ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023 року м. Дніпро Справа № 904/1735/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду, в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпроазот» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2023 (суддя Бажанова Ю. А.; повне рішення складено 22.06.2023) у справі № 904/1735/23

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», м. Дніпро

до Акціонерного товариства «Дніпроазот», м. Кам`янське, Дніпропетровської області

про стягнення 10829,90 грн,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Дніпроазот» 10584,00 грн основної суми борг за надання послуг по розподілу природного газу, 231,98 грн пені і 13,92 грн трьох процентів річних, нарахованих за невиконання грошового зобов`язання.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем умов договору розподілу природного газу № 094205L5H8AP016 від 01.01.2016 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг з розподілу природного газу за лютий 2023 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2023 позов у справі № 904/1735/23 задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Дніпроазот» на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» 10584,00 грн основної суми боргу, 231,98 грн пені і 13,92 грн трьох процентів річних, вирішено питання розподілу витрат зі сплати судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване невиконанням відповідачем обов`язку зі сплати наданих позивачем послуг з розподілу природного газу у лютому 2023 року.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач, при визначенні вартості послуг з розподілу природного газу за вказаний період, правомірно застосував тариф, затверджений чинною на момент здійснення відповідних нарахувань постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2745 від 22.12.2021.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Акціонерне товариство «Дніпроазот» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2023 у справі № 904/1735/23 скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушеннями норм процесуального права, допущеними місцевим господарським судом під час з`ясування обставин у справі, що спричинило ухвалення необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.

Скаржник зазначає, що при розрахунку вартості наданих послуг з розподілу природного газу у лютому 2023 року, позивачем безпідставно застосовані тарифи, встановлені постановою НКРЕКП № 2745 від 22.12.2021, замість тарифів, встановлених постановою НКРЕКП № 425 від 24.03.2016, внаслідок чого вартість наданих послуг збільшено до 10584,00 грн, замість 4077,74 грн, на що не звернув уваги місцевий господарський суд. Оскільки вартість наданих послуг з розподілу природного газу за лютий 2023 року становить 4077,74 грн, то враховуючи наявну переплату, скаржник вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Скаржник зазначає, що постанова НКРЕКП від 22.12.2021 № 2745 є неправомірною, тому, керуючись положеннями пункту 6.2 договору № 094205L5H8AP016 від 01.01.2016, до моменту встановлення для нього нового тарифу на послуги з розподілу природного газу, оплата вартості таких послуг, має здійснюватися за тарифом, встановленим постановою НКРЕКП № 425 від 24.03.2016, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, в строк до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг з урахуванням раніше перерахованих грошових коштів, як це встановлено пунктом 6.4 договору.

Також скаржник посилається на форс-мажорні обставини, спричинені введенням на території України воєнного стану, що звільняє його від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, оскільки 25.02.2022 скаржником виданий наказ № 198 «Про простій в АТ «Дніпроазот», який станом на момент розгляду справи в господарському суді не скасовувався, окремі працівники відправлені у відпустку без збереження заробітної плати, деякі мобілізовані до лав Збройних Сил України, а інші виконують свої обов`язки на дистанційній основі, що також не враховано господарським судом при ухваленні спірного рішення.

Також скаржник заявив клопотання про зупинення апеляційного провадження до розгляду інших справи і розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) його учасників.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у відзиві заперечило проти доводів апеляційної скарги, просило залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Посилаючись на положення статті 4 Закону України «Про ринок природного газу», відповідно до яких тарифи на послуги транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу та послуги установки LNG повинні сприяти ефективній торгівлі природним газом та розвитку конкуренції на ринку природного газу, не допускати перехресного субсидіювання між замовниками, створювати економічні стимули для здійснення інвестицій та підтримання у належному стані газотранспортних та газорозподільних систем, газосховищ, установки LNG, а також покращення взаємодії і сполучення між ними, позивач вважає, що задля належного одержання природного газу споживачами, безаварійної, безперебійної, безпечної та стабільної роботи газорозподільної системи, розмір тарифу на розподіл природного газу має відповідати ринковим цінам та забезпечувати належну роботу позивача.

Враховуючи вищевикладене та умови пункту 6.1 договору № 094205L5H8AP016 від 01.01.2016, відповідно до яких оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу, позивач наполягає на правильності розрахунків вартості наданих відповідачу послуг з розподілу природного газу, здійснених за тарифами, встановленими чинною постановою НКРЕКП № 2745 від 22.12.2021

Також позивач заперечує проти посилання скаржника на форс-мажорні обставини, як на підставу звільнення його від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, оскільки останнім не доведено причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами та неможливістю своєчасного виконання зобов`язань зі сплати вартості отриманих послуг з розподілу природного газу у спірний період.

Позивач заперечив проти клопотання скаржника щодо зупинення апеляційного провадження, оскільки рішення у справах, до завершення розгляду яких скаржник просить зупинити апеляційне провадження, не впливають на правовідносини сторін у даній справі.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Дніпроазот» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2023 у справі № 904/1735/23.

Розгляд апеляційної скарги вирішено провести у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

5. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є оператором газорозподільної системи, який надає Акціонерному товариству «Дніпроазот» (споживач) послуги з розподілу природного газу відповідно до типового договору розподілу природного газу, укладеного сторонами в порядку статті 634 Цивільного кодексу України шляхом приєднання до нього споживача внаслідок підписання заяви-приєднання від 01.01.2016 № 094205L5H8AP016 (далі Договір).

Пунктом 1.1 Договору визначено, що типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності

Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (пункт 2.1 договору).

Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 6.1 Договору).

Тариф встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу (пункт 6.2 Договору в редакції додаткової угоди № 7 від 01.08.2018).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 6.4 Договору).

Згідно з пунктом 6.6 Договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку визначені цим договором (пункт 7.4 Договору).

Цей договір укладається на невизначений строк (пункт 12.1 Договору).

На виконання умов договору позивач надав відповідачу у лютому 2023 року послуги з розподілу природного газу (потужності) об`ємом 5852,77 м3, що підтверджується актом наданих послуг № ДГП83002096 від 28.02.2023.

Вартість послуги з розподілу газу у лютому 2023 року розрахована відповідно до тарифу, встановленого постановою НКРЕКП від 22 грудня 2021 року № 2745, який для клієнтів Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» становить 1,26 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ), та складає 10584,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідач не розрахувався за отримані у лютому 2023 року послуги з розподілу природного газу, що і стало причиною спору.

6. Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення вартості наданих у лютому 2023 року послуг з розподілу природного газу.

Заперечення відповідача проти задоволення позову ґрунтуються на тому, що при розрахунку вартості наданих послуг з розподілу природного газу позивач безпідставно застосував тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 2745 від 22.12.2021, замість тарифу, встановленого постановою НКРЕКП № 425 від 24.03.2016, внаслідок чого вартість цих послуг зросла на 6506,26 грн

Апеляційний господарський суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Статтею 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем визначено наступне:

- договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи;

- доступ до газорозподільної системи право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи;

- Оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

- споживач природного газу (споживач) фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Згідно з пунктом 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

Згідно з пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктом 2 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.

Місцевим господарським судом встановлено, що 01.01.2016 Акціонерне товариство «Дніпроазот» підписало заяву-приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу № 094205L5H8AР016 (для споживача, що не є побутовим; далі Договір).

Пунктом 2.1. Типового договору визначено, що оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Тариф встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

В матеріалах справи наявні докази надання позивачем відповідачу послуг розподілу природного газу у лютому 2023 року вартістю 10584,00 грн, що підтверджується актом № ДГП83002096 від 28.02.2023.

Доказів оплати наданих послуг, у визначеній позивачем вартості, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України, статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу (пункт 6.2 Договору в редакції додаткової угоди № 7 від 01.08.2018).

Відповідач не заперечує отримання послуги з розподілу природного газу у визначеному актом № ДГП83002098 об`ємі, проте не погоджується із застосованим позивачем тарифом при розрахунку їх вартості.

Скаржник вважає, що при розрахунку вартості наданих послуг, замість постанови НКРЕКП № 2745 від 22.12.2021, позивач мав застосувати постанову НКРЕКП № 425 від 24.03.2016, якою встановлено більш дешевий тариф за послуги з розподілу природного газу.

Апеляційний господарський суд зазначає, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.12.2021 № 2745 встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» у розмірі 1,26 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). Діючий у 2022 році тариф на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» не переглядався у зв`язку з прийняттям Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» № 2479-ІХ, яким протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення для всіх категорій споживачів тарифів, в т.ч. на послуги з розподілу природного газу.

Апеляційний господарський суд зазначає, що рішення НКРЕКП з питань установлення цін та тарифів, у тому числі на послуги розподілу природного газу, є за своєю юридичною природою нормативно-правовим актом.

Нормативно-правовий акт це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру (юридична норма). Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою.

Загальний характер юридичних норм, встановлених або санкціонованих державою у нормативно-правових актах, полягає у тому, що ці норми розраховані на регулювання групи (виду) кількісно невизначених суспільних відносин, адресовані кількісно невизначеному колу неперсоніфікованих суб`єктів, не вичерпують свою обов`язковість певною кількістю її застосувань, тобто юридично діють безперервно, а їх чинність скасовується за спеціальною процедурою чи припиняється через настання певної події або дати.

Натомість, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Таким чином, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (юридичні норми), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акту стосуються всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид (групу) суспільних відносин, а акт застосування норм права конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується, вичерпується у зв`язку з його застосуванням до конкретних правовідносин.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 640/12695/19 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18 та від 18.12.2018 у справі № 9901/657/18.

Апеляційний господарський суд зазначає, що постанова НКРЕКП від 22.12.2021 № 2745, як на момент здійснення спірного розрахунку, вирішення спору місцевим господарським судом та на момент розгляду даної апеляційної скарги є чинною.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вартість наданих відповідачу послуг з розподілу природного газу у лютому 2023 року має розраховуватись за тарифом, встановленим постановою НКРЕКП № 2745 від 22.12.2021, та становить 10584,00 грн

Матеріалами справи підтверджено і не заперечується відповідачем, що строк сплати вартості отриманих ним від позивача у лютому 2023 року послуг з розподілу природного газу на момент пред`явлення позову у даній справі настав, тому вимога про стягнення основної суми боргу підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони у пункті 8.2 Договору дійшли згоди, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Також частина друга статті 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд задовольнив позов в частині стягнення нарахованих позивачем за невиконання відповідачем грошового зобов`язання пені у сумі 231,98 грн і трьох процентів річних у розмірі 13,92 грн.

Скаржник не заперечує розмір та період, за який нараховані пеня і три проценти річних, тому апеляційний господарський суд не переглядає рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Щодо посилання скаржника на форс-мажорні обставини, спричинені військовою агресією Російської Федерації, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 617 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини другої статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, вищенаведеними положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та умовами Типового договору встановлені випадки за яких особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за його невиконання чи неналежне виконання, а не від обов`язку його виконання.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідач не надав належних та допустимих у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по Договору, як і не обґрунтував причинно-наслідковий зв`язок між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання своїх зобов`язань за Договором.

Апеляційний господарський суд зазначає, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти. Крім того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо).

У даному випадку відсутні докази того, що саме введення воєнного стану унеможливило виконання конкретних зобов`язань за Договором. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд правомірно ухвалив рішення про стягнення з відповідача вартості наданих позивачем послуг з розподілу природного газу із застосування встановленої умовами договору і Цивільним кодексом України відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний господарський відхиляє клопотання скаржника про зупинення апеляційного провадження до набрання законної сили рішень у справах № 640/1125/20, 904/5998/20, 640/9962/21, 640/7137/22 з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Апеляційний господарський суд зазначає, що застосування пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України можливе лише у разі, якщо зупинення провадження дійсно необхідне для вирішення спору, тобто за відсутності рішення, яке набрало чинності, в іншій судові справі суд позбавлений можливості вирішити спір по суті.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, на що посилається скаржник.

Предметом позову у справі № 904/1735/23 є вимога про стягнення вартості отриманої відповідачем у лютому 2023 року послуги з розподілу природного газу, вартість якої розрахована за тарифом, встановленим постановою НКРЕКП від 2745 від 22.12.2021.

Предметом спору у справі № 640/1125/20 є постанова НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз», яку позивач просить скасувати.

Постанова НКРЕКП від 24.12.2019 № 3018 встановлювала тариф вартості послуг з розподілу природного газу на 2020 рік та автоматично втратила чинність з прийняттям постанови НКРЕКП від 24.06.2020 № 1156.

Таким чином, рішення суду у справі № 640/1125/20 не вплине на правовідносини сторін у справі 904/1735/23.

Предметом позову у справі № 904/5998/20 є матеріально правова вимога про зобов`язання Акціонерне товариство «Дніпропетровськгаз» при визначенні вартості наданих Акціонерному товариству «Дніпроазот» послуг з розподілу природного газу у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 за договором № 094205L5H8AP016 від 01.01.2016 застосувати тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 425 від 24.03.2016, в той час як у справі № 904/1735/23 предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення вартості наданих відповідачу у лютому 2023 року послуг з розподілу природного газу, тобто послуг, наданих, за інший період, тому вирішення спору у справі № 904/5998/20 не впливає на правовідносини сторін у справі 904/1735/23.

Предметом спору у справі № 640/9962/21 є постанова НКРЕКП від 30.12.2022 № 2768 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для Акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз», яку позивач просить скасувати.

Постанова НКРЕКП від 30.12.2022 № 2768 встановлювала тариф на послуг з розподілу природного газу на 2021 рік та автоматично втратила чинність з прийняттям постанови НКРЕКП від 22.12.2021 № 2745.

Таким чином, рішення суду у справі № 640/9962/21 не вплине на правовідносини сторін у справі 904/1735/23.

Предметом позову у справі № 640/7137/22 є оскарження Акціонерним товариством «Дніпроазот» постанови НКРЕКП від 22.12.2021 № 2745 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для Aкціонерного товариства «Дніпропетровськгаз», яку позивач просить скасувати.

Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, у разі скасування постанови НКРЕКП № 2745 від 22.12.2021 за рішенням суду, яка є саме нормативно-правовим актом, а не актом індивідуальної дії, не призведе до наслідків, які будуть передбачати здійснення перерахунку суми за надані послуги у минулому, тому рішення суду у справі № 640/7137/22 не вплине на правовідносини у справі № 904/1735/23.

Також не підлягає задоволенню клопотання скаржника про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників, оскільки відповідно до частини десятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа не є справою, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Відповідно до положень частин четвертої, п`ятої статті 240 Господарського процесуального кодексу України в разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпроазот» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2023 у справі № 904/1735/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2023 у справі № 904/1735/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 24.10.2023

Головуючий суддя Ю. ПАРУСНІКОВ

Суддя Т. ВЕРХОГЛЯД

Суддя О. ІВАНОВ