СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

23 жовтня 2023 року м. Харків Справа № 905/721/23

Східний апеляційний господарський суд у складі: суддя Лакіза В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м. Авдіївка, Донецька область (вх.№2114 Д/2)

на рішення Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 (суддя Говорун О.В.)

за позовом Державного підприємства "Донецький експертно-технічний центр Держпраці", м. Мирноград, Донецька область

до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м. Авдіївка, Донецька область

про стягнення 344 462,90 грн,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Державне підприємство "Донецький експертно-технічний центр Держпраці" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" про стягнення 344462,90 грн з яких, сума основного боргу 263 266,20 грн, пеня 19 130,76 грн, інфляційні втрати 55 249,92 грн, 3% річних - 6 816,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору №645/21Тн/1704 від 16.08.2021 в частині оплати виконаних позивачем робіт.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" на користь ДП "Донецький експертно-технічний центр Держпраці" заборгованість у розмірі 263 266,20 грн, пеню у розмірі 19 130,74 грн, 3 % річних у розмірі 6 816,02 грн, інфляційні втрати у розмірі 55249,92 грн та витрати з оплати судового збору у розмірі 5166,94 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Державного підприємства "Донецький експертно-технічний центр Держпраці" до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" про стягнення суми основного боргу за договором №645/21Тн/1704 від 16.08.2021 у сумі 263 266,20 грн, пені у сумі 19 130,76 грн, інфляційних збитків у розмірі 55249,92 грн та 6 816,02 грн 3% річних відмовити у повному обсязі.

Одночасно апелянт просить, у разі якщо суд прийде до висновку, що заявлена до стягнення сума процентів річних та пеня підлягають стягненню, зменшити розмір процентів річних до 10 % від суми, що підлягає стягненню та зменшити суму пені до 5 %.

Також скаржником надано клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до дати розгляду апеляційної скарги.

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.10.2023, відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, витребувано у Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/721/23; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи; копію ухвали надіслано апелянту та Господарському суду Донецької області.

18.10.2023 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Дослідивши апеляційну скаргу та додані до неї документи, суддя-доповідач дійшов висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначені розміри ставок судового збору, що справляється з апеляційних і касаційних скарг на судові рішення.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п.п. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду 16.11.2022 у справі № 916/228/22.

Враховуючи майновий характер спору, ціна позову у даній справі становить 344 462,90 грн. Таким чином, розмір судового збору, що підлягав сплаті позивачем за подання позову становить 5 166,94 грн (1,5% від ціни позову). Розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги становить 7 750,42 ( 5 166,94 грн х 150%= 7 750,42 грн).

З матеріалів справи вбачається, що апеляційну скаргу подано через підсистему «Електронний суд», тобто застосовується понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8. Отже, за подання апеляційної скарги апелянт мав сплатити судовий збір у розмірі: 7 750,42 грн х 0,8 = 6 200,34 грн.

В порушення п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України скаржником до матеріалів апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору, натомість подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до дати розгляду апеляційної скарги.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що на теперішній час відповідач не здійснює господарську діяльність і знаходиться у дуже скрутному фінансовому стані; підприємство частково зруйноване у результаті бойових дій; у місті Авдіївка підприємство відповідача повністю припинило свою господарську діяльність.

Зазначає, що Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Станом на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану. Листом за вих.№2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгова промислова палата України засвідчила настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25.04.2022 року №75 місто Авдіївка віднесено до територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації.

Скаржник повідомляє, що місто Авдіївка - місце здійснення господарської діяльності відповідача та місце знаходження підприємства та виробничих потужностей до початку війни. Під час військових дій на території міста Авдіївка внаслідок обстрілів фактично знищені виробничі потужності підприємства, офісні приміщення, бухгалтерська та інша документація. Суттєва кількість працівників підприємства продовжує знаходитись на тимчасово окупованій території та зв`язок з ними втрачений, підприємство має значні труднощі щодо відновлення документів, здійснення всіх видів платежів. Відповідач не здійснює господарську діяльність взагалі.

Посилаючись на ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та наведені у клопотанні обставини, апелянт просить суд врахувати, що загальновідомими є обставини окупації міста Авдіївка та подій, що мали місце на підприємстві відповідача, які свідчать про скрутний фінансовий стан апелянта на момент подання апеляційної скарги. У зв`язку з цим, просить суд визнати такі обставини винятковими.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, обставини зруйнування виробничих потужностей відповідача внаслідок військових дій та знаходження їх в зоні, окупованій російською федерацією, скаржник просить суд надати можливість реалізувати процесуальне право на оскарження судового рішення, передбачене Конституцією України.

Розглянувши клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 7 ГПК України передбачено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно із частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України "Про судовий збір", норма якої є спеціальною.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено право суду враховуючи майновий стан сторони за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З огляду на наведене, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

В той же час, суд зазначає, що наведеними правовими нормами статті 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, відстрочити сплату судового збору.

Зокрема, виходячи з положень ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд наділений правом відстрочення, зменшення та звільнення від сплати судового збору в такому випадку:

1) за клопотанням фізичних осіб, тільки за наявності певних умов, або

2) якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Цей перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що норми пунктів 1 та 2 частини 1 статті 8 Закону "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а норми пункту 3 частини 1 цієї статті можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 48 постанови від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 зазначила, що "юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату…".

Проте, відповідно до пункту 37 цієї постанови навіть за наявності умов для відстрочення сплати судового збору, таке відстрочення за змістом статті 8 Закону України "Про судовий збір" є правом, а не обов`язком суду.

З урахуванням положень ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд наділений правом відстрочення, зменшення та звільнення від сплати судового збору лише, щодо фізичних осіб за наявності певних умов та юридичних осіб за наявності підстав визначених п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", тобто якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Як свідчать матеріали справи предметом спору у даній справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Також, положення пунктів 1, 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію. За таких обставин підстав для відстрочення сплати судового збору у цій справі немає (подібна за змістом правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 910/9741/20, від 06.01.2021 у справі № 927/579/19, від 31.03.2021 у справі № 903/465/20, від 26.04.2021 у справі № 5028/19/59/2012, від 22.02.2021 у справі № 910/17424/19, від 19.04.2021 у справі № 908/859/20, у постанові від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20).

Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, що узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі 28249/95 від 19 червня 2001 року зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 46 ГПК України встановлено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

В ухвалі від 09.02.2023 у cправі №910/21018/21 Верховний Суд, відмовляючи податковому органу у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору зазначив, що як органи державної влади, так і суб`єкти господарювання та громадяни поставлені законом у рівні умови, у зв`язку з чим вибіркове надання судом суб`єктивних переваг одним господарюючим суб`єктам перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Таким чином, приймаючи до уваги всі наведені апелянтом доводи, а також посилання на те, що запровадження на території України воєнного стану призвели до погіршення фінансового стану товариства та неспроможність у зв`язку з цим сплатити судовий збір, суд апеляційної інстанції, також враховує, що перелік наведених у статті 8 Закону України "Про судовий збір" підстав для відстрочення сплати судового збору є вичерпним та не розповсюджується на апелянта як за суб`єктним складом, так і за предметом позову.

Крім того, суд зазначає, що із введенням воєнного стану будь-яких змін до Закону, що передбачають відстрочення сплати судового збору за подання апеляційних скарг з підстав введення воєнного стану не вносилось.

Таким чином, оскільки заявник апеляційної інстанції є юридичною особою, предметом спору не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, правові підстави для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору в розумінні статті 8 Закону України "Про судовий збір" відсутні. Господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення сплати судового збору.

За наведених підстав суд відмовляє у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

Зважаючи на викладене, апелянт має усунути недоліки апеляційної скарги шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 6 200,34 грн, докази сплати надати суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 174, 234, 260 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.09.2023 у справі №905/721/23 залишити без руху.

Встановити апелянту 10-денний строк, з дня вручення цієї ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом сплати судового збору у розмірі 6 200,34 грн.

Роз`яснити апелянту, що не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, має наслідки передбачені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя В.В. Лакіза