РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.10.2023Справа № 910/12489/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 4 199 040,00 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А. Р.

Представники:

від позивача - Сухацький А.В.

від відповідача - Гвоздицький К.О., Поляк О.О.

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" (далі - позивач, ТОВ "Корнет Холдинг") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", відповідач) в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ВП "Централізовані закупівлі" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ") про стягнення 4 199 040,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 53-129-01-23-02765 від 16.05.2023 щодо своєчасної оплати поставленої позивачем продукції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 позовну заяву ТОВ "Корнет Холдинг" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

17.08.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів направлення копії позовної заяви і доданих до неї документів відповідачу на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 прийнято позовну заяву ТОВ "Корнет Холдинг" до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12489/23, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25.09.2023 о 14:20 год.

11.09.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, покласти на позивача судові витрати або зменшити їх, та, у випадку задоволення позову, вирішити питання щодо відстрочення виконання рішення на один рік з дня його ухвалення.

21.09.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли відповідь на відзив та заперечення проти заяви про надання відстрочки виконання рішення суду.

У підготовче засідання, призначене на 25.09.2023, з`явилися представники позивача та відповідача.

Суд долучив до матеріалів справи подані учасниками справи через відділ діловодства суду заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань.

У підготовчому засіданні 25.09.2023 представники позивача та відповідача зазначили, що повідомили всі обставини справи, які їм відомі, та надали всі докази, на які вони посилаються у позові та відзиві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.10.2023 о 10:40 год.

У судове засідання, призначене на 23.10.2023, з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 23.10.2023 здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 23.10.2023 судом заслухане вступне слово представників позивача та відповідача.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив суд, у разі задоволення позову, вирішити питання щодо відстрочення виконання рішення на один рік з дня його ухвалення.

У судовому засіданні 23.10.2023 судом з`ясовано обставини справи та досліджено докази, після чого суд перейшов до судових дебатів.

Представники позивача та відповідача виступили з промовою (заключним словом).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 23.10.2023 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши представників сторін, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

16.05.2023 між ТОВ "Корнет Холдинг" (далі - постачальник, позивач) та ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - покупець, відповідач) укладено Договір поставки №53-129-01-23-02765 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник (позивач) зобов`язувався в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити оливу моторну М-20Г2 виробництва ТОВ "ЕВРО ОЙЛ ПРОДАКШН", Україна (далі - продукція) для потреб ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - кінцевий споживач), а покупець (відповідач) зобов`язувався в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначені в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (Додаток № 1 до Договору).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, ціна Договору без ПДВ становить 3 499 200,00 грн, крім того ПДВ - 699 840,00 грн. Загальна сума Договору становить 4 199 040,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 5.4, 5.5 Договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження продукції переходить до покупця з моменту її передачі Вантажоодержувачу.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що покупець сплачує вартість поставленої продукції протягом 30 робочих днів з дати підписання сторонами акту (актів) приймання - передачі продукції.

Згідно з пп. 6.1.1 п. 6.1 Договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції.

Договір є чинним з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2023, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку (п. 10.1 Договору).

На виконання умов Договору між позивачем та відповідачем була укладена Специфікація № 1 (Додаток № 1 до Договору), якою передбачено поставку 43 2000 кг оливи моторної М-20Г2 для ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" на загальну суму 4 199 040,00 грн у строк до 04.06.2023.

Позивач поставив відповідачу передбачену Договором та Специфікацією № 1 продукцію на загальну суму 4 199 040,00 грн, що підтверджується належним чином оформленими та підписаними сторонами:

- товарно - транспортними накладними № Р900/2 від 31.05.2023, № Р900/1 від 31.05.2023 та № Р900 від 31.05.2023;

- видатковою накладною № 21 від 02.06.2023 на суму 4 199 040,00 грн;

- Актом приймання - передачі ТМЦ № 041-37/923 від 15.06.2023 на суму 4 199 040,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору відповідач був зобов`язаний здійснити оплату 4 199 040,00 грн за поставлену йому продукцію в строк до 27.07.2023, однак в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором не здійснив повну та своєчасну оплату отриманої ним продукції, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 4 199 040,00 грн заборгованості за Договором.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на відсутність його вини у порушенні зобов`язання щодо розрахунків за Договором. Відсутність вини відповідач обгрунтовує наявністю ряду обставин, які стали підставами неможливості відповідача виконати свої зобов`язання за Договором, а саме: несплата ДП "Гарантований покупець" заборгованості (компенсація за виконання спеціальних обов`язків) відповідачу; наявні воєнні дії в Україні та їх наслідки; руйнування енергетичної інфраструктури; захоплення Запорізької АЕС, що спричинило зниження виробітку електроенергії від попереднього об`єму; відсутність достатнього фінансування у воєнний період, тощо.

Позивач заперечив доводи відповідача проти задоволення позовних вимог, зазначив, що Договір поставки був укладений сторонами після спливу майже 15 місяців з моменту початку військових дій на території України, відтак укладаючи Договір, відповідач усвідомлював всі негативні наслідки, які могли настати в результаті військових дій, однак незважаючи на це, уклав Договір та взяв на себе зобов`язання зі сплати грошових коштів. Позивач звернув увагу, що всі обставини, на які посилається відповідач, виникли ще до укладення Договору, за яким виникла спірна заборгованість, відповідач не навів жодної обставини, яка б не існувала на момент укладення Договору, та почала існувати поза волею відповідача та незалежно від його обачності та відповідальної господарської діяльності до моменту настання строку оплати.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України визначають права та обов`язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 4.2 Договору сторони узгодили, що покупець сплачує вартість поставленої продукції протягом 30 робочих днів з дати підписання сторонами акту (актів) приймання - передачі продукції.

15.06.2023 уповноваженими представниками сторін підписано та скріплено печатками Акт приймання - передачі ТМЦ № 041-37/923 від 15.06.2023, яким підтверджується належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором щодо поставки продукції на загальну суму 4 199 040,00 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов Договору.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та умов Договору, відповідач був зобов`язаний здійснити оплату за поставлену йому продукцію в строк до 27.07.2023 (15.06.2023 + 30 робочих днів). Отже, станом на час розгляду справи по суті строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленої продукції за Договором є таким, що настав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свого зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати поставленої продукції за Договором не виконав.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд відхиляє як безпідставні заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог з огляду на відсутність його вини у порушенні зобов`язання щодо розрахунків за Договором з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Виникнення обставин непереборної сили та строк їх дії підтверджується висновком Торгово-промислової палати України чи іншою довідкою, процесуальним документом, виданим компетентним органом (п. 8.2 Договору).

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за Договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше 10 (десяти) днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону в письмовій формі та протягом 30 (тридцяти) днів, але не раніше строку, визначеного законом (іншим нормативно-правовим актом) для надання відповідного документу, підтвердити вказані обставини у передбачений п. 8.2 Договору спосіб (п. 8.3 Договору).

У разі пропущення стороною строків, визначених п. 8.3 Договору, остання позбавляється права посилатися на обставини непереборної сили при вирішенні спору, що виник при виконанні Договору (п. 8.4 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином не повідомляв позивача про виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення Договору та виникли поза волею сторін, а відтак він позбавлений права посилатися на них як на підставу невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором.

Суд звертає увагу, що всі обставини, на які посилається відповідач, які стали підставами неможливості виконання ним своїх зобов`язань за Договором (несплата ДП "Гарантований покупець" заборгованості відповідачу; наявні воєнні дії в Україні та їх наслідки; руйнування енергетичної інфраструктури; захоплення Запорізької АЕС; відсутність достатнього фінансування у воєнний період, тощо), виникли ще до укладення Договору та до моменту настання строку оплати за Договором.

Крім того, згідно приписів статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання (якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили), проте не звільняється від виконання зобов`язання.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів у розмінні статей 76, 77 ГПК України, які б спростовували заявлені позовні вимоги, або свідчили про відсутність у нього обов`язку зі здійснення оплати отриманої продукції на підставі Договору.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази в порядку ст. 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 199 040,00 грн заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відстрочити виконання рішення суду на один рік з дня його ухвалення, з огляду на стратегічне значення ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" для економіки і безпеки держави, наявний воєнний стан, понесені відповідачем від військової агресії збитки, а також необхідність підтримання відповідачем безпечної роботи атомних електростанцій, відновлення електропостачання після масованих ракетних атак, проведення ремонтних робіт ряду об`єктів тощо.

Позивач просив суд відмовити у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду з огляду на передчасність тверджень відповідача щодо неможливості виконання ним рішення суду, оскільки надані відповідачем документи не свідчать про відсутність можливості сплати заборгованості на користь позивача. На думку позивача, надані відповідачем інформація та документи жодним чином не свідчать про очікування покращення фінансового стану відповідача у строки, на які він просить відкласти виконання рішення суду. Навпаки, наведена відповідачем тенденція на погіршення його фінансового стану ставить під загрозу можливість виконання рішення суду через рік після набрання ним законної сили, тоді як реальне та своєчасне виконання рішення суду є легітимним очікуванням позивача.

Частиною 1 ст. 239 ГПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частиною 1 статті 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Питання щодо надання розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Відстрочення виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, а обґрунтування пов`язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, покладається на зацікавлену особу.

В силу приписів ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Подані докази мають бути належними, допустимими, достовірними, вірогідними (ст. 76-79 ГПК України).

Відповідачем не підтверджено відповідно до положень статей 73, 74, 76-79 ГПК України існування виняткових обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення суду у даній справі або роблять його неможливим. За таких обставин, дотримуючись балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відстрочки виконання рішення суду у даній справі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач у позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який складається із суми сплаченого позивачем судового збору у розмірі 63 012,69 грн та очікуваних позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000,00 грн. Позивач зазначив, що на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України докази понесених судових витрат будуть подані позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав. Відповідач у відзиві на позовну заяву не погодився із попередньо заявленою позивачем сумою витрат на професійну правничу допомогу та вимогою позивача щодо покладання цих витрат на відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено 63 012,69 грн судового збору за подання даної позовної заяви (ціна позову 4 199 040,00 грн) згідно платіжної інструкції № 86 від 04.08.2023.

Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України та повне задоволення позовних вимог, судовий збір у сумі 62 985,60 грн за подання позовної заяви (1,5% від ціни позову) покладається на відповідача.

При цьому судом враховано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Відповідне клопотання позивачем суду не подано.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Станом на час розгляду справи по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 126, 129, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01054, місто Київ, вулиця Франка Івана (Шевченківський р-н), будинок 31; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 26251923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" (Україна, 01021, місто Київ, вулиця Грушевського Михайла, будинок 9-Б; ідентифікаційний код 39798690) 4 199 040,00 грн (чотири мільйони сто дев`яносто дев`ять тисяч сорок гривень 00 коп.) заборгованості, 62 985,60 грн (шістдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень 60 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 25.10.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА