ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2023м. ДніпроСправа № 904/4262/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Тімочкіна М.В.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до Фермерського господарства "Сімона Павла Петровича", Дніпропетровська область, с. Кисличувата

про витребування майна та стягнення 275 571,96 грн

Представники:

від позивача: Бистров С.А.;

від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Фермерського господарства "Сімона Павла Петровича", в якій просить суд:

- витребувати у Фермерського господарства "Сімона Павла Петровича" на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» транспортний засіб - марка, модель та модифікація - Кіа Sportage 1.6 LX 2WD 5dr 5sеats 6А/Т, F1W5D2A1FD, серійний номер - U5YPG814BML078758, рік виробництва - 2021;

- стягнути з Фермерського господарства "Сімона Павла Петровича" на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 275 571,96 грн, з яких: 267 163,72 грн - заборгованість за лізинговими платежами, 8408,24 грн - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору фінансового лізингу № DNYTFLOWWP9RD-1 від 02.07.2021.

Суд ухвалою від 09.08.2023 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання на 28.08.2023.

В ухвалі від 09.08.2023 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу було роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

До господарського суду повернувся поштовий конверт з ухвалою суду від 09.08.2023, який направлявся на адресу відповідача, з поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Як убачається з матеріалів справи, адреса відповідача відповідає адресі, що вказана у позовній заяві, та відповідає зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В підготовче засідання 28.08.2023 представники позивача та відповідача не з`явились. 24.08.2023 позивач подав до суду заяву, в якій просить суд провести підготовче засідання без його участі.

Суд ухвалю від 28.08.2023 відклав підготовче засідання на 27.09.2023.

В підготовче засідання 27.09.2023 представники позивача та відповідача не з`явились. 26.09.2023 позивач подав до суду заяву, в якій просив провести підготовче засідання без участі його представника.

Суд ухвалою від 27.09.2023 закрив підготовче провадження та призначив справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 23.10.2023.

Ухвала від 27.09.2023 направлена відповідачу на офіційну електронну пошту 27.09.2023.

Відповідач відзив не подав.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація базується на таких основних принципах, зокрема, об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі:

1) відповідних заяв про державну реєстрацію;

2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій;

3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

Відповідно до пунктів 10, 18 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема: місцезнаходження юридичної особи, інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон, адреса електронної пошти.

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження, телефон, адресу електронної пошти.

При цьому, такі дані є офіційними та повідомляються юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Враховуючи викладене, отримання учасником справи ухвали суду на його офіційну електронну адресу, є належним повідомленням.

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі.

18.10.2023 позивач подав до суду клопотання, в якому просить суд забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Ухвалою від 20.10.2023 суд клопотання задовольнив.

У судове засідання 23.10.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.07.2021 між Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (банк) та Фермерським господарством "Сімона Павла Петровича" (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № DNYTFLOWWP9RD-1 (далі - договір).

Договір було підписано із використанням електронного цифрового підпису в порядку, передбаченому Законами України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронний цифровий підпис».

Банк зобов`язується набути у власність у Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровськ-Авто" (ПРАТ "Дніпропетровськ-Авто"), місцезнаходження: Україна, 49041, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, просп. Праці буд. 16, код в , (далі - "продавець") предмет(ти) лізингу (далі - "майно") відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій (далі - "додаток № 1") та передати його в користування лізингоодержувачу на строк, що зазначений в цьому договорі, а лізингоодержувач зобов`язується сплатити банку лізингові платежі в розмірі та порядку, визначеними цим договором (п. 1.1. договору).

Строк лізингу - 60 місяців, що обчислюється з дати підписання сторонами акту прийому-передачі манна, та який не може бути меншим одного року з моменту передачі майна лізингоодержувачу (п. 1.2. договору).

Загальна вартість майна за цим договором становить 529 768,85 грн, ПДВ 105 953,77 грн, усього до сплати 635 722,62 грн, у т.ч. вартість пристрою GPS зі встановленням у розмірі 1582,62 грн (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.1.1. договору, загальна вартість майна за цим договором складається з:

- авансового платежу лізингоодержувача в рахунок викупу майна, що становить 190242,00 грн (з ПДВ) та підлягає сплаті протягом 1 робочого дня з моменту підписання цього договору (п. 2.1.1.1. договору).

- загальної суми лізингових платежів у частині, що йде на викуп переданого лізингоодержувачу майна, 443 898,00 (з ПДВ), згідно з додатком № 2 до цього договору (п. 2.1.1.2. договору).

- вартості пристрою GPS зі встановленням у розмірі 1582,02 грн, що сплачується лізингоодержувачем частинами в рахунок викупу майна згідно з Додатком № 2 до цього договору (п. 2.1.1.3. договору).

Сторони погодили, що в разі обґрунтованої зміни вартості майна продавцем згідно з укладеним між ним та банком договором купівлі-продажу пропорційно змінюється вартість майна, що зазначена в п. 2.1 цього договору. При цьому банк надає лізингоодержувачу документи про сплату ним продавцю коштів в розмірі іншому, ніж це зазначено в п. 2.1 цього договору. Додаткового узгодження про зміну розміру вартості майна не потрібно (п. 2.1.2. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються цим договором та додатком № 2 до нього, та включають:

Винагороди, що підлягають сплаті одноразово у день укладення цього договору: винагорода за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда)" у розмірі 50,00 грн; винагорода за обслуговування операції фінансового лізингу у розмірі 0,5 % від суми, зазначеної в п.2.1.1.2 цього договору, що становить суму 2219,49 грн (п. 2.2.1. договору).

Винагороду за користування майном у розмірі 11 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, в дату сплати винагороди, якою є 25-е число кожного поточного місяця (п. 2.2.2. договору).

У випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, винагорода за користування майном складає розмір 22 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно з додатком № 2 до договору (п. 2.2.3. договору).

Платежі в рахунок викупу майна, що підлягають сплаті згідно з цим договором та додатком № 2 до нього, у т.ч. компенсація вартості пристрою GPS зі встановленням (п. 2.2.4. договору).

Інші документально підтверджені витрати банку, безпосередньо передбачені та пов`язані з виконанням цього договору, що відшкодовуються лізингоодержувачем на підставі окремих рахунків протягом 3 (трьох) банківських днів від дати рахунку, якщо договором або домовленістю сторін не встановлено іншого (п. 2.2.5. договору).

У випадку, якщо дата здійснення лізингоодержувачем лізингових та інших платежів за цим договором припадає на вихідний або святковий день, такі платежі повинні бути здійснені у банківський день (день, у який банківські установи України відкриті для проведення операцій з переказу грошових коштів з використанням каналів взаємодії з Національним банком України, далі - "НБУ"), що передує вихідному або святковому дню. У випадку, якщо дата погашення платежів лізингових та інших платежів за цим договором припадає на вихідний або святковий день та лізингоодержувач має відкриті в банку поточні рахунки, лізингоодержувач має право в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, здійснити погашення у відповідний вихідний або святковий день (п. 2.3.1. договору).

Майно повинно бути передане лізингоодержувачу згідно з актом прийому-передачі майна протягом 5 (п`ять) календарних днів після сплати авансового платежу відповідно до умов цього договору, але не раніше дати підписання акту приймання-передачі майна, допускається поставка майна узгодженими сторонами партіями. Строк передачі майна може змінюватись в залежності від дотримання продавцем строку постачання майна за договором купівлі-продажу, укладеного між банком та продавцем, про що банк попередньо повідомляє лізннгоодержувача. У такому випадку вважатиметься, що сторони підписанням відповідного акту приймання-передачі погодили новий строк поставки майна, що відповідає даті складання акту приймання-передачі майна, якщо інше не буде встановлено домовленістю сторін (п. 3.3. договору).

З моменту підписання сторонами акту прийому-передачі до лізингоодержувача переходять всі ризики, пов`язані з користуванням та володінням майном, у т.ч. ризик випадкового знищення або пошкодження, а також невідповідності майна цілям його використання. Банк не несе відповідальності перед третіми особами, в т.ч. за завдані майном смерть, шкоду здоров`ю або псування майна третіх осіб в результаті експлуатації майна (п. 3.4. договору).

Протягом усього строку цього договору майно є власністю банка. Майно переходить у власність лізингоодержувача після сплати банку всієї суми лізингових та інших платежів за цим договором, але не раніше одного року з моменту передачі майна лізингоодержувачу (п. 4.1. договору).

Банк має право достроково розірвати цей договір та вимагати погашення заборгованості згідно з умовами цього договору (п. 6.1.7. договору).

Лізингоодержувач зобов`язується здійснювати лізингові платежі в розмірі та строки, що зазначені в Додатку 2 , не зменшувати суму лізингових платежів, а також не затримувати виплату чергового лізингового платежу, якщо дані зміни не погоджені сторонами та не передбачені договорами про внесення змін до цього договору (п. 7.2.13. договору).

З моменту фактичного отримання лізингоодержувачем майна і до моменту підписання акту прийому-передачі майно знаходиться на відповідальному зберіганні у лізингоодержувача (п. 9.1. договору).

Лізингоодержувач несе повну матеріальну відповідальність за збереження майна, прийнятого ним на відповідальне зберігання (п. 9.2. договору).

Факт прийому майна на відповідальне зберігання підтверджується підписанням акта прийому майна на відповідальне зберігання (додаток № 5), що є невід`ємною частиною цього договору (п. 9.3. договору).

Повернення майна з відповідального зберігання здійснюється згідно з актом прийому-передачі майна (додаток № 4), що оформлюється під час передачі майна лізингоодержувачу безпосередньо в лізинг (п. 9.4. договору).

Лізингоодержувач зобов`язаний повернути майно з відповідального зберігання протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання вимоги банк про повернення майна з відповідального зберігання (п. 9.5. договору).

Плата за відповідальне зберігання складає 50,00 грн включно з ПДВ (п. 9.6. договору).

Цей договір може бути достроково розірваний за ініціативою банка в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за 3 (три) робочі дні в наступних випадках повної або часткової несплати лізингового платежу або страхової премії лізингоодержувачем згідно з умовами цього договору, якщо прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів (п. 10.1.2. договору).

У випадку дострокового розірвання цього договору, якщо лізингоодержувач не скористався правом дострокового викупу майна згідно з п.7.1.4 цього договору, майно повинне бути повернуте протягом 3 (трьох) робочих днів по акту прийому-передачі майна в тому стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, крім випадку коли майно знищене, пошкоджене та не може бути відновлене (п. 10.4. договору).

Сторони дійшли згоди, що у випадку ухвалення рішення про дострокове розірвання цього договору, сторони зобов`язуються за 3 (три) робочі дні письмово повідомити одна одну про це із зазначенням причин дострокового розірвання цього договору. При цьому, для розірвання цього договору додаткових угод сторони не укладають (п. 10.5. договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за ним. Будь-які повідомлення, запити та кореспонденція за цим договором або у зв`язку з ним повинні бути в письмовій формі, можуть передаватися по електронній пошті за умови, що оригінали юридично важливої кореспонденції і документації повинні передаватися визнаної в Україні кур`єрською службою або вручатися особисто. Будь-яке таке повідомлення повинно бути адресовано одержувачу на його адресу, що вказана нижче, або за іншою адресою, яка за необхідності може повідомлятися в письмовій формі одержувачем відправнику як адреса одержувача. Для доказу вручення повідомлення або документа буде достатнім довести, що доставка була здійснена особисто або що конверт, що містить повідомлення або документ, мав вірно вказану адресу і був відправлений (відповідно до вимог даного пункту і всі поштові витрати були повністю оплачені), або що повідомлення електронною поштою було відправлено на адресу електронної пошти відповідної сторони. Адреса, згадана для обміну повідомленнями, така: адреса банку: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, Україна, електронна пошта: , адреса лізингоодержувача: 71701, Україна, область Запорізька, район Токмацький, м. Токмак, вул. Шевченка, буд. 10, електронна пошта: (п. 11.1. договору).

Сторонами підписано специфікацію майна (а.с. 16), в якій визначено характеристики майна: найменування майна: Кіа Sportage 1.6 LX 2WD 5dr 5seats 6А/Т, F1W5D2A1FD, серійний номер - U5YPG814BML078758, рік виробництва - 2021, всього вартість майна з урахуванням ПДВ 634 140,00 грн. Документи та цінності, що передаються разом з транспортним засобом: датчик GPS - 1 шт. Всього: вартість майна, що постачається, на дату укладення договору становить 529 768,85 грн, ПДВ 105 953,77 грн, усього 635 722,62 грн, у т.ч. вартість пристрою GPS зі встановленням у розмірі 1582,62 грн.

Сторони підписали додаток № 2 до договору «Графік лізингових платежів» (а.с. 16), в якому погодили графік відшкодування вартості майна:

25.11.2021 - сума кредиту до погашення - 44 548,08 грн;

25.12.2021 - сума кредиту до погашення - 44 548,06 грн;

25.11.2022 - сума кредиту до погашення - 44 548,06 грн;

25.12.2022 - сума кредиту до погашення - 44 548,06 грн;

25.11.2023 - сума кредиту до погашення - 44 548,06 грн;

25.12.2023 - сума кредиту до погашення - 44 548,06 грн;

25.11.2024 - сума кредиту до погашення - 44 548,06 грн;

25.12.2024 - сума кредиту до погашення - 44 548,06 грн;

25.11.2025 - сума кредиту до погашення - 44 548,06 грн;

25.12.2025 - сума кредиту до погашення - 44 548,06 грн. Всього - 445 480,62 грн.

07.07.2021 сторони підписали акт прийому майна на відповідальне зберігання (а.с. 19), відповідно до якого банк передав, а лізингоодержувач прийняв у відповідальне зберігання майно: Кіа Sportage 1.6 LX 2WD 5dr 5seats 6А/Т, F1W5D2A1FD, серійний номер - U5YPG814BML078758, рік виробництва - 2021, вартістю 634 140 грн з ПДВ. Документи та цінності, що передаються разом з транспортним засобом: датчик GPS - 1 шт. Всього: вартість майна, що постачається, на дату укладення договору становить 529 768,85 грн, ПДВ 105 953,77 грн, усього 635 722,62 грн, у т.ч. вартість пристрою GPS зі встановленням у розмірі 1582,62 грн.

16.07.2021 сторони підписали акт прийому-передачі майна (а.с. 21), відповідно до якого банк передав, а лізингоодержувач прийняв у лізинг майно: Кіа Sportage 1.6 LX 2WD 5dr 5seats 6А/Т, F1W5D2A1FD, серійний номер - U5YPG814BML078758, рік виробництва - 2021, вартістю 634 140 грн з ПДВ та датчик GPS - 1 шт вартістю 922,62 грн з ПДВ. Встановлення датчику GPS - 660 грн. Всього 635 722,62 грн з ПДВ. Вартість майна, що постачається, на дату укладення договору становить 529 768,85 грн, ПДВ 105 953,77 грн, усього 635 722,62 грн, у т.ч. вартість пристрою GPS зі встановленням у розмірі 1582,62 грн.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, передавши відповідне майно лізингоодержувачу за актом прийому-передачі.

Однак, як зазначає позивач, в порушення умов договору лізингоодержувач не здійснював відшкодування вартості манна, у зв`язку з чим у останнього утворилась прострочена заборгованість зі сплати такого відшкодування. Також, лізингоодержувач не сплачує винагороду за користування майном, у зв`язку з чим у нього утворилась прострочена заборгованість зі сплати такої винагороди.

Позивач зазначає, що 16.02.2023 лізингоодержувачу було надіслано повідомлення №L6PDRFLO00BB9 від 03.02.2023 (а.с. 25) про розірвання договору фінансового лізингу №DNYTFLOWWP9RD-1 з 20.03.2023.

В якості доказу направлення на адресу відповідача вказаного повідомлення позивач надав до суду копії реєстру згрупованих відправлень та фіскального чеку (а.с. 26).

Таким чином, як зазначає позивач, з 20.03.2023 договір лізингу розірвано ним в односторонньому порядку, а у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 275 571,96 грн, з яких: 267 163,72 грн - заборгованість за лізинговими платежами, 8408,24 грн - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу.

Цей договір може бути достроково розірваний за ініціативою банка в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за 3 (три) робочі дні в наступних випадках повної або часткової несплати лізингового платежу або страхової премії лізингоодержувачем згідно з умовами цього договору, якщо прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів (п. 10.1.2. договору).

У випадку дострокового розірвання цього договору, якщо лізингоодержувач не скористався правом дострокового викупу майна згідно з п.7.1.4 цього договору, майно повинне бути повернуте протягом 3 (трьох) робочих днів по акту прийому-передачі майна в тому стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, крім випадку коли майно знищене, пошкоджене та не може бути відновлене (п. 10.4. договору).

Сторони дійшли згоди, що у випадку ухвалення рішення про дострокове розірвання цього договору, сторони зобов`язуються за 3 (три) робочі дні письмово повідомити одна одну про це із зазначенням причин дострокового розірвання цього договору. При цьому для розірвання цього договору додаткових угод сторони не укладають (п. 10.5. договору).

Відповідно до п. 6.1.3 договору банк має право вимагати повернення майна випадках, передбачених п. 10.1, 10.2 цього договору.

В свою чергу, п. 7.2.8 договору на лізингоодержувача покладено обов`язок повернути майно банку у випадках, передбачених п. 10.1 цього договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору.

Як зазначає позивач, з 20.03.2023 договір лізингу розірвано ним в односторонньому порядку, отже лізингоодержувач зобов`язаний був повернути банку лізингове майно за актом приймання-передачі у строк до 24.03.2023, однак, як зазначає позивач, в порушення умов договору, відповідач транспортний засіб не повернув. У зв`язку із чим позивач просить суд витребувати у Фермерського господарства "Сімона Павла Петровича" на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» транспортний засіб - марка, модель та модифікація - Кіа Sportage 1.6 LX 2WD 5dr 5sеats 6А/Т, F1W5D2A1FD, серійний номер - U5YPG814BML078758, рік виробництва - 2021.

Позивач зазначає, що станом на час формування позову предмет лізингу лізингоодержувачем не повернуто, місце знаходження транспортного засобу позивачу не відоме, прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідач не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

У справі, що розглядається, лізингоодержувач не виконав зобов`язання з оплати чергового лізингового платежу (за графіком 25.12.2022), у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на відмову від договору та просить погасити заборгованість за договором і повернути предмет лізингу.

Верховний Суд у постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 зазначив, що лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) водночас, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.

Враховуючи особливість регулювання правовідносин лізингу договором та законом, право власності на передане в лізинг майно залишається за лізингодавцем до повної сплати його вартості лізінгоодержувачем. Наслідком припинення договору лізингу у зв`язку з його розірванням за ініціативою лізингодавця є залишення за ним права власності на об`єкт лізингу та відсутність обов`язку передати предмет лізингу в майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати оплати вартості предмета лізингу. Тобто, у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкту лізингу не підлягає стягненню з лізингоодержувача, у зв`язку з припиненням зустрічного зобов`язання лізингодавця по переданню у майбутньому об`єкта лізингу у власність.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 911/3483/16).

Ураховуючи структуру та зміст лізингових платежів, ці платежі не є рівнозначними платі за користування, на відміну від орендної плати, позаяк містять в собі таку складову, як відшкодування частини вартості предмета лізингу, і з моменту розірвання договору лізингу зобов`язання лізингодавця щодо передачі об`єкта лізингу у власність лізингоодержувача є припиненим, відповідно в лізингоодержувача припинилось зобов`язання щодо відшкодування вартості цього об`єкта.

За своєю правовою природою відносини лізингу передбачають право лізингоодержувача користуватися предметом лізингу, тобто містять елементи договору оренди (найму), у яких користування предметом оренди є платним, тож узгоджене сторонами регулювання не суперечить змісту лізингових відносин, за якими лізингоодержувачу майно надається у виключне користування на визначений термін ,та положенням законодавства.

За ч.3 ст. 615 ЦК України внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана з правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. З припиненням договірних відносин у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ. Відповідні висновки є застосовними і до відносин лізингу у випадках дострокового припинення договору у зв`язку з порушеннями лізингоодержувача.

Отже, з моменту розірвання договору фінансового лізингу з ініціативи лізингодавця в лізингоодержувача припиняється обов`язок сплачувати лізингові платежі, натомість виникає обов`язок негайно повернути об`єкт лізингу у відповідному стані.

Господарський суд наголошує, що лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) водночас. З моменту розірвання договору лізингу в лізингоодержувача припинилось зобов`язання щодо відшкодування вартості цього об`єкта.

Враховуючи наведене, з урахуванням здійснених відповідачем (та зарахованих позивачем оплат) та графіку лізингових платежів (додаток №2 до договору) господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення 267 163,72 грн заборгованості за лізинговими платежами, як такої, що нарахована позивачем за період після розірвання договору, коли зобов`язання лізингоодержувача щодо відшкодування вартості об`єкта лізингу припинилось.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 8408,24 грн заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу (станом на 06.07.2023) господарський суд зазначає наступне.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що нарахування заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу позивачем здійснюється за загальний період з 16.07.2021 по 06.07.2023.

Відповідно до п. 6.1.7. договору банк має право достроково розірвати цей договір та вимагати погашення заборгованості згідно з умовами цього договору.

Цей договір може бути достроково розірваний за ініціативою банка в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за 3 (три) робочі дні в наступних випадках повної або часткової несплати лізингового платежу або страхової премії лізингоодержувачем згідно з умовами цього договору, якщо прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів (п. 10.1.2. договору).

16.02.2023 позивач направив лізингоодержувачу повідомлення № L6PDRFLO00BB9 від 03.02.2023 (а.с. 25) про розірвання договору фінансового лізингу № DNYTFLOWWP9RD-1 з 20.03.2023. В якості доказу направлення на адресу відповідача вказаного повідомлення позивач надав до суду копії реєстру згрупованих відправлень та фіскального чеку (а.с. 26).

Договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу (поставки). Наслідком розірвання договору лізингу є відсутність у позивача обов`язку надати предмет лізингу в майбутньому у власність відповідача і відповідно відсутність права вимагати його оплати. Тобто після дострокового розірвання договору лізингу права та обов`язки сторін, до яких підлягають застосуванню положення про купівлю-продаж (поставку), припиняються.

Разом з тим правовідносини, які стосуються користування об`єктом лізингу, продовжують існувати до повернення відповідного майна на користь лізингодавця, і до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених Цивільним кодексом України та законом.

Плата за користування річчю (орендна плати), як платіж за правомірне користування майном протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних відносин у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Оскільки відповідні висновки є застосовними і до відносин лізингу у випадках дострокового припинення договору в зв`язку з порушеннями лізингоодержувача, з моменту розірвання договору фінансового лізингу з ініціативи лізингодавця в лізингоодержувача припиняється обов`язок сплачувати лізингові платежі, натомість виникає обов`язок негайно повернути об`єкт лізингу у відповідному стані.

Отже, після припинення дії договору лізингу, права та обов`язки лізингодавця та лізингоодержувача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням відповідно до умов договору та положень законодавства, які регламентують наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення предмета лізингу.

Частиною 7 ст.17 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача заборгованість із сплати лізингових платежів на дату розірвання договору.

Таким чином, господарський суд вважає, що винагорода за користування об`єктом лізингу повинна нараховуватись по 19.03.2023. За розрахунком суду, винагорода за користування об`єктом лізингу за загальний період з 16.07.2021 по 19.03.2023 (з урахуванням здійснених відповідачем оплат) становить 151,98 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача плати за користування об`єктом лізингу підлягають частковому задоволенню на суму 151,98 грн. грн.

Щодо вимог щодо витребування у Фермерського господарства "Сімона Павла Петровича" на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» транспортного засобу - марка, модель та модифікація - Кіа Sportage 1.6 LX 2WD 5dr 5sеats 6А/Т, F1W5D2A1FD, серійний номер - U5YPG814BML078758, рік виробництва - 2021 господарський суд зазначає наступне.

У випадку дострокового розірвання цього договору, якщо лізингоодержувач не скористався правом дострокового викупу майна згідно з п.7.1.4 цього договору, майно повинне бути повернуте протягом 3 (трьох) робочих днів по акту прийому-передачі майна в тому стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, крім випадку коли майно знищене, пошкоджене та не може бути відновлене (п. 10.4. договору).

Сторони дійшли згоди, що у випадку ухвалення рішення про дострокове розірвання цього договору, сторони зобов`язуються за 3 (три) робочі дні письмово повідомити одна одну про це із зазначенням причин дострокового розірвання цього договору. При цьому, для розірвання цього договору додаткових угод сторони не укладають (п. 10.5. договору).

Відповідно до п. 6.1.3 договору банк має право вимагати повернення майна випадках, передбачених п. 10.1, 10.2 цього договору.

В свою чергу, п. 7.2.8 договору на лізингоодержувача покладено обов`язок повернути майно банку У випадках, передбачених п. 10.1 цього договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу.

Повернення майна з відповідального зберігання здійснюється згідно з актом прийому-передачі майна (додаток № 4), що оформлюється під час передачі майна лізингоодержувачу безпосередньо в лізинг (п. 9.4. договору).

Приписами ст. 18 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що у разі повернення лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу, у тому числі з підстав розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках, визначених договором фінансового лізингу та цим Законом, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт фінансового лізингу лізингодавцю у стані, в якому такий об`єкт було отримано від нього, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу. Якщо об`єкт фінансового лізингу повертається лізингодавцю в неналежному стані, лізингоодержувач зобов`язаний на вимогу лізингодавця в повному обсязі оплатити ремонт об`єкта фінансового лізингу або відшкодувати лізингодавцю витрати на ремонт. У разі тимчасової державної реєстрації об`єкта фінансового лізингу за лізингоодержувачем він повинен зняти такий об`єкт з обліку та передати лізингодавцю реєстраційні документи на об`єкт фінансового лізингу.

Приписами ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми в її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

У статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено завдання суду при здійсненні правосуддя та вказано, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У господарському процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема, в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги щодо витребування у відповідача предмету лізингу, зокрема, ст. 387 та ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Приписами ст. 387 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.

Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Разом з тим необхідно розмежовувати захист права власності шляхом подання віндикаційного позову та невиконання чи виконання з порушенням умов договірного зобов`язання.

Наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин виключає можливість пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування особі, яка зобов`язалася повернути це майно після закінчення строку, на який воно передано, але не виконує цього обов`язку, базується на умовах укладеного між сторонами договору та регулюється відповідно розділу III книги 5 ЦК України («Окремі види зобов`язань»).

Отже, для застосування передбаченого ст. 387 ЦК України правового механізму відновлення порушеного права власності необхідним є встановлення наступних обставин у їх сукупності: існування в натурі індивідуально визначеного майна з ідентифікуючими ознаками на момент подачі позову та прийняття судом рішення про його витребування; наявність підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно; відсутність у власника чи титульного володільця можливості здійснювати фактичне володіння цим майном через те, що відповідач на момент подачі позову та прийняття рішення у справі фактично тримає його у себе; відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем, оскільки в протилежному випадку застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тлумачення ст.1212 Цивільного кодексу України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а транспортний засіб, який позивач просить суд витребувати у відповідача на свою користь, набутий відповідачем за наявності правової підстави, його не може бути витребувано відповідно до положень статті 387 ЦК України. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень приписів статті 387 ЦК України, оскільки майно, передане власником іншій особі у володіння або користування за договором між ними, не може вважатися таким, що вибуло із володіння власника не з його волі.

При цьому обов`язок повернути предмет лізингу виникає у лізингоодержувача у зв`язку з розірванням договору в силу приписів положень Закону України «Про фінансовий лізинг», а не на підставі ст. 387 ЦК України, як помилково вказав позивач.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2023 у справі №633/408/18 вказала наступне: «У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально».

Враховуючи, що обраний позивачем спосіб захисту фактично зводиться до повернення йому майна - предмету лізингу, оскільки позивач свій обов`язок щодо передачі предмету лізингу виконав належним чином, в свою чергу відповідач зобов`язання щодо своєчасної оплати лізингових платежів не здійснив, з огляду на те, що договір фінансового лізингу було розірвано позивачем в односторонньому порядку, господарський суд дійшов висновку про необхідність витребування у Фермерського господарства "Сімона Павла Петровича" на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» транспортного засобу - марка, модель та модифікація - Кіа Sportage 1.6 LX 2WD 5dr 5sеats 6А/Т, F1W5D2A1FD, серійний номер - U5YPG814BML078758, рік виробництва - 2021.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір (щодо вимоги про витребування майна) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 9535,84 грн.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору (щодо вимоги про стягнення 275 571,96 грн) покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача - 4131,10 грн (99,94%), на відповідача - 2,48грн (0,06%).

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Витребувати у Фермерського господарства "Сімона Павла Петровича" (53530, Дніпропетровська область, с. Кисличувата, вул. Чкалова, буд. 88, ідентифікаційний код 42690972) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570) транспортний засіб - марка, модель та модифікація - Кіа Sportage 1.6 LX 2WD 5dr 5sеats 6А/Т, F1W5D2A1FD, серійний номер - U5YPG814BML078758, рік виробництва - 2021, про що видати наказ.

Стягнути з Фермерського господарства "Сімона Павла Петровича" (53530, Дніпропетровська область, с. Кисличувата, вул. Чкалова, буд. 88, ідентифікаційний код 42690972 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570) 9690,30 грн, з яких: 151,98 грн - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 9538,32 грн, про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 25.10.2023

Суддя І.В. Мілєва