ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 жовтня 2023 року Справа № 903/907/23
Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/907/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західземлепроект» до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Любомльське лісове господарство» про стягнення 687350,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

26.08.2023 ТОВ «Західземлепроект» надіслало на адресу суду позовну заяву до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Любомльське лісове господарство» про стягнення 687350,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №212 від 01.07.2021.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 31.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалу суду надіслано поштовим зв`язком на адресу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, вул. Шота Руставелі, 9А, м.Київ) та отримано 07.09.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №887. Строк для подання відзиву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до 22.09.2023.

Також, ухвалу суду надіслано на адресу Філії "Любомльське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (44300, вул. Незалежності, 64, м. Любомль, Волинська область) та отримано відповідачем 05.09.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №361. Строк для подання відзиву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до 20.09.2023.

14.09.2023 представник Філії "Любомльське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки, на даний час оплати за договірними зобов`язаннями здійснюються відповідно до договорів та виставлених рахунків - фактур, що підписані обома сторонами та скріплені печатками, згідно сформованого Реєстру платежів, який формується щотижнево і подається на погодження до Підприємства. Оскільки, рахунки не були належним чином поданні Виконавцем то їх не було включено у Реєстр платежів, що у свою чергу призвело до відсутності оплати та порушення виконання умов договору.

04.10.2023 на адресу суду надійшло клопотання представника Філії "Любомльське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", яким долучено до матеріалів справи копію довіреності №2798 від 21.12.2022 на представництво інтересів.

Позивач відзив отримав 26.09.2023, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту АТ "Укрпошта" № 706.

Отже, строк для подачі відповіді на відзив до 29.09.2023.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2021 між Державним підприємством «Любомльське лісове господарство» (як Замовником, далі відповідача) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» (як Виконавцем, далі позивач) укладено договір №212 на виконання робіт (послуг) із землеустрою (далі договір, а.с.9-10).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 договору, Виконавець зобов`язується виконати Замовникові роботи (послуги), виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 6269,00 га згідно додатку №2 до цього договору, а відповідач - прийняти і оплатити такі роботи (послуги) за цінами, що визначені у Протоколі погодження договірної ціни (додаток №1).

Згідно з пунктом 2.2 договору, ціна договору по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок становить 1567250,00 грн., в т.ч. 20% ПДВ 261208,33 грн по твердих діючих на день підписання договору, розцінках.

Пунктом 3.1 договору узгоджено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів. А пунктом 4.1 договору встановлено строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання договору, закінчення -31.12.2021.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.3 договору, приймання-передача робіт (послуг) за договором оформляється актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), який підписується сторонами. По завершенні робіт (послуг) Виконавець передає Замовнику результати виконаних робіт (послуг) та два примірники Акта здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг). Замовник зобов`язаний протягом трьох робочих днів підписати Акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та передати його Виконавцю або направити Виконавцю письмові зауваження до роботи (послуги).

В пункті 10.1 договору сторони узгодили, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.

Протоколом погодження договірної ціни, який є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною, сторони підтвердили, що між ними досягнуто згоди про розмір договірної ціни в сумі 1567250,00 грн., в т.ч. 20% ПДВ 261208,33 грн (а.с.11).

Додатком №2 договору, який є також його невід`ємною частиною, сторони узгодили перелік документації із землеустрою по земельних ділянках на території Любомльського лісництва (Любомльський район) орієнтовною площею 6269,00 га з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства, вартість робіт 1567250,00 грн., в т.ч. 20% ПДВ 261208,33 грн (а.с.12).

31.12.2021 між ДП «Любомльське лісове господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №1/01 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №212 від 01.07.2021 (а.с.13). Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1,10.1., а саме:

« 4.1. Строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання додаткової угоди до договору, закінчення - 19.09.2022.

10.1 Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 19.09.2022, а в частині розрахунків - до їх повного виконання».

19.09.2022 між ДП «Любомльське лісове господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №1 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №212 від 01.07.2021 (а.с.16), якою сторони внесли зміни до пунктів 1.2, 2.2, 4.1, 4.4, 10.1 та до додатків №1 та №2.

Так, найменування робіт (послуг): виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 2830,00 га згідно додатку №2 до цього договору (п. 1.2).

Ціна цього договору по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в кількості 15 шт. становить 707500,00 грн., в т.ч. 20% ПДВ 117916,67 грн (п. 2.2).

Строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання додаткової угоди до договору, закінчення - 30.12.2022 (п.4.1).

Після завершення робіт (послуг) Замовнику передаються наступні матеріали: технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 2830,00 га згідно додатку №2 в двох примірниках, яка має обов`язково містити кадастрові плани об`єктів (п.4.4).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30.12.2022, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1).

Договір доповнено пунктом 10.3 про те, що реорганізація сторін договору не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору та він зберігає свою чинність для їх правонаступників.

Протоколом погодження договірної ціни сторони підтвердили досягнення згоди про розмір погодження ціни в сумі 707500 грн. 00 коп. (додаток №1 до договору, а.с.14).

Додаток №2 до договору: Перелік документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території на території Любомльського лісництва (Любомльський район) орієнтовною площею 2830,00 га з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства, вартість робіт 707,500,00 грн. (а.с.15).

03.01.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі директора філії «Любомльське лісове господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №2/1 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №212 від 01.07.2021 (а.с.17).

Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1, 10.1., а саме:

«п.4.1. договору: строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання додаткової угоди до договору, закінчення -31.12.2023.

п.10.1 договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30.12.2023, а в частині розрахунків - до їх повного завершення».

04.01.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі директора філії «Любомльське лісове господарство» та ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» підписано додаткову угоду №2 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №212 від 01.07.2021 (а.с.18-20).

Цією угодою сторони внесли зміни в договір, а саме змінили преамбулу договору та виклали її в такій редакції:

«Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі директора філії «Любомльське лісове господарство» Туревича Володимира Сергійовича, що діє на підставі Положення про філію «Любомльське лісове господарство» та довіреності, посвідченої Рудик В. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 21.12.2022 з реєстровим №2798 (надалі - Замовник) з однієї сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» в особі директора Івана Ярославовича Ірзи, що діє на підставі Статуту та проводить роботи (послуги) на підставі ліцензії на проведення робіт із землеустрою та землеоціночних робіт серії АД№076080 від 06.09.2012 (далі - Виконавець), з іншої сторони, іменовані разом - Сторони, а кожен окремо - Сторона, уклали цей договір про наступне:».

Сторони також внесли зміни в преамбулу додатку №1 та в розділ XII Договору «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін».

На виконання умов договору ТОВ «ЗАХІДЗЕМЛЕПРОЕКТ» надало послуги з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості):

1) площею 386,00 га, які розташовані на території Ковельського району Волинської області, а Замовник - ДПСГГІ «Ліси України» філія «Любомльське лісове господарство» прийняло відповідні роботи із зазначенням про те, що документація відповідає умовам договору, належним чином оформлена і передана Замовнику, що підтверджується Актом від 01.08.2023 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) по договору №212 від 01.07.2021. Відповідний акт підписаний та скріплений печатками сторін. Згідно із зазначеним Актом вартість виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в кількості 1 шт. складає 96 500 грн. 00 коп. (а.с.21).

2) площею 2363,4000 га, які розташовані на території Ковельського району Волинської області, а Замовник - ДПСГП «Ліси України» філія «Любомльське лісове господарство» прийняло відповідні роботи із зазначенням про те, що документація відповідає умовам договору, належним чином оформлена і передана Замовнику, що підтверджується Актом від 01.08.2023 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) по договору №212 від 01.07.2021. Відповідний акт підписаний та скріплений печатками сторін. Згідно із зазначеним Актом вартість виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в кількості 13 шт. складає 590 850 грн. 00 коп. (а.с.22).

Разом по договору надано послуг згідно із зазначеними актами на суму 687350,00 грн.

Отже, надання послуг оформляється актом виконаних робіт (наданих послуг), який підписується обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті, і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Підписання замовником акта виконаних робіт, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні і які відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За визначенням статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Отже, відтиск печатки є свідченням участі особи в здійсненні господарської операції (ВС в постанові №916/922/19 від 29.01.2020).

Як слідує з матеріалів справи, станом на день звернення до суду розрахунок за надані послуги згідно із зазначеним вище Актом від 01.08.2023 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) по договору №212 від 01.07.2021 на загальну суму 117000,00 грн. замовником не здійснено.

Пунктом 3.1 договору узгоджено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів.

Відповідно до п. 3.1 договору останній день оплати становив 11.08.2023 (що є робочим банківським днем). Відтак, основна сума боргу по договору є простроченою.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо доводів відповідача, що на даний час оплати за договірними зобов`язаннями здійснюються відповідно до договорів та виставлених рахунків - фактур, що підписані обома сторонами та скріплені печатками, згідно сформованого Реєстру платежів, який формується щотижнево і подається на погодження до Підприємства. Вказує, що рахунки не були належним чином поданні Виконавцем то їх не було включено у Реєстр платежів, що у свою чергу призвело до відсутності оплати та порушення виконання умов договору.

Разом з цим, за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925'2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 №915/641/19.

Як слідує з договору №212 від 01.07.2021, додаткових угодах до нього, а також в акта від 01.08.2023 здачі-приймання виконаних робіт до договору, зазначено усі необхідні реквізити, в тому числі, і номер розрахункового рахунку, для здійснення оплати отриманих відповідачем послуг, тому сама лише відсутність виставлених рахунків-фактури не може бути підставою для відмови у позові з огляду на ненастання через це строку оплати наданих послуг.

Суддів визнає помилковим посилання відповідача на відсутність рахунку-фактури, як на доказ оплати за послуги позивачу, оскільки самі лише рахунки-фактури не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з надання послуг, не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального виконання робіт, а отже, як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 687350,00 грн заборгованості.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 10310,25 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (вул.Шота Руставелі,9, м.Київ, 01601, ) в особі філії «Любомльське лісове господарство» (вулиця Незалежності,64, м.Любомль, Волинська область, 44300, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Західземлепроект» (вулиця Героїв УПА, м.Львів, 79015, ) 687350,00 грн. (шістсот вісімдесят сім тисяч триста п`ятдесят гривень) заборгованості та 10310,25 грн. (десять тисяч триста дес`ять гривень 25 коп) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар