ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 року м.Дніпро Справа № 904/252/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Верхогляд Т.А.- доповідач

судді: Парусніков Ю.Б., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.

від відповідача: Сиромятников Едуард Олександрович, представник ТОВ "Павлоградзернопродукт"

від позивача: Соколик Ірина Володимирівна, представник ТОВ "БОТіК"

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградзернопродукт" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2023 року у справі № 904/252/23 (суддя Ліпинський О.В., повний текст рішення складений 05.05.2023 року)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю компанії "БОТіК", с.Веселе, Лозівський район, Харківська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградзернопродукт", с.Варварівка, Юр`ївський район, Дніпропетровська область

про стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 670 183, 49 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій у розмірі 670 183,49 грн., з яких: 644 000,04 грн. - сума основного боргу, 24 701,37 грн. - пеня, 1 482,08 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № П1304К від 06.04.2021 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2023 року у справі №904/252/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградзернопродукт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю компанії "БОТіК" 24 701,37 грн. пені, 1 482,08 грн. трьох процентів річних, 10 052,75 грн. витрат зі сплати судового збору. В частині стягнення основного боргу у сумі 644 000, 04 грн. провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Рішення мотивовано доведеністю факту неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №П1304К від 06.04.2021 року в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, у зв`язку з чим позивач має право відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України на стягнення з відповідача трьох процентів річних та пені.

Закриваючи провадження у справі в частині стягнення 644 000,00 грн. основного боргу, суд виходив із здійснення оплати цієї суми відповідачем після пред`явлення позову.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ "Павлоградзернопродукт" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що суд, приймаючи рішення, дійшов помилкових висновків про зобов`язання відповідача здійснити оплату 14% вартості поставленого товару не пізніше 14.12.2022 року, оскільки судом не було досліджено докази реєстрації позивачем податкових накладних, та не враховано, що така реєстрація відбулася 14.12.2022 року.

Вважає, що висновки суду суперечать зобов`язанням, встановленим сторонами у договорі поставки, а також не відповідають нормам цивільного законодавства України.

Апелянт вважає, що у даному випадку до правовідносин, що склалися між сторонами, застосуванню підлягають положення ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування такої позиції відповідач вказує, що:

- відповідно до п.4.3 договору оплата 14% вартості товару здійснюється покупцем після реєстрації постачальником податкових накладних, однак, на думку скаржника, така реєстрація не є подією, що неминуче настане, оскільки залежить від дій як особи, що подає їх на реєстрацію, так і від органу державної влади;

- факт домовленості сторін договору поставки, які є платниками податку на додану вартість, фактично розподіляється на дві частини; зокрема, сплата 14% поставленого товару проводиться після реєстрації податкових накладних та вказує на той факт, що сторонами передбачено настання обставин, за яких у разі, якщо накладна не буде зареєстрованою, це унеможливіть отримання ТОВ "Павлоградзернопродукт" податкового кредиту;

- оскільки у спірних відносинах строк сплати відповідачем за договором поставки не встановлений, то відповідач мав сплатити решту вартості поставленого товару у семиденний строк від дня отримання ним вимоги про сплату боргу;

- податкові накладні були зареєстровані позивачем лише у грудні 2022 року, вимогу про сплату боргу отримано відповідачем 22.12.2022 року, отже, останній мав сплатити решту вартості поставленого товару у розмірі 644 000,04 грн. у строк до 29.12.2022 року, а тому штрафні санкції почали нараховуватись з 30.12.2022 року;

- у відповідності до умов договору позивач зобов`язаний надати відповідачу докази реєстрації податкових накладних, до отримання вимоги останній не мав відомостей про те, що податкові накладні по господарських операціях є зареєстрованими;

- позивачем було порушено зобов`язання, встановлене п.3.5 договору, а саме -ним було зареєстровано усі податкові накладні з порушенням п`ятнадцятиденного строку на їх реєстрацію і відповідач у порядку п.4.3 цього договору мав право не сплачувати позивачу 14% вартості поставленого товару до моменту такої реєстрації;

- позивач зобов`язаний був повідомити відповідача про неможливість надати останньому зареєстровані у передбачені договором строки накладні;

- після порушення позивачем договірних строків на реєстрацію податкових накладних, відповідач протягом більше ніж півтора роки не мав жодних відомостей, чи вживаються позивачем заходи, спрямовані на їх реєстрацію.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що оскаржуваним рішенням встановлені усі обставини справи, судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

У відзиві позивач вказує на помилковість висновків скаржника щодо суперечливості поведінки позивача. Вважає, що сторони у п.4.3 договору поставки узгодили порядок розрахунків за отриманий товар, будь-яких інших передумов щодо порядку розрахунку у договорі не передбачено, а тому і посилання апелянта на інші пункти та умови договору є недоречними.

Також позивач зазначає, що строк оплати у даному випадку пов`язаний з настанням певної події реєстрацією постачальником податкової накладної. Тому твердження апелянта про принципову неможливість застосування у спірних правовідносинах положень абз.2 ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України не відповідає дійсності, при цьому накладні були зареєстровані 13.12.2022 року, тому строк виконання зобов`язання для відповідача настав 14.12.2022 року.

Позивач спростовує розрахунки сум, які підлягають стягненню з відповідача, які надав суду апелянт. Вважає їх помилковими та зробленими не у відповідності до норм законодавства і матеріалів справи.

Маніпулятивним, на думку позивача, є і посилання скаржника на ніби-то ненадання позивачем до позовної заяви належних доказів зареєстрованих податкових накладних. Щодо цього вказує, що накладні були своєчасно подані підприємством для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, одержані контролюючим органом, прийняті до Реєстру, але із зупиненням процедури реєстрації відповідно до п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України. З метою розблокування накладних позивач вимушений був звернутися до податкового органу, а в подальшому до суду, тому витратив значний час щоб досягти результату та зареєструвати ці накладні. Зареєстровані податкові накладні були направлені контрагенту ТОВ "Павлоградзернопродукт" у системі "М.Е.Doc", про що свідчать штамп "прийнято контрагентом". Доказів на спростування факту отримання цієї інформації відповідачем не надано.

Крім того, позивач вказує на те, що направлення на адресу відповідача претензії з проханням вжити всіх заходів по погашенню простроченої заборгованості не свідчить про суперечливість дій позивача, не впливає на наявну заборгованість і не звільняє відповідача від обов`язку провести розрахунок за отриманий товар. Відповідач знав про існування заборгованості, але навмисно ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань з оплати.

Також позивач вважає безпідставними і посилання скаржника на п.3.5 договору поставки, який не стосується порядку розрахунків. За твердженнями позивача через недобросовісну поведінку відповідача позивач змушений був звернутися із позовом до суду та поніс витрати на правову допомогу адвоката.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2023 року у складі колегії суддів: головуючий суддя: Вечірко І.О.(доповідач), судді: Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б., відкрито провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Павлоградзернопродукт" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2023 року у справі № 904/252/23.

Розпорядженням керівника апарату суду від 04.07.2023 року у зв`язку з поданням суддею Вечірко І.О. заяви про відставку було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Верхогляд Т.А. (доповідач), судді: Іванов О.Г., Парусніков Ю.Б.

Ухвалою суду від 01.08.2023 року колегією суддів у вказаному складі справу№ 904/252/23 прийнято до свого провадження. Розгляд справи призначено на 25.09.2023 року на 14:30 год.

У судовому засіданні 25.09.2023 року представники сторін надали пояснення у справі.

25.09.2023 року судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2021 року між ТОВ Компанією "БОТіК" (продавцем) та ТОВ "Павлоградзернопродукт" (покупцем) укладено договір №П130К, згідно з п. 1.1. якого продавець зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити соняшник відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору загальна кількість товару, що поставляється - 200,00 тон ± 10%.

Строк поставки товару - до 13.04.2021 року (п.3.1).

Перехід права власності на товар відбувається в момент відвантаження товару, що підтверджується ТТН, або актом прийому-передачі (п. 3.3 договору).

Не пізніше ніж через 15 (п`ятнадцять) календарних днів з дня виникнення у покупця податкових зобов`язань з податку на додану вартість за цей товар, постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 3.5 договору).

Загальна вартість даного договору визначається в п. 4.1-4.2, відповідно до яких ціна товару без ПДВ - 20 175,44 грн. за тону, сума договору без ПДВ - 4 035 088,00 грн. ± 10%. ПДВ 14% - 564 912,32 грн. ± 10%. Загальна сума договору становить - 4 600 000,32 грн. ± 10%.

Пунктом п. 4.3 договору сторонами погоджено, що оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника наступним чином: 86% оплата згідно рахунка постачальника за фактом поставки товару та 14% вартості поставленого товару покупець сплачує після реєстрації постачальником податкової накладної з урахуванням усіх вимог чинного законодавства України.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що у випадку прострочення покупцем оплати товару згідно умов цього договору, покупець зобов`язаний сплатити продавцю штраф в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 6.1 договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє з дати його підписання уповноваженими представниками обох сторін, та до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 4 600 000,32 грн., що підтверджується видатковими накладними № 66 від 08.04.2021 року, № 67 від 09.04.2021 року, а також товарно-транспортними накладними, копії яких містяться у матеріалах справи.

Викладені обставини не заперечуються сторонами.

На час звернення позивача до суду з позовом, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, сплативши на користь позивача 06.04.2021 року суму 1 815 789,60 грн. та 07.04.2021 року суму 2 140210,68 грн., що становить 86 % від вартості поставленого товару.

Решту оплати 644 000,04 грн., яка становить 14% вартості поставленого товару, відповідач оплатив після відкриття провадження у справі, що підтверджується платіжним дорученням № 1928 від 28.02.2023 року.

Судом встановлено, що на виконання договору позивачем складені податкові накладні № 1 від 06.04.2021 року, № 2 від 07.04.2021 року, № 3 від 09.04.2021 року, які були оформлені позивачем відповідно до приписів п. 201.10. ст.201 Податкового кодексу України, прийняті для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, але із зупиненням процедури реєстрації.

Також, матеріали справи свідчать про те, що 13.12.2022 року на підставі судового рішення у справі № 520/9278/21 зазначені вище податкові накладні були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що враховуючи умови п.4.3 договору, згідно якого покупець сплачує 14% вартості поставленого товару у сумі 644 000,04 грн. після реєстрації постачальником податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за поставлений товар до 14.12.2022 року.

У зв`язку з невиконанням відповідачем договору у частині повної та своєчасної оплати поставленого товару у вказаній сумі позивачем нараховано до стягнення з відповідача неустойку у розмірі 24 701,37 грн., передбачену п.5.3. договору, а також три процента річних у розмірі 1 482,08 грн. відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за загальний період прострочення з 14.12.2022 року по 10.01.2023 року.

На думку колегії суддів суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку доводам сторін та доказам, наданим на їх підтвердження та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних.

За приписами ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать надані до справи докази, після відкриття провадження у справі, відповідач здійснив оплату суми основного боргу в розмірі 644 000,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1928 від 28.02.2023 року.

З огляду на приписи п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України факт погашення відповідачем суми основного боргу після звернення позивача з позовом до суду, є підставою для закриття провадження у відповідній частині вимог, в зв`язку з відсутністю предмету спору.

З урахуванням наведених обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку, що відносно вимог про стягнення вищезазначеної суми боргу між сторонами відсутній предмет спору, і викладене є підставою для закриття провадження у відповідній частині позову за правилами п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції рішення в частині закриття провадження у справі не переглядається.

Предметом апеляційного перегляду є правильність висновків суду першої інстанції щодо стягнення пені та 3% річних на користь позивача.

Суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач оплатив залишок поставленого йому товару із простроченням.

Так, за змістом ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно зі ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок.

Щодо досліджуваної справи, то у договорі поставки №П1304К від 06.04.2021 року сторони встановили термін, який визначили вказівкою на подію, а саме -реєстрацію податкових накладних.

Як вказано вище, за умовами п.4.3 укладеного між сторонами договору, 14% вартості поставленого товару покупець сплачує після реєстрації постачальником податкових накладних.

Враховуючи реєстрацію податкових накладних 13.12.2022 року, відповідач мав здійснити оплату 14% вартості поставленого товару не пізніше 14.12.2022 року, тобто наступного дня після такої реєстрації.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обставини справи підтверджують, що залишок заборгованості за поставлений товар, який становить 14 % його вартості, відповідач сплатив 28.02.2023 року.

Отже, зазначене підтверджує факт порушення відповідачем зобов`язань за договором №П130К від 06.04.2021 року в частині своєчасної оплати поставленого за цим договором товару на суму 644 000,04 грн. Докази, які б спростовували таке порушення, відповідач не надав.

Таким чином, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову у частині стягнення з відповідача 24 701,37 грн. неустойки, яка по суті визначення, наведеного у п.5.3 договору, є пенею та 1 482,08 грн. 3% річних.

Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника щодо необхідності застосувати положення ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України під час розгляду цієї справи з огляду на помилкове тлумачення відповідачем вказаної норми права. В даному випадку відсутні підстави для висновку що строк виконання зобов`язання з оплати залишку боргу в розмірі 14% від вартості товару не є визначеним. Навпаки, він визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати настанням факту реєстрації податкових накладних.

Суд надав належну оцінку вказаним запереченням відповідача і висновки суду під час апеляційного перегляду справи апелянт не спростував.

При цьому, колегія відхиляє заперечення апелянта про те, що позивач не повідомив відповідача про факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси іншої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Докази, що такі заходи відповідачем вжиті без звернення позивача до суду, скаржником не надані.

З цих підстав необґрунтованими є й доводи скаржника про те, що у даному випадку сторонами не встановлений строк сплати відповідачем боргу за договором поставки, оскільки такі доводи спростовуються вищевикладеним та положеннями п.4.3 договору.

Крім того, згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Така податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Матеріали даної справи свідчать про те, що податкові накладні були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 13.12.2022 року, що підтверджується відповідними доказами.

Твердження скаржника про виникнення у нього обов`язку зі сплати 14% вартості поставленого товару у строк до 29.12.2022 року після отримання вимоги від позивача про сплату боргу та відсутність у нього відомостей про те, що податкові накладні по господарських операціях є зареєстрованими, не приймаються колегією суддів, оскільки обов`язок з оплати виникає у відповідача саме після реєстрації накладних в силу приписів ст.253 Цивільного кодексу України та положень договору поставки.

З огляду на положення п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України покупець, з метою належного виконання обов`язку щодо своєчасної оплати за отриману продукцію, не був позбавлений права надіслати в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних.

Докази звернення скаржника з такими запитами в матеріалах даної справи відсутні.

При цьому спосіб отримання відповідачем зареєстрованих у встановленому законом порядку податкових накладних (як від позивача, або з Єдиного реєстру податкових накладних) не може нівелювати встановленого Податковим кодексом України порядку включення сум податку у вартість товару та сплату його покупцем при його придбанні.

Те, що постачальник за якихось причин не направив податкові накладні безпосередньо покупцю, не звільняє останнього від обов`язку з оплати товару у повному обсязі, оскільки сам факт реєстрації податкової накладної (а не її направлення контрагенту) в Єдиному реєстрі податкових накладних (та прийняття їх органами податкової служби) дає право на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Також колегія суддів зазначає, що зареєстровані 13.12.2022 року податкові накладні були направлені відповідачу у системі "М.Е.Doc", доказів на спростування факту отримання ТОВ "Павлоградзернопродукт" зареєстрованих податкових накладних останнім не надано.

Крім того, апеляційний суд враховує, що податкові накладні за договором були своєчасно подані позивачем для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, а процедура реєстрації цих накладних в реєстрі була зупинена не з вини останнього, що підтверджується судовим рішенням у справі №520/9278/21, яке набрало законної сили 16.11.2021 року. Після цього позивач перейшов до процедури примусу ДПС України з виконання цього рішення, яке фактично було виконано 13.12.2022 року.

Таким чином, посилання скаржника на те, що позивачем було порушено зобов`язання, встановлене п.3.5 договору та зареєстровано усі податкові накладні з порушенням п`ятнадцятиденного строку на їх реєстрацію, не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Не повідомлення відповідача про неможливість вчасної реєстрації накладних не впливає на наявність у нього обов`язку з оплати залишку боргу у передбачені договором строки (з урахуванням реєстрації спірних податкових накладних 13.12.2022 року у реєстрі) та на право позивача на нарахування пені і річних у разі порушення такого строку.

Крім того, відповідно до абз. 3 п. 18 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Мигістрів України № 1246 від 29.12.2010 року, квитанція про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування, щодо яких прийнято рішення про їх реєстрацію, одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку.

Отже, направлення квитанції про реєстрацію податкової накладної здійснюється автоматично за допомогою програмного забезпечення, що спростовує доводи скаржника про його необізнаність щодо факту реєстрації податкових накладних.

Також не знайшли підтвердження та спростовується наявними у матеріалах справи доказами твердження скаржника про те, що реєстрація податкових накладних відбулася 14.12.2022 року, а не 13.12.2022 року.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 року у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин інші доводи скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи та не спростовують висновків суду про задоволення позову у відповідній частині.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, скаржником належними та допустимими доказами не доведено порушення його прав, за захистом яких він звернувся до суду.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Павлоградзернопродукт" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2023 року у справі № 904/252/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 24.10.2023 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя О.Г.Іванов