РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2023Справа № 910/10751/23
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп", м. Київ

до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф", м. Київ

про стягнення 3 110,74 грн -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.07.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (відповідач) суми заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 2 043,94 грн, суми пені в розмірі 393,67 грн, суми штрафу в розмірі 143,07 грн, суми 3% річних в розмірі 77,78 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 452,28 грн, що виникла на підставі Договору про постачання електричної енергії споживачу №3/8-40/2021 від 01.06.2021 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2023 року матеріали справи №910/10751/23 було передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою від 19.07.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

31.07.2023 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 21.08.2023 року позовну заяву прийняти до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №855 отримав ухвалу суду від 21.08.2023 про відкриття провадження у справі 28.08.2023.

12.09.2023 року (в строк визначений судом) відповідачем надіслано засобами поштового зв`язку до суду відзив на позовну заяву (відзив судом отримано 19.09.2023 року), в якому зазначено, що між сторонами укладено Додаткову угоду від 30.12.2021 року, в якій зазначено, що загальна несплачена вартість по Договору становить 43 669,84 грн. Вказану суму відповідачем повністю сплачено, а тому позовні вимоги є необгрунтованими.

22.09.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем перевищено прогнозоване споживання електричної енергії і на суму різниці (сума оплаченої електричної енергії за мінусом суми спожитої електричної енергії) відповідачу було виставено корегуючий акт та рахунок на оплату.

06.10.2023 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що саме на позивача покладено обов`язок фіксування фактичних даних показників засобу вимірювальної техніки та їх передачі адміністратору комерційного обліку. Саме такі дані є підставою для коригування взаєморозрахунків між сторонами. Однак, враховуючи, що сторонами у Додатковій угоді від 30.12.2021 року визначено остаточну вартість та кількість поставленої енергії, а основний Договір припинив свою дію, підстави для сплати додаткових коштів відсутні.

17.10.2023 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що позивач є постачальником електричної енергії, а не постачальником послуг комерційного обліку. При цьому, у випадку отримання від ОСР інформації щодо коригувань обсягів постачання, розподілу, споживання електричної енергії, позивач, як постачальник електричної енергії, здійснює коригування розрахунків з контрагентом (споживачем електричної енергії), що і було здійснено в межах даної справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Трейд Груп" (постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (споживач) було укладено Договір №3/8-40/2021 про постачання електричної енергії споживачу (надалі - Договір), відповідно до п. 2.2. якого постачальник зобов`язуєжться здійснюваи поставку споживачу електричної енергії для потреб електроустановок споживача, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість спожитої (купленої) електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 3.1. Договору строк (термін) поставки електричної енергії з дати підписання договору по 31.12.2021 року включно.

Споживач протягом 5 робочих днів після розрахункового (звітного) періоду (календарного місяця) надає показники приладу обліку електричної енергії шляхом надсилання електронноюпоштою постасчальнику. (п. 5.4. Договору).

Згідно з п. 5.10. Договору оплата товару за цим Договором має бути здійснена споживачем протягом 15 робочих днів з моменту отримання розрахункових документів споживачем.

Договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних зобова`язань. (п. 14.1. Договору).

30.12.2021 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до п. 1 якої загальна вартість даного договору складає 43 669,84 грн, в т.ч. ПДВ 7 278,31 грн.

Як зазначено в позові, у зв`язку з перевищення межі граничного обсягу зобов`язання, відповідачем в грудня 2021 року було спожито електричної енергії в розмірі 3379 кВт/год, вартість якої становить 11 928,29 грн.

Так, актом приймання-передачі електричної енергії №6 від 31.12.2021 року сторонами погоджено, що спожита відповідачем в грудні 2021 року електроенергія становить 2800 кВт/год вартістю 9 884,35 грн.

Суму в розмірі 9 884,35 грн. відповідачем оплачено згідно платіжної інструкції №1066 від 30.12.2021 року (виписка по рахунку відповідача).

Однак, як вбачається з позовної заяви та підтверджується листом №008/100/7218 від 26.07.2023 року ПАТ «ДТЕК регіональні електромережі», як оператора системи розподілу, споживачу - Комунальному некомерційниму підприємству Київської обласної ради "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" в грудні 2021 року розподілено електричну енергію в розмірі 3379 кВт/год.

У зв`язку із тим, що відповідачем оплачено спожиту електричну енергію за грудень 2021 року в розмірі 2800 кВт/год, а не 3379 кВт/год, на суму різниці між обсягами спожитої електричної енергії та оплаченої електричної енергії позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату №112056 від 31.12.2021 року на суму 2 043,94 грн (579 кВт/год) та корегуючий акт №2 від 31.12.2021 року на суму 2 043,94 грн (579 кВт/год).

Відовідачем вказаний рахунок та акт оплачено не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 2 043,94 грн, суму пені в розмірі 393,67 грн, суму штрафу в розмірі 143,07 грн, суму 3% річних в розмірі 77,78 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 452,28 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначає, що оскільки між сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 30.12.2021 року, в якій зазначена кінцева сума по Договору в розмірі 43 669,84 грн, і вона повністю оплачена відповідачем, позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до преамбули вказаного Закону, він визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема договір про постачання електричної енергії споживачу.

Частинами першою та другою статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

За приписом пункту 3.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ) постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до Законів України "Про ліцензування видів господарської діяльності", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та "Про ринок електричної енергії" Товариство з обмеженою відповідальністю "Енержі Трейд Груп" (позивач) є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно з постановою НКРЕКП №1409 від 13.11.2018.

Спір у даній справі виник у зв`язку із не дотриманням відповідачем встановленого у Договорі порядку розрахунків за електроенергію, спожиту в період чинності Договору, а саме в грудні 2021 року.

Згідно з п. 4.7 ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі:

1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Дослідивши умови пункту 3 Комерційної пропозиції, суд встановив, що сторони обрали порядок розрахунків - післяплата.

За змістом пунктів 4.8, 4.9 ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

У разі застосування порядку розрахунків плановими платежами величина планового платежу (або порядок її визначення), терміни здійснення планових платежів та остаточного розрахунку, початок та тривалість розрахункового періоду, кількість планових періодів, що входять до складу розрахункового періоду, та їх тривалість зазначаються у комерційній пропозиції електропостачальника. Після закінчення розрахункового періоду, обумовленого в комерційній пропозиції, здійснюється коригування обсягів оплати, що була здійснена за цей розрахунковий період, відповідно до фактичного обсягу спожитої електричної енергії протягом відповідного розрахункового періоду.

Так, як вже зазначалось вище, Актом приймання-передачі електричної енергії №6 від 31.12.2021 року сторонами підтверджено, що спожита відповідачем в грудні 2021 року електроенергія становить 2800 кВт/год вартістю 9 884,35 грн.

Відповідно до наданих відповідачем виписок по його рахунку, суму в розмірі 9 884,35 грн останнім оплачено згідно платіжної інструкції №1066 від 30.12.2021 року, що не заперечено позивачем.

При цьому, в грудні 2021 року відповідачу було розподілено електричну енергію в розмірі 3379 кВт/год, тобто в більшому розмірі ніж оплачено відповідачем.

Означена обставина підтверджується листом №008/100/7218 від 26.07.2023 року оператора системи розподілу ПАТ «ДТЕК регіональні електромережі», в якому зазначено, що споживачу (Комунальному некомерційниму підприємству Київської обласної ради "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф") в грудні 2021 року розподілено електричну енергію в розмірі 3379 кВт/год.

У зв`язку із тим, що відповідачем оплачено спожиту електричну енергію за грудень 2021 року в розмірі 2800 кВт/год (на 579 кВт/год менше ніж спожито), на суму різниці між обсягами спожитої електричної енергії та оплаченої електричної енергії позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату №112056 від 31.12.2021 року на суму 2 043,94 грн та корегуючий акт №2 від 31.12.2021 року на суму 2 043,94 грн.

При цьому, судом приймаються твердження відповідача щодо того, що відповідно до Додаткової угоди №1 до Договору від 30.12.2021 року загальна вартість даного договору складає 43 669,84 грн, яка відповідачем в повному обсязі оплачена.

Однак, відповідачем не взято до уваги, що Договором, зокрема пунктом 2.3., передбачено прогнозований обсяг закупівлі електричної енергії, проте, остаточний розрахунок по Договору здійснюється за фактно спожиту електричну енергію.

Так, як зазначалось вище, Правилами роздрібного ринку електричної енергії (п. 4.9.) визначено, що після закінчення розрахункового періоду, обумовленого в комерційній пропозиції, здійснюється коригування обсягів оплати, що була здійснена за цей розрахунковий період, відповідно до фактичного обсягу спожитої електричної енергії протягом відповідного розрахункового періоду.

Таким чином, у зв`язку із фактичним споживанням відповідачем електричної енергії в грудні 2021 року в розмірі 3379 кВт/год, при тому, що оплачено було лише 2800 кВт/год спожитої електричної ененргії, позивачем правомірно виставлено до оплати відповідачу рахунок на оплату №112056 від 31.12.2021 року та корегуючий акт №2 від 31.12.2021 року на суму 2 043,94 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За приписами частин першої та другої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 5.10. Договору передбачено, що оплата товару за цим Договором має бути здійснена споживачем протягом 15 робочих днів з моменту отримання розрахункових документів споживачем.

Враховуючи виклалене вище та вказану умову Договору, строк для оплати вартості спожитої електричної енергії настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Однак, доказів погашення грошових зобов`язань за Договором матеріали справи не містять.

Відтак, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу у повному обсязі відповідач не надав, суд встановив наявність у нього перед позивачем заборгованості в загальному розмірі 2 043,94 грн, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 393,67 грн та суму штрафу в розмірі 143,07 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно пункту 6. Комерційної пропозиції (Додаток №2 до Договору) розмір пені за порушення строку оплати або штраф в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, за кожен день прострочення, а у разі порушення строків розрахунків більше ніж на один місяць - у розмірі 7% від суми прострочення.

Необхідно зазначити, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір передбачено ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позиція викладена в постанові Верховного суду від 8 грудня 2018 №908/639/18.

Правовий аналіз вказаного, що також викладено у рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013, дає підставу стверджувати, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань може бути застосовано як штраф так і пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час згідно з нормою ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 343 ГК України, платники і одержувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі установ банку. Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі затримки зарахування грошових надходжень на рахунок клієнта банки сплачують на користь одержувачів грошових коштів пеню у розмірі, що передбачається угодою про проведення касово-розрахункових операцій, а за відсутності угоди про розмір пені - в розмірі, встановленому законом. Платник зобов`язаний самостійно нараховувати пеню на прострочену суму платежу і давати банку доручення про її перерахування з наявних на рахунку платника коштів.

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок суми пені та штрафу і визнано його обґрунтованим та таким, що відповідає зазначеним вище нормам, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума штрафу в розмірі 143,07 грн та сума пені в розмірі 393,67 грн.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 77,78 грн суми 3% річних та 452,28 грн суми інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 77,78 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 452,28 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 2 043,94 грн, сума штрафу в розмірі 143,07 грн, сума пені в розмірі 393,67 грн, сума 3% річних в розмірі 77,78 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 452,28 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 2 435,90 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (ідентифікаційний код 34002938, місцезнаходження: 04107, м. Київ, вул. Багговутівська, буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» (ідентифікаційний код 36716332, місцезнаходження: 01010, м. Київ, вул. І.Мазепи, буд. 6) суму боргу в розмірі 2 043,94 грн (дві тисячі сорок три гривни 94 копійки), суму пені в розмірі 393,67 грн (триста дев`яносто три гривни 67 копійок), суму штрафу в розмірі 143,07 грн (сто сорок три гривни 07 копійок), суму 3% річних в розмірі 77,78 грн (сімдесят сім гривнень 78 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 452,28 грн (чотириста п`ятдесят дві гривни 28 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 435,90 грн (дві тисячі чотириста тридцять п`ять гривень 90 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ