ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2023 р. Справа№ 910/8859/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022

у справі №910/8859/22 (суддя - Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулося з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 10356,77 грн заборгованості за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АС/3945305.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу №5/31-08/2015 від 31.08.2015 та з огляду на положення пп. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у позивача (як нового кредитора) виникло право звернення до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості за вищенаведеним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі 68530,70 грн, з яких: 41427,07 грн - розмір завданого збитку, 10356,77 грн - пеня, 2890,81 грн - 3% річних та 13856,05 грн - інфляційні втрати. Позивач зазначає, що на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/13861/21 відповідачем було сплачено 2890,81 грн 3% річних та 13856,05 грн інфляційних втрат, а відтак залишок заборгованості, що виникла на підставі договору страхування №АС/3945305 становить 10356,77 грн (пеня).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2022 відкрито провадження у справі №910/8859/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/8859/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" задоволено повністю.

Судове рішення мотивовано тим, що Моторно (транспортне) страхове бюро України не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика (Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна"), що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про застосування позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що право вимоги потерпілого до Моторно (транспортного) страхового бюро України за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події. Установивши обставини щодо ліквідації страховика ухвалою суду 17.07.2019, що за вказаних висновків є початком перебігу строку позовної давності, та дату звернення з цим позовом 08.09.2022, суд спростував доводи відповідача про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято за невірного застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Основними аргументами апеляційної скарги є:

- місцевим господарським судом не досліджено строк звернення позивача з позовом до суду та на який продовжено строк позовної давності;

- пеня, 3% річних та інфляційні втрати - це відповідальність страховика-банкрута, які ухвалою суду визнано погашеними, і така відповідальність не входить до зобов`язань Моторно (транспортного) страхового бюро України;

- судом покладено додатковий обов`язок на Моторно (транспортне) страхове бюро України щодо виплати інфляційних втрат, 3% річних та пені, тобто, притягнуто до відповідальності особу, яка не порушувала грошового зобов`язання перед позивачем, хоча відповідальність має індивідуальний характер;

- позивачу за договором про відступлення права вимоги не переходило право вимоги щодо пені, інфляційних втрат коштів та 3% річних.

Одночасно в апеляційній скарзі відповідачем викладено клопотання про зупинення провадження у справі №910/8859/22 до закінчення касаційного перегляду справи №910/16820/21.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2022 апеляційну скаргу у справі №910/8859/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 апеляційну скаргу у справі №910/8859/22 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/8859/22, вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), зупинено апеляційне провадження у даній справі до закінчення касаційного перегляду судових рішень у справі №910/16820/21 у подібних правовідносинах та зобов`язано учасників справи повідомити Північний апеляційний господарський суд про результат перегляду судових рішень у вказаній справі.

07.08.2023 до суду Моторним (транспортним) страховим бюро України подано заяву про поновлення апеляційного провадження у справі №910/8859/22 у зв`язку з прийняттям 19.07.2023 Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі №910/16820/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 поновлено апеляційне провадження у справі №910/8859/22 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022, призначено розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В межах встановлених судом процесуальних строків позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Північний апеляційний господарський суд зазначає, що Моторно (транспортне) страхове бюро України в апеляційній скарзі просило здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. При цьому в обґрунтування даного клопотання скаржник не навів жодних мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481,00 грн (27.05.2022 - дата звернення із позовом до суду).

Ураховуючи, що предметом розгляду у справі №910/8859/22 є вимога про стягнення 10356,77 грн, згідно положень процесуального закону, апеляційний перегляд рішення суду у цій справі здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення її учасників.

Разом з цим колегія суддів звертає увагу, що обставин, які б давали підстави для висновку про необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, відповідачем не наведено та судом не встановлено.

З урахуванням зазначеного, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання Моторно (транспортного) страхового бюро України про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як слідує з матеріалів справи та вірно відмічено місцевим господарським судом, постановою Святошинського районного суду міста Києва від 01.12.2014 в справі №759/19547/14-п встановлено, що 12.11.2014 приблизно о 12:40 год. на проспекті Перемоги у місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля "Мерседес", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Вищевказаною постановою визнано винним водія транспортного засобу "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3945305 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна".

За наслідками проведення огляду пошкодженого автомобіля "Мерседес", реєстраційний номер НОМЕР_2 складено звіт №1212 з оцінки транспортного засобу від 21.11.2014, згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику даного автомобіля становить 99575,64 грн.

З пояснень позивача вбачається, що сума страхового відшкодування складає 68530,70 грн.

На підставі договору про відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування від 10.08.2015, укладеного між ОСОБА_2 (первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем Шиян Д.С., та договору про надання фінансових послуг факторингу №5/31-08/2015 від 31.08.2015, укладеного між Фізичною особою - підприємцем Шияном Д.С. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", позивач набув усі права вимоги, серед іншого, до винної у дорожньо-транспортної пригоди особи, відповідальність якої застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Україна" за договором страхування №АС/3945305.

Позивач зазначав, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна", порушуючи умови договору страхування №АС/3945305, не здійснило виплату грошового зобов`язання.

Поряд з цим судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна".

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою (уточненою заявою) про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" за договорами факторингу на загальну суму 8514204,57 грн, в тому числі і за договором №5/31-08/2015 від 31.08.2015 та страховим полісом №АС/3945305 на суму 68530,70 грн, з яких: 41427,07 грн - розмір завданого збитку, 10356,77 грн - пеня, 2890,81 грн - 3% річних, 13856,05 грн. - інфляційні втрати, що ґрунтуються на невиконаних Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" зобов`язаннях з виплати страхового відшкодування потерпілим за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якій просило визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" та включити грошові вимоги у вказаному розмірі до реєстру вимог кредиторів.

Грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна", зокрема, у зобов`язанні, яке виникло на підставі договору страхування №АС/3945305, були визнані в повному обсязі та внесені до реєстру кредиторів згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

У зв`язку з ліквідацією Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" позивач звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату боргу.

17.09.2019 відповідач виплатив позивачу 41427,07 грн як відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/13861/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 2890,81 грн 3% річних, 13856,05 грн інфляційних втрат, 2270,00 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги.

На виконання вищенаведеного рішення 06.12.2021 Моторне (транспортне) страхове бюро України перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" грошові кошти у загальному розмірі 24016,86 грн (до яких включено, зокрема 2890,81 грн 3% річних та 13856,05 грн інфляційних втрат), що підтверджується випискою по рахунку позивача за період з 06.12.2021 по 07.12.2021.

Посилаючись на часткове виконання Моторно (транспортним) страховим бюро України зобов`язання за договором страхування №АС/3945305 та невиконання вимог перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" з виплати пені у розмірі 10356,77 грн, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався, зокрема, на те, що пеня, 3% річних та інфляційні - це відповідальність страховика-банкрута, які ухвалою суду визнано погашеними, і така відповідальність не входить до зобов`язань Моторно (транспортного) страхового бюро України.

За наслідком розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача пені, оскільки пеня в силу закону є невід`ємною складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування, у зв`язку із чим задовольнив позов.

Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені ст. ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Статтею 1166 ЦК України визначено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок ДТП, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування, згідно з положеннями ст. 979 ЦК України, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (п. 3 ст. 980 ЦК України).

За положенням ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).

Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Об`єктом обов`язкового страхування відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу згідно зі статтею 5 цього Закону.

Відповідно до ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 4 Закону №1961-IV передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

При цьому страхувальники за цим законом - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".

Отже, страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок ДТП та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм збитків, у тому числі за рахунок Моторно (транспортного) страхового бюро України у випадках, передбачених Законом №1961-IV.

Як визначає ст. 39 Закону №1961-IV, Моторно (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторно (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності. Моторно (транспортне) страхове бюро України є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.

Згідно з підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону №1961-IV одним з основних завдань Моторно (транспортного) страхового бюро України є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань членів Моторно (транспортного) страхового бюро України перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (пп. 43.1.2 п. 43.1 ст. 43 Закону №1961-IV).

Порядок виконання зобов`язань страховика, що ліквідується, визначає ст. 20 Закону №1961-IV, відповідно до п. 20.1 якої у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору.

У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія (п. 20.2 ст. 20 Закону №1961-IV).

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе Моторно (транспортне) страхове бюро України. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду Моторно (транспортного) страхового бюро України на умовах, визначених цим Законом (п. 20.3 ст. 20 Закону №1961-IV).

У випадку ліквідації страховика із встановленням його правонаступника права та обов`язки такого страховика переходять до його правонаступника у тому обсязі і на умовах, що були встановлені договором страхування, який зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Натомість п. п. 20.2 та 20.3 ст. 20 Закону №1961-IV визначають випадки, за яких права та обов`язки страховика за укладеними ним договорами не переходять до правонаступників, а саме - ліквідації страховика за його власним рішенням та за рішенням визначених законом органів, що відбувається в порядку та за встановленою законом процедурою, за якою ліквідаційна комісія такого страховика виконує його обов`язки за договорами страхування шляхом акцептування та задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації.

Відповідно до ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Ліквідація юридичної особи - страховика у зв`язку з визнанням його банкрутом здійснюється відповідно до положень Кодекс України з процедур банкрутства або Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який був чинний на час порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" із особливостями, визначеними цим законом для банкрутства страховиків.

Так, ч. 7 ст. 87 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" було визначено, що страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Отже, однією з підстав прийняття Моторно (транспортним) страховим бюро України на себе зобов`язань страховика, що ліквідується, є встановлення в процедурі ліквідації недостатності майна цього страховика для виконання таких зобов`язань за договорами страхування.

Разом із цим згідно з положеннями п. 41.1 ст 41 Закону №1961-IV Моторно (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія п. 13.1 ст. 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника Моторно (транспортного) страхового бюро України, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а"-"д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією Моторно (транспортного) страхового бюро України.

Інший порядок та перелік випадків передбачені для здійснення Моторно (транспортним) страховим бюро України виплат за рахунок фонду страхових гарантій.

При цьому п. 41.3 ст. 41 цього Закону передбачено, що Моторно (транспортне) страхове бюро України не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках Моторно (транспортне) страхове бюро України відшкодовує частину шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Пунктом 22.2 Закону №1961-IV передбачено, що відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - Моторно (транспортне) страхове бюро України відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Так, Моторно (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону №1961-IV, одним з яких є встановлення недостатності майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування відповідальності, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих.

Цей випадок не є тотожним правонаступництву, що є підставою заміни сторони у зобов`язанні та внаслідок якого до правонаступника переходять права та обов`язки правопопередника у зобов`язанні у тому обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено у договорі або законі (ст. 512 ЦК України). Така процедура для страховика визначена п. 20.1 ст. 20 Закону №1961-IV.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17).

Основна функція Моторно (транспортного) страхового бюро України у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування.

Отже, шкода, яку зобов`язане відшкодувати Моторно (транспортне) страхове бюро України відповідно до положень п. 20.3 ст. 20, п. 41.3 ст. 41 Закону №1961-IV, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується Моторно (транспортним) страховим бюро України.

Моторно (транспортне) страхове бюро України приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Наведене дає підстави для висновку про те, що Моторно (транспортне) страхове бюро України не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні ст. 512 ЦК України, а натомість гарантує отримання потерпілою особою належного їй відшкодування попри ліквідацію зобов`язаного у цих правовідносинах страховика і встановлену недостатність його майна для виконання цих його зобов`язань.

При цьому після такої сплати за наявності обставин, передбачених п. 38.2 ст. 38 Закону №1961-IV, у Моторно (транспортного) страхового бюро України може виникнути право регресної вимоги до осіб, визначених зазначеним положенням.

Отже, Моторно (транспортне) страхове бюро України вступає у правовідносини щодо відшкодування шкоди замість страховика, якого визнано банкрутом і ліквідовано із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань за укладеними ним договорами страхування, лише із встановленням цих обставин та звернення до Моторно (транспортного) страхового бюро України потерпілої особи за таким відшкодуванням. Тобто Моторно (транспортне) страхове бюро України у межах цих правовідносин гарантує отримання лише відшкодування шкоди потерпілою від ДТП особою (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, до розгляду якої було зупинено апеляційне провадження у цій справі).

Предметом спору в даній справі є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені нарахованої на суму страхового відшкодування, зобов`язання з виплати якого не виконав ліквідований страховик - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна", щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами страхування, у тому числі за договором страхування, право вимоги за яким набув позивач.

Матеріалами справи підтверджується, що Моторно (транспортне) страхове бюро України перерахувало на користь позивача 41427,07 грн в рахунок виконання зобов`язань за полісом, а також на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/13861/21 відповідачем сплачено на користь позивача 2890,81 грн 3% річних та 13856,05 грн інфляційних втрат і в цій частині спір між сторонами відсутній.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону №1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (Моторно (транспортне) страхове бюро України) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Виходячи зі змісту наведеної норми та враховуючи правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини Моторно (транспортного) страхового бюро України пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі Моторно (транспортне) страхове бюро України має обов`язок сплатити її.

Разом із цим, Моторно (транспортне) страхове бюро України не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.

Положення Закону №1961-IV не містять правових підстав покладення на Моторно (транспортне) страхове бюро України такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до п. 20.1 ст. 20 Закону №1961-IV, а отже, і правових підстав відповідальності Моторно (транспортного) страхового бюро України за неналежно виконаними / невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону №1961-IV.

Моторно (транспортне) страхове бюро України лише здійснює відшкодування шкоди за зобов`язаннями страховика із відшкодування шкоди за договорами страхування відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо коштів / майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не несе відповідальності за прострочення виконання страховиком, а не Моторно (транспортним) страховим бюро України, грошового зобов`язання з виплати відшкодування.

Північний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що з обґрунтування доводів позивача та встановлених обставин вбачається, що прострочення виконання грошового зобов`язання по своєчасній виплаті страхового відшкодування у встановлений строк до моменту порушення провадження у справі про банкрутство було допущено ліквідованим страховиком - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна", а не відповідачем, яким є Моторно (транспортне) страхове бюро України.

За наведених мотивів, відсутні підстави для покладення на Моторно (транспортне) страхове бюро України обов`язку із відшкодування пені, нарахованої у зв`язку із невиконанням зобов`язання за договором страхування ліквідованим страховиком, а висновки суду першої інстанції в цій частині не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні положень Закону №1961-IV. Відтак заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Частиною 4 статті 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним господарським судом при розгляді даної справи враховані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, предметом розгляду якої був аналогічний спір між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" та Моторно (транспортним) страховим бюро України але по іншому страховому випадку.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності не вирішується.

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з доводами скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та зазначає про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення із прийняттям у справі нового рішення про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" у задоволенні позовних вимог про стягнення з Моторно (транспортного) страхового бюро України пені у розмірі 10356,77 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведені положення законодавства, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права та обставини, установлені під час розгляду спору, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/8859/22 скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 129 ГПК України визначено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки за результатом розгляду апеляційної скарги Північним апеляційним господарським суд прийнято нове судове рішення - про відмову у задоволенні позову, сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Окрім того, у своїй заяві про поновлення апеляційного провадження Моторно (транспортне) страхове бюро України просило здійснити розподіл судових витрат та стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що планує понести судові витрати у розмірі 2000,00 грн. (на вивчення та аналіз позовної заяви, підготовки правової позиції по справі, подання відзиву на позов, участі адвоката судовому процесі, у разі необхідності подання апеляційної скарги та касаційної скарги).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на суму 2000,00 грн Моторно (транспортним) страховим бюро України додано до вказаної вище заяви такі документи: копію договору від 12.10.2021 №4.1/12-10/2021 укладеного з Адвокатським об`єднанням "ІНС.ЛОУ ГРУП" про надання послуг в сфері права; копію додаткової угоди від 28.12.2021 до договору №4.1/12-10/2021 від 21.12.2021; копію додаткової угоди №804 від 13.09.2022 до договору від 12.10.2021 №4.1/12-10/2021, довіреність №6-01/52 від 06.12.2022 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №9406/10 видане Проц А.В.

Зі змісту копії додаткової угоди №804 від 13.09.2022 вбачається, що замовник передав, а виконавець прийняв завдання на ведення від імені замовника, в т.ч. справи №950/21 (внутрішній обліковий номер) за позовом Товариства з обмеженою відповдіальністю "Маркс.Капітал" до Моторно (транспортного) страхового бюро України із сумою позову 10536,77 грн та вартістю відповідних послуг у розмірі 2000,00 грн.

Правову допомогу відповідачу у даній справі надавав адвокат Проц А.В., який діяв на підставі довіреностей Моторно (транспортного) страхового бюро України, виданих на виконання договору №4.1/12-10/2021 від 12.10.2021, яким подавались відзив на позовну заяву, апеляційна скарга та клопотання і заяви по справі.

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та підтримані Верховним Судом в постанові від 21.08.2023 у справі №910/433/22, прийнятої за результатами розгляду аналогічного спору.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем вказаних витрат, однак відповідно до правових позицій Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, Моторно (транспортне) страхове бюро України згідно з вимогами ГПК України довело обставини надання останньому послуг професійної правничої допомоги при розгляді цієї справи та обґрунтувало заявлений остаточно до стягнення розмір цих послуг.

Позивач, у свою чергу, не заявив клопотання про зменшення розміру вказаних витрат та не подавав заперечень щодо їх розміру, при цьому у позовній заяві позивач заявляв про стягнення з відповідача 4000,00 грн витрат на правову допомогу, тому заявлений відповідачем розмір витрат є розумним.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом роботами (наданими послугами), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому заявлені витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у повному обсязі у заявленій сумі 2000,00 грн та стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 у справі №910/8859/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10; ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; ) 3721 (три тисячі сімсот двадцять одну) грн 50 коп витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та 2000 (дві тисячі) грн 00 коп витрат на правову допомогу.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов