.

Зазначений тариф затверджено відповідно до Методики визначення та розрахунку тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на основі багаторічного стимулюючого регулювання, затвердженої постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2517, згідно з пунктом 4 розділу І якої, тариф на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу - виражена у грошовій формі вартість забезпечення у планованому періоді замовнику обсягу замовленої потужності, вираженої в 1000 м3 (одиницях енергії) до одиниці часу в точках входу в газотранспортну систему та точках виходу з газотранспортної системи.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 договору, позивач забезпечує наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи або у точках виходу з газотранспортної системи згідно з додатком 1 до цього договору (розподіл потужності). Розподіл потужності здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу газотранспортної системи.

Згідно з п. 8.4 договору, в редакції додаткової угоди від 30.12.2016, у випадку перевищення замовником розміру договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця замовник сплачує додаткову плату, яка розраховується за вказаною формулою. Підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається замовнику до десятого числа, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим.

Також у п. 8.4. договору, в редакції додаткової угоди від 30.12.2016, міститься формула визначення вартості перевищення замовленої потужності.

Так, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідачем не було здійснено замовлення потужностей на точках входу/виходу в січні-лютому 2019 року, однак обсяг фактично поданого ним природного газу через ці точки входу/виходу в січні-лютому 2019 року склав 123 441,201 тис. куб.м. (69 253,880 тис. м. куб/добу у січні 2019 року та 54 187,311 тис.м.куб/добу у лютому 2019 року), що підтверджується звітам Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу №1-01-19 від 08.02.2019 за січень 2019 року та №1-02-19 від 07.03.2019 за лютий 2019 року.

Тобто у вказаних звітах Акціонерного товариства "Укргазвидобування" підтверджується обсяг перевищення потужності за відповідний газовий місяць, що повністю узгоджується з актами № 01-19-/II-2 та №02-19-/II-2 від 28.02.2019 та рахунками на оплату послуг перевищення замовленої договірної потужності направленими на адресу відповідача за відповідний газовий місяць.

Оскільки, відповідачем не було замовлено потужність на вищезазначені точки ні на місяць, квартал, рік та не подано номінацію на замовлення потужності на добу наперед, то позивачем здійснено розрахунок вартості наданих послуг за формулою визначеною в п. 8.4 договору, за період газовий місяць, з урахуванням однієї точки входу, та замовленої потужності - 0, B = Bd де В - вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей за період газового місяця, Bd - вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей за день, яка визначається наступним чином: 1 (віртуальна точка входу/виходу) х тариф х (обсяг замовленої потужності - обсяг фактично використаної потужності).

Тобто позивачем здійснено розрахунок перевищення фактично використаної потужності над замовленою, сумарно за газовий місяць, оскільки відповідач не надав номінацію на точку входу/виходу, на яку йому було розподілено потужність, а вся потужність яка була йому надана є перевищенням замовленої договірної потужності, що повністю відповідає формулі та порядку, що визначені в п. 8.4. договору транспортування природного газу № від 30.08.2016 (з урахуванням додаткової угоди від 30.12.2016 до договору) та п. 4 глави 2 розділу II Кодексу газотранспортної системи, п. 7 глави 1 розділу ІХ Кодексу газотранспортної системи.

Разом з цим, суд вказує, що відповідно до п. 8.3. договору, оплата вартості договірної потужності замовником здійснюється на підставі рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів в сумі вартості замовленої потужності на період газового місяця на рахунок оператора на умовах 100 відсотків попередньої оплати за п`ять робочих днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей. Замовник сплачує оператору вартість замовленої потужності, як зазначено в цьому розділі, незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність.

В свою чергу, в порушення п. 11.3. договору, жодних зауважень або вмотивованої відмови від підписання актів наданих послуг від 28.02.2019 №01-19-/I1-2 та від 28.02.2019 №02-19-/I1-2 від відповідача не надходило.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" під поняттям первинного документа розуміється документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та повинні містити обов`язкові реквізити передбачені вказаним Законом.

Порядок оформлення актів наданих послуг та актів звіряння розрахунків при здійсненні операцій з транспортування природного газу визначено Постановою № 2497 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України № 1383/27828 від 06.11.2015 (далі також - Постанова № 2497).

Таким чином, акти наданих послуг від 28.02.2019 №01-19-/11-2 та від 28.02.2019 та №02-19-/II-2 від 28.02.2019 є первинними документами, які містить відомості про господарську операцію та є підставою для їх оплати відповідачем.

В той же час, в матеріалах справи не міститься жодних доказів на підтвердження факту звернення відповідача до позивача з метою уточнення фактичних обсягів перевищення використання договірної потужності з метою дотримання положень п. 4.1. договору щодо свого обов`язку не перевищувати замовлені потужності, а також своєчасно оплачувати вартість наданих послуг.

Також суд звертає увагу на те, що ні акти наданих послуг, ні рахунки на оплату, ні звіти АТ "Укргазвидобування" не містять формул та порядку здійснення відповідного розрахунку (з урахуванням того, що додатковою угодою від 30.12.2016 до договору внесено зміни, у тому числі до формули обрахунку перевищення замовником замовленої потужності).

Однак, як встановлено судом, умови договору, а саме п. 8.4., містять формулу та порядок здійснення для розрахунку перевищення фактично використаної потужності над замовленою.

Також суд зазначає, що в актах наданих послуг №01-19-/П від 31.01.2019 на суму 3 634 376,24 грн та №02-19-/П від 28.02.2019 на суму 3 877 900,84 грн та рахунках до них, також відсутні формули, які відображають порядок здійснення відповідного розрахунку, однак відповідачем вказані акти підписані та оплачені платіжними дорученнями №113594 від 19.02.2019 та №126513 від 22.03.2019 без жодних зауважень.

Отже, суд приходить до висновку, що зі змісту договору, Кодексу газотранспортної системи та актів цивільного законодавства України не вбачається обов`язок позивача включати в акти наданих послуг та рахунки до них формулу та порядок здійснення для розрахунку перевищення фактично використаної потужності над замовленою, оскільки вказана формула та порядок наведені в договорі і в разі наявності сумнівів у відповідача щодо правильності та коректності розрахунку, останній не позбавлений можливості здійснити відповідний контррозрахунок та у порядку, визначеному договором, звернутися з ним до позивача.

Однак, відповідач своє право на здійснення контррозрахунку не реалізував, до матеріалів справи не надав.

А тому суд, здійснивши розрахунок за вказаною у п. 8.4. договору, формулою, враховуючи акти наданих послуг №01-19-/П-2 від 28.02.2019 та №02-19-/П-2 від 28.02.2019, приходить до висновку, що відповідач мав сплатити на користь позивача грошові кошти у розмірі 27 027 303,52 грн.

В свою чергу суд зазначає, що як в актах наданих послуг №01-19-/П від 31.01.2019 та №02-19-/П від 28.02.2019 так і в актах наданих послуг №01-19-/П-2 від 28.02.2019 та №02-19-/П-2 від 28.02.2019 та рахунках до них, міститься графа "перевищення замовленої (договірної) потужності, тис.м.3/добу".

Однак відповідачем, підписуючи та оплачуючи акти №01-19-/П від 31.01.2019 та №02-19-/П від 28.02.2019 жодних заперечень та зауважень не було надано.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно з ст. 13 Цивільного кодексу України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача як замовника в силу положень як п. 8.4, так і п. 11.3 договору з моменту отримання актів наданих послуг та рахунків на їх оплату виник обов`язок сплатити на користь позивача вартість перевищення договірної потужності саме за даними останнього, оскільки відповідачем жодних заперечень щодо виявлених розбіжностей висловлено не було.

19.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким були внесені зміни до ГПК України, зокрема змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44 постанови від 16.02.2021 у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

З огляду на вищевикладені стандарти доказування, зібрані у справі докази та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що позивачем доведено належними та вірогідними доказами, а відповідачем - не спростовано факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг з перевищення замовленої (договірної) потужності за період січень-лютий 2019 року, не оплату останнім відповідних послуг, на суму 27 217 303, 52 грн. А тому, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо стягнення цієї заборгованості.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 20.12.2022 у справі № 904/7656/21 надав висновок про те, що учасники ринку природного газу повинні дотримуватися правил, визначених Кодексом ГТС у відповідній редакції на момент надання відповідних послуг, навіть якщо відповідні зміни не були внесені до договору транспортування природного газу, укладеного сторонами. Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 15.02.2023 у cправі № 904/7654/21.

Враховуючи викладене, твердження, що вимога про стягнення основного боргу не ґрунтується на договорі, оскільки до нього не було внесено зміни, які б врегульовували надання послуги розподілу потужності, не заслуговує на увагу, що оскільки відсутність факту приведення умов договору транспортування природного газу у відповідність до нових правил ринку природного газу не звільняє учасників такого ринку від обов`язку дотримання правил, визначених Кодексом ГТС у відповідній редакції на момент надання послуг.

За змістом пункту 2 глави 2 розділу ХV Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи вчиняє дії, які дозволяють уникнути можливості виникнення перевантажень, зокрема стягує із замовника послуг транспортування додаткову оплату за перевищення потужності відповідно до договору транспортування.

Відповідно до пункту 3.2 Договору Оператор має право стягувати із Замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності та/або за недотримання вимог щодо якості газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному цим Договором.

Зазначеному праву Оператора кореспондується обов`язок Замовника не перевищувати замовлені потужності, визначені у цьому Договорі, а у разі перевищення договірної потужності здійснити додаткову плату Оператору, в порядку, визначеному цим Договором (пункт 4.1 Договору).

Вартість перевищення Замовником розміру договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця розраховується за формулою наведеною в пункті 8.4 Договору.

Оформлення послуг, які надаються за Договором, за винятком послуг балансування, здійснюється шляхом підписання сторонами актів наданих послуг відповідно до умов пункту 11.1 Договору.

Позивач за результатами співставлення остаточних алокацій подач/відборів відповідачем природного газу до/з газотранспортної системи за січень - лютий 2019 року, встановив величину використаних обсягів потужності точок входу/виходу. Як вбачається із звітів про використання замовленої потужності, оскільки відповідач не надав номінації на точку входу/виходу, на яку йому було розподілена потужність на відповідну газову добу, вважається, що Замовник подав нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу, а тому вся потужність, яка була йому надана, є перевищенням замовленої договірної потужності. Відповідні звіти фіксують обсяги перевищення розміру використаної потужності над замовленою подобово. Сумарні обсяги за результатами місяця (за вказаний період) містяться в актах наданих послуг, звітах та рахунках.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що позивач не має права стягувати з відповідача перевищення замовленої потужності за кожний день газового місяця, оскільки така потужність не передбачена договором і жодних номінацій на розподіл такої потужності він не подавав, з огляду на те, що учасники ринку природного газу обов`язково повинні виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС та те, що, як зазначалось вище, у разі неподання відповідних номінацій, то вважається, що замовником було подано нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 904/7656/21 та від 02.08.2022 у справі № 922/3303/21.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 027 394, 48 грн трьох процентів річних за період з 20.03.2019 по 10.09.2021, 3 690 965, 75 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2019 по 10.09.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплату суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Оскільки відповідачем було прострочено сплату, обґрунтованими визнані судом вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат. Відповідний розрахунок перевірений судом і є арифметично вірним. Стягненню підлягає 2 027 394, 48 грн трьох процентів річних за період з 20.03.2019 по 10.09.2021, 3 690 965, 75 грн інфляційних втрат за період з 01.04.2019 по 10.09.2021.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 396 562, 62 грн за період з 01.02.2019 по 10.09.2021.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 13.5. договору передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період. за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару у визначений договором та специфікацією строк.

Оскільки відповідачем було прострочено сплату, обґрунтованими визнані судом вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі п. 13.5. договору. Розрахунок пені перевірений судом і є арифметично вірним. Стягненню підлягає 4 396 562,62 грн за період з 01.02.2019 по 10.09.2021.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, підстави вважати, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права, а також підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Таким чином, рішення місцевого суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаних висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі №910/20806/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови підписано - 23.10.2023 (у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. у відпустці з 07.10.2023 по 22.10.2023).

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко