ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2023 р. Справа№ 920/294/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники учасників по справі в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Шевченко Марини Михайлівни

на рішення Господарського суду Сумської області від 22.05.2023 (повне судове рішення підписано 23.05.2023)

у справі № 920/294/23 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом фізичної особи-підприємця Шевченко Марини Михайлівни

до відповідача - Виконавчого комітету Сумської міської ради

про стягнення 281 876,64 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Шевченко Марина Михайлівна звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом до Виконавчого комітету Сумської міської ради про стягнення 281 876,64 грн, з яких: 252 748,00 грн основного боргу, 3805,37 грн інфляційних збитків, 23 889,88 грн пені, 1433,39 грн 3% річних, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 617/28-22 від 19.12.2022.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Сумської області від 22.05.2023 позов задоволено частково, вирішено:

- провадження у справі у частині стягнення 252 748,00 грн основного боргу закрити за відсутністю предмету спору;

- у позові в частині стягнення 3805,37 грн інфляційних збитків, 23 889,88 грн пені, 1433,39 грн 3% річних - відмовити;

- стягнути з Виконавчого комітету Сумської міської ради на користь фізичної особи підприємця Шевченко Марини Михайлівни 3791,22 грн витрат по сплаті судового збору;

- витрати по сплаті судового збору у розмірі 436,93 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн покласти на позивача.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сума основного боргу в розмірі 252 748,00 грн була сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, тому провадження в цій частині закрито, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Також враховуючи те, що у даному випадку заборгованість виникла з підстав неможливості виконання бюджетного зобов`язання відповідачем через введення в Україні воєнного стану, а саме видання обмежуючого акту органом державної влади, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3805,37 грн інфляційних збитків, 23 889,88 грн пені, 1433,39 грн 3% річних.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Шевченко Марина Михайлівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 22.05.2023 у справі № 920/294/23 в частині відмови у стягненні 805,37 грн інфляційних збитків, 23 889,88 грн пені, 1433,39 грн 3 % річних. Прийняти у цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 805,37 грн інфляційних збитків, 23 889,88 грн пені, 1433,39 грн 3 % річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Позивач не погоджується з оскаржуваним судовим рішення в частині відмови у стягненні 805,37 грн інфляційних збитків, 23 889,88 грн пені та 1433,39 грн 3 % річних.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що місцевий господарський суд не взяв до уваги те, що договором укладеним між позивачем та відповідачем були передбачені відповідні умови застосування наслідків дії форс-мажорних обставин, зокрема і те, що сторони зобов`язані були негайно повідомити про форс-мажорні обставини один одного.

Таким чином, на переконання позивача, неналежне повідомлення відповідачем про настання форс-мажорних обставин позбавляє права останнього посилатись на ці форс-мажорні обставини.

Крім того, на думку позивача, норми Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590 ніяким чином не звільняють від відповідальності відповідача щодо оплати поставлених позивачем товарів.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції вірно встановив те, що в діях відповідача немає прямих дій у зволіканні щодо виконання взятих на себе зобов`язань за договором, які на переконання відповідача виконувались в повній мірі.

Однак через дії органів державної влади, які контролюють та обслуговують бюджетні установи, виконати вчасно відповідачем договірні зобов`язання було неможливо.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2023, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Шевченко Марини Михайлівни на рішення Господарського суду Сумської області від 22.05.2023 у справі № 920/294/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/294/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Шевченко Марини Михайлівни на рішення Господарського суду Сумської області від 22.05.2023 у справі № 920/294/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 11.10.2023.

В судове засідання, яке відбулося 11.10.2023, представники сторін не з`явилися.

Представник позивача про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, а саме шляхом направлення процесуального документу на його поштову адресу, що в свою чергу, підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення ухвали суду апеляційної інстанції від 01.08.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, від представників відповідача до суду апеляційної інстанції надійшли наступні клопотання, а саме:

- представником відповідача Корнієнко А.В. через електронну пошту надано клопотання в електронній формі без накладення цифрового підпису про відкладення розгляду справи;

- представником відповідача Чайченко О.В. через систему "Електронний суд" подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказані вище клопотання мотивовані зайнятістю представника відповідача - Корнієнко А.В. в розгляді іншої судової справи в Зарічному районному суді міста Суми.

Розглянувши клопотання представників відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувала цих даних.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що вказане клопотання представника відповідача - Корнієнко А.В. не належить до офіційних, оскільки неможливо ідентифікувати підписувача цього клопотання, тому дане клопотання слід залишити без задоволення.

У задоволенні клопотання, яке було подане представником відповідача - Чайченко О.В., в якому останній просить відкласти розгляд справи, саме через участь іншого представника Корнієнко А.В. в розгляді іншої справи в Зарічному районному суді міста Суми.

При цьому, Чайченко О.В., як повноважним представником відповідача, але причину та підстави своїї відсутності вказана особа суду не надала.

Враховуючи, що явка представників позивача та відповідача у судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників сторін.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Між позивачем та відповідачем 19.12.2022 укладено договір № 617/28-22 та додаткову угоду № 1 до договору (надалі - договір, додаткова угода).

Відповідно до п. 1.1 договору позивач (постачальник) зобов`язувався в строки та на умовах цього договору передати до відповідача (покупець) програмну продукцію ESET PROTECT Entry з локальним управлінням. На 1 рік. Поновлення _562 шт (далі - програмне забезпечення, товар) за кодом за CPV ДК 021-20-3 - пакети програмного забезпечення для захисту від вірусів, а відповідач зобов`язувався прийняти програмне забезпечення і оплатити його вартість відповідно до умов цього договору.

Найменування, кількість, ціна за одиницю та інші характеристики товару визначені у специфікації (додаток до договору), що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з умовами п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 до договору сума договору становить 252 748,00 грн, без ПДВ.

Відповідно до п. 3.2 договору оплата здійснюється за фактично надане програмне забезпечення згідно з актом прийому-передачі програмного забезпечення в безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування покупцем коштів на рахунок постачальника, зазначений у договорі, протягом 10 банківських днів після надходження відповідних бюджетних коштів на реєстраційний рахунок покупця.

Постачальник зобов`язаний передати програмне забезпечення покупцеві згідно з актами прийому-передачі програмного забезпечення у строк не пізніше 28.12.2022 (п. 4.3 договору).

На виконання умов договору 27.12.2022 відповідно до акту № 1 приймання-передачі передав відповідачу програмне забезпечення на суму 252 748,00 грн.

В свою чергу, відповідач товар прийняв без зауважень, але у строки, передбачені п. 3.2 договору з позивачем не розрахувався, що і стало причиною виникнення даного спору та нарахування позивачем відповідачу на суму боргу, пені, 3 % річних та інфляційних збитків.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 22.05.2023 позов задоволено частково; провадження у справі у частині стягнення 252 748,00 грн основного боргу закрито за відсутністю предмету спору; у позові в частині стягнення 3805,37 грн інфляційних збитків, 23 889,88 грн пені, 1433,39 грн 3% річних - відмовлено; стягнуто з Виконавчого комітету Сумської міської ради на користь фізичної особи підприємця Шевченко Марини Михайлівни 3791,22 грн витрат по сплаті судового збору; витрати по сплаті судового збору у розмірі 436,93 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн покладено на позивача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, предметом розгляду в апеляційній інстанції є законність відмови у стягненні 805,37 грн інфляційних збитків, 23 889,88 грн пені та 1433,39 грн 3 % річних.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву позивача на неї, заперечень на відзив, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що за порушення покупцем строків оплати товару, вказаних у пункті 3.2 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за яким нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 3805,37 грн інфляційних збитків, 23 889,88 грн пені та 1433,39 грн 3% річних, які нараховані за порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань у період з 11.01.2023 - по 20.03.2023.

Згідно з Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023 запроваджено режим воєнного стану в Україні, який триває і до цього часу.

Підпунктом 4 пункту 22 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України встановлено, що виконання повноважень органами Казначейства України на відповідній території України може здійснюватися в особливому режимі у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання в особливому режимі повноважень Казначейством та органами Казначейства, пов`язаних із здійсненням казначейського обслуговування бюджетних коштів та коштів інших клієнтів в умовах воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях визначений Порядком виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590 (надалі - Порядок № 590).

Відповідно до п. 14 Порядку № 590 розрахунково-касове обслуговування розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, інших клієнтів здійснюється Казначейством та органами Казначейства в особливому режимі в установленому законодавством порядку з урахуванням особливостей, визначених Порядком № 590.

Казначейство та органи Казначейства здійснюють платежі за дорученнями клієнтів з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка в черговості, визначеній пунктом 19 Порядку № 590.

Так, зі змісту п. 19 Порядку № 590 вбачається, що виконання органом Казначейства платіжних доручень відповідача підлягало виконанню у другу чергу, підготовка об`єктів до опалювального сезону та заходи з енергозбереження (абз.п.п. 2 п. 19 Порядку).

Отже, в умовах воєнного стану в Україні Казначейство та органи Казначейства здійснюють платежі з урахуванням законодавства.

Відповідно до обставин даної справи, платіжні документи у грудні 2022 року були прийняті органом Казначейства та відповідним чином обліковані, проте позивач зазначені грошові кошти отримав лише 30.03.2023 через встановлені державою механізми проведення платежів в умовах воєнного стану.

Беручи до уваги викладене, місцевим господарським судом вірно зазначено, що обставини оплати суми основного боргу вже після пред`явлення позову не перебували у залежності від дій відповідача та його волевиявлення, оскільки перебували у прямій залежності від дій Державної казначейської служби, органи якої діяли у відповідності до положень п. 22 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та Порядку № 590.

Таким чином, через обставини, які перебували поза межами впливу та контролю відповідача стало неможливим своєчасне виконання грошового зобов`язання, передбаченого укладеним між сторонами договором.

У зв`язку з викладеним, факт своєчасного не отримання позивачем на свій рахунок грошових коштів у 252 748,00 грн, за наявності доказів обліку органами Казначейства платіжних доручень про їх перерахування відповідачем зі свого рахунку відкритого в органах Казначейства, не може тлумачитись як невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором.

При проведенні розрахунків відповідач діяв у відповідності до вимог бюджетного законодавства, вчинив всі залежні від нього дії для оплати послуг, надавши відповідні платіжні доручення для їх перерахування з рахунку, відкритому в органах Казначейства.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність прострочення виконання зобов`язання відповідачем, та відповідно відсутність підстав для нарахування пені, відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення зобов`язання на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Твердження скаржника про неналежне повідомлення відповідачем про настання форс-мажорних обставин, колегія суддів інстанції вважає безпідставними, оскільки відповідачем вчинялись дії щодо перерахування коштів по договору, проте, внаслідок прийняття Порядку № 590 йому було відмовлено у проведенні платежів.

Посилання позивача на те, що норми Порядку № 590 ніяким чином не звільняють від відповідальності відповідача щодо оплати поставлених позивачем товарів, судовою колегією відхиляються так як механізм виконання в особливому режимі повноважень Казначейством та органами Казначейства, пов`язаних із здійсненням казначейського обслуговування бюджетних коштів та коштів інших клієнтів в умовах воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях визначений саме цим Порядком.

Крім того, колегія суддів зауважує на тому, що проведення платежу перебуває в прямій залежності від рішення про надання дозволу на його проведення в порядку черговості та ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунку, тобто перебуває поза межами впливу та контролю відповідача.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про те, що вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача фактично зводяться до переоцінки обставин, правильно встановлених судом першої інстанції.

В свою чергу, наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Шевченко Марини Михайлівни залишити без задоволення, рішення Господарського суду Сумської області від 22.05.2023 у справі № 920/294/23 - без змін.

Матеріали справи № 920/294/23 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.10.2023.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Є.Ю. Шаптала