ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023м. ДніпроСправа № 904/4301/23

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П. при помічнику судді (за дорученням судді) Невмержицькій Т.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Дніпровської міської ради, 49000, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 75,

до РЕЛІГІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ ТА МАТЕРІ ЇХ СОФІЇ ПАРАФІЇ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ КИЇВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ В МІСТІ ДНІПРІ", 49130, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ БЕРЕЗИНСЬКА, будинок 45, квартира 114,

про припинення права постійного користування земельною ділянкою

Представники:

від позивача: Риженко Марина Сергіївна

від відповідача: Рибіна Ірина Володимирівна

СУТЬ СПОРУ:

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до РЕЛІГІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ ТА МАТЕРІ ЇХ СОФІЇ ПАРАФІЇ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ КИЇВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ В МІСТІ ДНІПРІ" про припинення права постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером :01:550:0010, площею 1,9837 ГА, яка розташована за адресою: м.Дніпро, вул.Марії Лисиченко, 2д за Релігійною організацією "Релігійна громада мучениць Віри, Надії. Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української православної церкви Київського патріархату в місті Дніпрі" (номер запису про право постійного користування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 29725276).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням.

Ухвалою суду від 15.08.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

15.09.2023р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач в своєму відзиві зазначає, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

09.10.2023р. до суду від відповідача надійшли заперечення, в яких відповідач зазначає, що позивач не довів наявності у нього порушеного права. 10.10.2023р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. В своїй відповіді на відзив позивач звертає увагу суду на те, що відповідачу належить виключно на праві приватної власності будівля храму літ.А-1. Жодним правовстановлюючим документом не підтверджено право власності на недільну школу або будівлі та споруди спортивного майданчика для дітей. Будівництво інших споруд, окрім будівлі храму, право власності на яку належить відповідачу на підставі рішення суду, не доведено та не підтверджено. Крім того, спірна земельна ділянка не надавалась жодній фізичній або юридичній особі під будівництво, а отже здійснення будівельних робіт без погодження з землевласником, отримання дозвільної документації та введення в експлуатацію є самочинним будівництвом (ст.ст.331, 379 ЦК України)

Ухвалою суду від 10.10.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.10.2023р.

В судове засідання з`явились представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні, 18.10.2023р., оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 107/39 передано Релігійній організації Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі, , земельну ділянку (план земельної ділянки додається), площею 1,9837 га (кадастровий номер :01:550:0010), у постійне користування по фактичному розміщенню будівлі храму по вул. Марії Лисиченко, 2 Д за рахунок земель, не наданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.04 (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій).

Згідно інформації (доданої до позовної заяви) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2023 року за номером запису про інше речове право 29725276 зареєстровано право постійного користування земельної ділянкою кадастровий номер :01:550:0010 площею 1,9837 га на підставі рішення Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 107/39 за Релігійної організації Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ- 018 від 29.05.2018 року земельна ділянка кадастровий номер :01:550:0010 площею 1,9837 га від використання - по фактичному розміщенню будівлі храму.

В позовній заяві наведене, що на адресу Дніпровської міської ради надійшли звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з інформацією, що працівниками храму по вулиці Марії Лисиченко, буд.2д у м.Дніпрі здійснюються будівельні роботи з встановлення паркану з захопленням території прилеглого скверу та з проханням здійснити відповідні дії стосовно перевірки наявності відповідної дозвільної документації на здійснення відповідних будівельних робіт.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що інспектором КП Управління контролю за благоустроєм міста ДМР на виконання покладених на нього обов`язків було надано Релігійній організації "Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі припис № 007242 від 30.03.2023 з проханням надати дозвільні документи та зупинити роботи стосовно огородження спірної земельної ділянки. Проте відповідачем було проігноровано зазначений припис, не виконано вимоги припису та не надано дозвільних документів на здійснення будівельних робіт, будівельні роботи не зупинено.

Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 27.06.2023 № 13-27/6 Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра ухвалено, що забудовнику земельної ділянки з кадастровим номером: :01:550:0010, розташована на території міста Дніпро по вул. Марії Лисиченко, 2д необхідно вжити заходи щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра, затверджених рішенням міської ради від 27.11.2013 № 44/43 (зі змінами), стосовно самовільно встановлених на території міста огорож згідно з переліком (додаток), а саме, зобов`язано власників зазначеного об`єкту демонтувати їх власними силами негайно з дня прийняття цього рішення та привести земельну ділянку на місцях демонтованих об`єктів до попереднього стану.

Визначено, що у разі невиконання вимог інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, Комунальному підприємству Управління контролю за благоустроєм міста Дніпровської міської ради власними силами або із залученням інших комунальних підприємств та сторонніх організацій буде вжито заходів щодо усунення наслідків порушень Правил шляхом демонтажу об`єктів (пункт 1 цього рішення), забезпечено їх транспортування, зберігання та складання акта, який підписується представниками інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, КП Управління контролю за благоустроєм міста та залученими особами, що були присутні під час його проведення.

29.06.2023 інспектором КП Управління контролю за благоустроєм міста ДМР було проведено повторну перевірку щодо дотриманням відповідачем законодавства та складено приписи від 29.06.2023 № № 1120, 1121, 1122, 1123 відповідно до яких, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 27.06.2023 №13-27/6 Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра повідомлено, що забудовнику необхідно вжити заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра, затверджених рішенням міської ради від 27.11.2013 № 44/43 (зі змінами), стосовно самовільно встановленого паркану та зобов`язано власників зазначеного об`єкту демонтувати їх власними силами негайно з дня прийняття рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради та привести земельну ділянку на місцях демонтованих об`єктів до попереднього стану.

Позивач вважає, що земельна ділянка передана міською радою у постійне користування виключно по фактичному розміщенню будівлі храму та жодного дозволу на здійснення нового будівництва на ній не надано, а отже зазначені будівельні роботи забороняються, а їх проведення свідчать про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Позивач звернув увагу суду на те, що про використання спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням, а саме, (КВЦПЗ) 03:04: для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій свідчить те, що на земельній ділянці розташованій за адресою: м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, буд. 2д здійснюється виробництво та торгівля ритуальними виробами, а саме: пам`ятники, вінки, труни тощо. Земельна ділянка з вищезазначеним видом цільового призначення надана відповідачу по фактичному розміщенню храму, проте використовується для торгівлі та з метою отримання прибутку, що використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням та систематичним та грубим порушенням законодавство, що регулює земельні відносини.

При перевірці вказаного у зверненнях об`єкту будівництва, було виявлено, що за вказаною адресою здійснюються будівельні роботи щодо будівництва паркану з залізобетонних плит з фундаментом без отримання відповідачем відповідних дозвільних документів та/або погодження такого будівництва з землевласником.

Як стверджує позивач, земельна ділянка з кадастровим номером: :01:550:0010, розташована на території міста Дніпро по вул. Марії Лисиченко, 2д не надавалась відповідачу під будівництво, а надана у постійне користування виключно по фактичному розміщенню будівлі храму.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Згідно з статтею 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; ґ-1) примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві.

Порядок припинення права користування земельними ділянками передбачений главою 22 Земельного Кодексу України. Згідно з статтею 144 Земельного кодексу України. Вказана стаття визначає, що у разі виявлення порушення земельного законодавства, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища складає протокол про адміністративне правопорушення, накладає на особу, яка допустила правопорушення, адміністративне стягнення та видає цій особі припис про його усунення у 30-денний строк. У разі якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку припис державного інспектора щодо припинення правопорушення, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища накладає на таку особу адміністративне стягнення відповідно до закону та повторно видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків у 30-денний строк. У разі неусунення наслідків порушення земельного законодавства у 30-денний строк орган державного контролю за використанням та охороною земель або орган державного контролю за охороною навколишнього природного середовища звертається до суду з позовом про: розірвання договору оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки або договору про встановлення земельного сервітуту; припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Отже, відповідно до змісту норм Земельного кодексу України право приймати рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою виникає у органів державної влади та місцевого самоврядування тільки у разі добровільної відмови землекористувача від постійного користування земельною ділянкою.

У всіх інших випадках, передбачених законом, припинення права постійного користування земельною ділянкою можливо лише за рішенням суду, яке набрало законної чинності.

Позивач в підтвердження позовних вимог надав акт № 11/07/23-Н за результатами обстеження земельної ділянки від 11.07.2023р.

Як вбачається з матеріалів справи та з`ясовано в судовому засіданні, акт № 11/07/23-Н за результатами обстеження земельної ділянки від 11 липня 2023р. не відповідає вимогам ст.144 Земельного кодексу України, відповідно до якої складається протокол про адміністративне правопорушення.

Як було з`ясовано в судовому засіданні, вказані вище акт та приписи не були вручені відповідачу.

В акті від 11.07.2023р. зазначено начальником відділу організаційно-аналітичної та правової роботи, державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради: Ігорем Никитюком, за участю посадових осіб: заступника начальника управління споживчого ринку та реклами департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради Олександра Косенкова, голосного спеціаліста відділу контролю благоустрою у сфері споживчого ринку КП "Дніпровські активи" Андрія Рахматуліна була обстежена земельна ділянка за фактичним її розташуванням за адресою: м.Дніпро, вул.Марії Лисиченко, 2 Д (кадастровий номер :01:550:0010, площею 1,9837 га, цільове призначення 03.04, для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій", про що був складений акт № 11/07/23-Н за результатами обстеження земельної ділянки.

Під час вказаної вище земельної ділянки було встановлено наступне.

На земельній ділянці окрім будівлі храму, ближче до входу зі сторони вулиці Марії Лисиченко знаходиться огороджена парканом з воротами та хвіртками територія, яка використовується для побутово-господарської діяльності. Доступ на вказану територію обмежений. На території є два павільйони (МАФи) площами приблизно по 55 кв. м та. Павільйони на час обстеження були закриті. Сама територія охороняється собакою-охоронцем. Особи, які перебували на території, назвали себе "прихожанами" та відмовились утримати собаку-охоронця, через страх перед ним. На території купи дров та відходів від них, залишки та частки будівельних матеріалів. "Прихожани" під час обстеження заготовлювали дрова.

Один з павільйонів, згідно оголошень на ньому, використовується для молитв та виховання дітей.

Другий павільйон є магазином з ритуальною атрибутикою (вінки, гроби, хрести, пам`ятники та інше), на якому також маються ознаки здійснення діяльності з надання ритуальних послуг.

Інша частина земельної ділянки доглянута, прибрана.

Вздовж вулиці Лозова земельна ділянка має бетонний фундамент під паркан з ознаками його демонтажу. Біля території для побутово-господарської діяльності заскладовані бетонні плити.

Зі змісту вказаного акту не вбачається, які порушення були виявлені при обстеженні земельної ділянки та які необхідно усунути у 30-денний строк.

Щодо огорожі № 1-5, суд звертає увагу на те, що до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки доданий технічний паспорт у якому перелічена характеристика господарських будівель а саме : Церква А-1,навіс а-1,сторожка Б, огорожа № 1-5, замощення 1,11,зливна яма з/я та на дату 19.12.2018 прийняття рішення Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 107/39 «Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ФОП Шапкою А. В., та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передати Релігійній організації Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі, , земельну ділянку, площею 1,9837 га (кадастровий номер :01:550:0010), у постійне користування по фактичному розміщенню будівлі храму по вул. Марії Лисиченко, 2 Д за рахунок земель, не наданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.04 (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій)».

Щодо двох павільйонів (МАФ), які були зазначені в акті № 11/07/23-Н за результатами обстеження земельної ділянки від 11 липня 2023р., позивач звернув увагу суду на те, що при перевірці цих павільйонів, вони були зачинені.

Отже, матеріалами справи не доведено, що при вказаній вище перевірці відповідачем не здійснювалась будь-яка торгівля.

Щодо тверджень позивача, що відповідачем не виконано пункт 5.7 Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 107/39 "Про передачу земельної ділянки по вул.Марії Лисиченко, 2 Д (Амур-Нижньодніпровський район) у постійне користування Релігійній організації "Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» в частині зобов`язання Релігійну організацію «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» протягом трьох місяців після оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку укласти договори з власниками каналізаційно-водопровідних, електричних мереж та ліній електрозв`язку щодо встановлення земельного сервітуту на використання земельної ділянки в охоронних зонах відповідних мереж, оскільки будівництво паркану було здійснено відповідачем в охоронних зонах каналізаційно-водопровідних, електричних мереж та ліній електрозв`язку без відповідного погодження та з порушенням вимог чинного законодавства, суд зазначає.

В пункті 2 рішення Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 107/39 вирішено Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ФОП Шапкою А. В., та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передати Релігійній організації Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі, , земельну ділянку (план земельної ділянки додається), площею 1,9837 га (кадастровий номер :01:550:0010), у постійне користування по фактичному розміщенню будівлі храму по вул. Марії Лисиченко, 2 Д за рахунок земель, не наданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.04 (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій).

До проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки доданий технічний паспорт у якому перелічена характеристика господарських будівель а саме : Церква А-1, навіс а-1, сторожка Б, огорожа № 1-5, замощення 1,11, зливна яма з/я.

Суд звертає увагу на те, що станом на 19.12.2018р. Дніпровська міська рада при прийнятті рішення від 19.12.2018 № 107/39 Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ФОП Шапкою А. В., та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передати Релігійній організації Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі, , земельну ділянку, площею 1,9837 га (кадастровий номер :01:550:0010), у постійне користування по фактичному розміщенню будівлі храму по вул. Марії Лисиченко, 2 Д за рахунок земель, не наданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 03.04 (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій) була обізнана про існування огорожи № 1-5 (паркану).

Позивачем не доведено, що відповідач порушив Правила охорони ліній електрозв`язку, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1996р. № 135 та вимоги листа ДАБІ України № 40-203-13/3733 від 24.04.2015.

Стосовно розміщених двох павільйонів (МАФ) суд звертає увагу на те, що вони розміщені в межах виділеної земельної ділянки надано відповідачу на постійне користування.

Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності набуває той, хто має речове право на землю. (правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021р. у справі № 910/2861/18)

Отже, павільйони (МАФи) не можуть розглядатися, як окремі об`єкти права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.

Позивачем не було зазначено та не доведено, які саме права позивача на землю були порушені відповідачем у розумінні статті 143 Земельного кодексу України, що мало наслідком здійснення їх захисту шляхом примусового припинення права користування відповідача на спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як зазначено у постанові Верховного суду №904/1103/20 від 01.12.2020 "17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категоріїв стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив із того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Стаття 13 ГПК України передбачає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З врахуванням вище викладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.10.2023

Суддя С.П. Панна