ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3171/23

За позовом: Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» (49033, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 147, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНГАРД-ОПТ» (65482, м. Южне, Одеський р-н, Одеська обл, вул. Іванова, буд.9, )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Курко Ю.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: Гладка В.О.- на підставі ордеру серії АЕ № 1211648 від 03.07.2023р.;

Від відповідача: Лакотош Д.В.- на підставі ордеру серія ВН №1284624 від 18.09.2023р.

Суть спору: Позивач Приватне акціонерне товариство (далі ПрАТ) «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «АВАНГАРД-ОПТ» про стягнення заборгованості у розмірі 65 194 грн 81 коп. та 3% річних у розмірі 2 984 грн 67 коп.

Ухвалою суду від 25.07.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/3171/23, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 22.08.2023р. Ухвалою суду від 22.08.2023р. відкладено судове засідання на 14.09.2023р. Ухвалою суду від 14.09.2023р. відкладено судове засідання на 05.10.2023р. Протокольною ухвалою суду від 05.10.2023р. відкладено судове засідання на 17.10.2023р.

Позивач у справі - ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» підтримує свої позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, що надійшла до суду 27.09.2023р.,

ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 12.09.2023р., та у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 04.10.2023р.

Позивач у справі - ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» зазначає, що 14.06.2021р. між ним, як Постачальником, та ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ», як Покупцем, був укладений Договір поставки №545, згідно умов якого Постачальник зобов`язався постачати і передавати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей товар..

Відповідно до п.1.2 Договору найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна та строк оплати і поставки узгоджуються сторонами окремо. Підставою для бухгалтерського обліку господарської операції з поставки товару є первинний документ, а саме-видаткова накладна. Сторони домовились, що первинний документ підтверджує здійснення господарської операції.

Як зазначив позивач, умови п.1.2 Договору обговорені у відповідному додатку №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною.

Також, як зазначив позивач, у відповідності до п.4.1 Договору обов`язок Постачальника по передачі товару вважається виконаним в момент передачі товару Покупцю, який визначається датою накладної.

Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі або пошкодження товару, переходить до Покупця з моменту одержання товару, що підтверджується підписами на видатковій накладній (п.4.2 Договору).

ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» зазначило, що на виконання умов Договору, 30.09.2021р. поставило ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» товар належної кількості та якості на загальну суму 65 194 грн 81 коп., що підтверджується видатковою накладною №61522, підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печатками позивача та відповідача.

За умовами п.7.3 Договору Покупець зобов`язаний оплачувати реалізований товар щотижня.

При цьому, у відповідності до п.3.7 Договору у випадку, коли частина товару не була реалізованою протягом 90 днів з моменту отримання товару, Покупець має право повернути його. Постачальник зобов`язаний протягом 14 календарних днів з моменту пред`явлення Покупцем письмової вимоги, прийняти цей товар та/або замінити його. Постачальник зобов`язаний прийняти такий товар з одночасним оформленням відповідних товарно-супровідних документів

Виходячи з умов п.3.7 Договору позивач дійшов висновку про те, що кінцевим терміном для повернення товару є 29.12.2021р.

Однак, Покупець у зазначений строк товар не повернув та не направив на адресу Постачальника вимоги/пропозиції щодо повернення товару, у зв`язку із чим позивач вважає, що строком настання зобов`язання у відповідача з оплати вартості товару є 30.12.2021р.

Позивач зазначає, що Покупець своїх зобов`язань щодо оплати отриманого товару не виконав, у зв`язку із чим за ним рахується заборгованість у розмірі 65 194 грн 81 коп.

Також, ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» зазначило, що 23.03.2023р. ним було направлено на адресу ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» запит (вих.№2103/23) про надання звіту щодо реалізації товару та товарних залишків, та, з метою досудового врегулювання спору, 09.05.2023р. на адресу ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» було направлено лист (вих.№0905/23 ) про відмову від пролонгацій договору та пропозицію повернути нереалізований товар. В подальшому, 12.06.2023р. на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу (вих.№1206/23) про сплату заборгованості. Проте, всі зазначені листи та вимоги було проігноровано, що стало підставою для звернення позивача до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі цієї норми законодавства, позивач нарахував відповідачу за період прострочення з 31.12.2021р. до 10.07.2023р. 3% річних у розмірі 2 984 грн 67 коп., які також просить суд стягнути з відповідача.

У якості нормативного обґрунтування посилається на положення ст.509,525, 526, 530, 692 Цивільного кодексу України, ст.193, 220,222 Господарського кодексу України.

Щодо посилання відповідача у справі у якості підстав невиконання ним своїх зобов`язань за Договором на наявність форс-мажорних обставин у вигляді введення в Україні воєнного стану у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, позивач зауважив, що строк оплати товару настав ще до введення в Україні воєнного стану, і, враховуючи положення п.10.3 Договору та судову практику, єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати України».

При цьому, позивач послався на постанову Верховного Суду від 17.08.2022р. у справі №922/854/21, у якій зроблено висновок про те, що не є достатнім формальне посилання на лист Торгово-промислової палати, оскільки суд має досліджувати докази у сукупності.

ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» проти позову ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» заперечує, посилаючись на те, що місцезнаходженням відповідача та розподільчого складу, на який було здійснено поставку товару, є м. Херсон, і зміну місцезнаходження підприємства було проведено лише 19.05.2023р. У період з 24.02.2022р. по 11.11.2022р. м. Херсон та Херсонська область були окуповані військами Російської Федерації, а частина Херсонської області і до цього часу залишається окупованою.

Відповідач зазначає, що у зв`язку із обмеженнями щодо здійснення розрахунків з підприємствами згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», що знаходяться на окупованій території, у період окупації м. Херсон ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» не мало змоги здійснювати розрахунки.

Також, відповідач зазначив, що відповідно до п.7.3 Договору поставки №545 Покупець зобов`язаний оплачувати реалізований товар щотижня.

Але, у період окупації м. Херсон відбулося заволодіння майном ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» (у тому числі документацією бухгалтерського та фінансового обліку) збройними формуваннями російської федерації і по даному фату відкрито кримінальне провадження №00002888. Крім того, 14.12.2022р. за місцем розташування складу, де зберігався товар, в результаті вибуху внаслідок потрапляння боєприпасу виникла пожежа у складському приміщенні, в результаті чого товар, поставлений на цей склад було знищено. Факт пожежі підтверджується Актом про пожежу та інформацією про найменування та вартість знищеного товару.

Посилаючись на п.10.2 Договору, лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р., відповідач вважає, що у даному випадку існує причинно-наслідковий зв`язок між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання за Договором, у зв`язку із чим зобов`язання відповідача по оплаті за реалізований товар згідно п.7.3 Договору ще не наступили, оскільки не було факту реалізації товару через форс-мажорні обставини.

Крім того, відповідач зауважив, що відповідно до п.10.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань по Договору, якщо таке невиконання виявилось наслідком обставин непереборної сили, які сторона не може передбачити або запобігти ( пожежа. Затоплення, бастування, терористичний акт та інші обставини, які знаходяться поза контролем сторін, що перешкоджають виконанню зобов`язань по даному Договору), які з`явились після укладення даного Договору.

Відповідно до п.10.2 Договору у випадку настання обставин, передбачених п.10.1 строк виконання зобов`язання стороною своїх зобов`язань по даному Договору переноситься відповідно часу, на протязі якого діють ці обставини та їх наслідки. У випадку якщо форс-мажорні обставини настали і діють більш ніж 6 місяців, будь-яка із сторін має право у односторонньому порядку розірвати даний Договір.

Також, відповідач зазначив, що враховуючи лист ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» №0905/23 від 09.05.2023р. Договір поставки №545 від 14.06.2021р. є розірваним, у зв`язку із чим обов`язки, виходячи з положень ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України, вважає, що всі зобов`язання ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» за цим Договором припинилися.

ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» також вважає, що позивач звернувся до суду з неналежним способом захисту нібито порушеного права (стягнення грошових коштів), натомість, як мав звернутися з вимогою щодо повернення переданого майна на підставі ст.1212Цивільного кодексу України, враховуючи те, що правовідносини між сторонами припинилися.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, суд встановив, що 14.06.2021р. між ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ», як Постачальником, та ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ», як Покупцем, був укладений Договір поставки №545, згідно умов якого Постачальник зобов`язався постачати і передавати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей товар. Договір укладений з протоколом розбіжностей.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі Договору поставки №545 від 14.06.2021р. між сторонами склалися правовідносини щодо купівлі-продажу товару.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.11.5 Договору даний Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 14.06.2022р. Договір підлягає автоматичній пролонгації а кожний наступний календарний рік у випадку, якщо жодна із сторін не відмовиться письмово від пролонгації не менше ніж за 14 днів до дати закінчення Договору.

У п.1.2 Договору сторони домовилися. що найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна та загальна вартість, строки поставки узгоджуються сторонами окремо. Підставою для бухгалтерського обліку господарської операції з поставки товару є первинний документ, а саме-видаткова накладна. Сторони домовилися, що первинний документ підтверджує здійснення господарської операції.

Згідно п.2.1 договору поставка товару здійснюється на підставі заявки Покупця ( в рамках Специфікації), в якій повинно бути вказано, асортимент замовленого товару, його кількість та необхідний термін поставки.

За умовами п.2.5 Договору базис поставки за цим Договором визначається сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2020 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору поставки. Поставка товару здійснюється на умовах DDP склад Покупця, за рахунок та транспортом Постачальника.

При цьому, відповідно до п.3.7.1 Договору поставка товару підтверджується актом приймання-передачі товару та/або видатковою накладною, котрі уповноважені представники сторін підписують в момент поставки товару Покупцеві.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» було поставлено ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» товар за видатковою накладною №61522 від 30.09.2021р. на суму 65 194 грн 80 коп. (у тому числі ПДВ 10 865 грн 80 коп.), проти чого відповідач у справі не заперечує.

За загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції. Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2020р. у справі №910/14900/19.

Необхідно зазначити, що накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується. Отже, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами. Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2019р. у справі №915/905/16.

Відповідно до п.7.3 Договору Покупець зобов`язаний оплачувати реалізований ним товар щотижня.

Оплата товару здійснюється на розрахунковий рахунок Постачальника, зазначений у розділі 12 Договору ( п.7.4 Договору).

Отже, оплата товару за згодою сторін здійснюється з відстрочкою платежу.

Покупець, за необхідністю, надає Постачальнику звіт із зазначенням кількості реалізованого товару та вказує товарні залишки на дату формування звіту. Такий звіт подається Покупцем у електронному вигляді засобами електронної пошти, по факсу та у інший спосіб (п.7.7 Договору).

За умовами п.4.2 Договору поставки №812 право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі або пошкодження товару переходить до Покупця з моменту одержання товару, що підтверджується підписами на видатковій накладній.

Крім того, у п.3.7 Договору сторони домовилися., що у випадку, коли частина товару не була реалізованою протягом 90 днів з моменту отримання товару, Покупець має право повернути його. Постачальник зобов`язаний протягом 14 календарних днів з моменту пред`явлення Покупцем письмової вимоги, прийняти цей товар та/або замінити його. Постачальник зобов`язаний прийняти такий товар з одночасним оформленням відповідних товарно-супровідних документів

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вже зазначалося вище, товар за видатковою накладною №61522 на суму 65 194 грн 80 коп. був поставлений відповідачу 30.09.2021р. і саме з цієї дати право власності на товар перейшло до Покупця, який був зобов`язаний або здійснити його реалізацію та оплатити вартість товару Постачальнику, або повернути отриманий товар протягом 90 денного строку з цієї дати ( до 30.12.2021р.).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, з урахуванням положень ст.655 Цивільного кодексу України та п.4.2 Договору, підставою для оплати вартості отриманого товару є факт такого отримання.

У даному випадку суд погоджується з позицією позивача у справі щодо виникнення у відповідача у будь-якому випадку обов`язку щодо оплати вартості отриманого товару після спливу 90-денного строку, у який Покупець мав право повернути нереалізований товар, адже, будучи власником товару і не маючи можливості його повернути Постачальнику, Покупець отримав повне право на розпорядження таким товаром на власний розсуд.

За матеріалами справи, ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» свого зобов`язання щодо оплати отриманого товару не виконало.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 65 194 грн 81 коп.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» заборгованості у розмірі 492 832 грн 50 коп.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин у вигляді військової агресії Російської Федерації та неможливість здійснення господарської діяльності і втрату майна у зв`язку із цим, адже, ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» мало довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними форс-мажорними обставинами та спричиненими у зв`язку із цими обставинами, що унеможливили виконання господарських зобов`язань ( у даному випадку, Договору поставки №545 від 14.06.2021р.).

Але, з наданих ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» копій документів вбачається лише те, що Товариство було орендарем частини нежитлового приміщення площею 100 кв.м, за адресою: м. Херсон, вул.Кольцова,57 зі строком дії договору по 31.07.2023р.; 14.12.2022р. у складських приміщеннях ТОВ «ПМК-19» за адресою: м. Херсон, вул.Кольцова,57, сталася пожежа внаслідок потрапляння боєприпасу; ТОВ «ПМК-19» повідомило про те, що внаслідок пожежі ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» спричинено збитки на суму 22 597 611 грн 48 коп у зв`язку із знищенням (пошкодженням) пральних машин, водонагрівачів електричних, гіпсокартонних систем.

Зазначені документи самі по собі, на думку суду, не є належними та допустимими доказами знищення внаслідок пожежі у зв`язку із потраплянням боєприпасу навіть у орендованому ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» приміщенні саме товару, поставленого ПрАТ «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» згідно видаткової накладної №61522 від 30.09.2021р., адже, ТОВ «АВАНГАРД-ОПТ» не доведено документами бухгалтерського обліку та іншими доказами, що саме цей товар знаходився станом на 14.12.2022р. у цьому приміщенні.

Крім того, ТОВ «ПМК-19» не є експертною установою або суб`єктом оціночної діяльності, отже, не може встановлювати розмір збитків, спричинених внаслідок пожежі.

Суд також звертає на те, що відповідно до ч.1 ст.668 Цивільного кодексу України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 2 984 грн 67 коп., нарахованих за період з 31.12.2021р. до 10.07.2023р., суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги, адже, дійсно, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо позиції відповідача про невірно обраний позивачем спосіб захисту, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту порушених прав та інтересів та, зокре6ма, встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз наведеної норми дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. При цьому, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ч.4 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Отже, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

За таких обставин, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням. У розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод „ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Як вже зазначалося судом вище, суд у даній справі дійшов висновку про наявність порушеного права позивача, який не отримав того, на що розраховував при укладанні Договору поставки №545 від 14.06.2021р., а саме не отримав оплати за поставлений товар. При цьому, виходячи з положень Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини щодо купівлі-продажу, належним способом захисту порушеного права продавця товару є саме стягнення заборгованості за поставлений товар.

При цьому, суд вважає хибною позицію відповідача у справі щодо відсутності у нього зобов`язання щодо оплати за отриманий товар у зв`язку із припиненням договірних відносин, адже, обов`язок щодо оплати виник ще у період існування договірних відносин.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНГАРД-ОПТ» про стягнення заборгованості у розмірі 65 194 грн 81 коп. та 3% річних у розмірі 2 984 грн 67 коп.- задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНГАРД-ОПТ» (65482, м. Южне, Одеська обл., вул. Іванова, буд.9, ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПОЛІМЕРМАШ» (49033, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 147, ) заборгованість у розмірі 65 194 грн 81 коп., 3% річних у розмірі 2 984 грн 67 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 23 жовтня 2023 р.

Суддя Н.В. Рога