ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" жовтня 2023 р. Справа № 924/909/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро Ойл", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Альфа-Газ", Хмельницька область, м. Старокостянтинів

про стягнення 345690,67 грн., з яких: 150000,00 грн. - основна заборгованість; 106228,77 грн. - пеня; 48596,15 грн. - інфляційні нарахування; 7865, 75 грн. - 3% річних; 33000,00 грн. - штраф

Без повідомлення (виклику) сторін

Процесуальні дії по справі.

25.08.2023 року до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Ойл", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Альфа-Газ", Хмельницька область, м. Старокостянтинів про стягнення 345690,67 грн., з яких: 150000,00 грн. - основна заборгованість; 106228,77 грн. - пеня; 48596,15 грн. - інфляційні нарахування; 7865, 75 грн. - 3% річних; 33000,00 грн. - штраф.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30.08.2023 відкрито провадження у справі №924/909/23, постановлено дану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті.

Позиція позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №3.08.2021, укладеним між ТОВ „Апекс газ Україна" (постачальник) та ТОВ „Альфа-Газ" (покупець). Вказує, що на виконання договору поставки ТОВ „Апекс газ Україна" поставив відповідачу дизельне паливо в кількості 9000,00 літрів, що підтверджується видатковою накладною №491 від 26.11.2021 року та товарно-транспортною накладною №000-000491 від 26.11.2021 року на суму 252000,00 грн. Зазначає, що відповідач частково розрахувався за товар: 08.11.2021 в розмірі 52000,00 грн. та 22.11.2021 в розмірі 50000,00 грн.

Повідомляє, що14.04.2023 між ТОВ „Апекс газ Україна" (первісний кредитор) тa ТОВ „Агро Ойл" (новий кедитор) укладено договір відступлення права вимоги №, відповідно до умов якого позивач набув права первісного кредитора за договором №03082021-1 від 03.08.2021, у тому числі право вимагати від відповідача належного виконання обов`язків зі сплати заборгованості та штрафних санкцій.

23.08.2023р. до суду надійшло клопотання позивача, якому повідомлено про погашення суми основної заборгованості в розмірі 150000,00 грн. за договором поставки №03082021-1 від 03.08.2021 на підтвердження чого надано платіжну інструкцію №18/09/202372 від 18.09.2023р. на суму 200000,00 грн. Зазначено, що 50000,00 грн. сплачено на погашення заборгованості за іншим договором (договір поставки №04082021-1 від 04.08.2021).

У заяві від 24.10.2023 позивач у просить закрити провадження у справі у частині стягнення основної заборгованості в розмірі 150000,00 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 232 ГПК України. Решту позовних вимог про стягнення 106228,77 грн. пені; 48596,15 грн. інфляційних нарахувань; 7865, 75 грн. 3% річних; 33000,00 грн. штрафу позивач підтримує.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Ухвала від 30.08.2023. яка направлялася відповідачу на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських організацій, повернуті відділенням поштового зв`язку з причини відсутності адресата за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання адресатом кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. (Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 25.06.2018р. у справі №904/9904/17).

У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати, повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020у справі №24/260-23/52-б).

Враховуючи зазначене, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

03.08.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю „Апекс газ Україна" (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Альфа-Газ" (Покупець) року укладено договір поставки №03082021-1, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити в обумовлений термін, а Покупець прийняти у власність і оплатити нафтопродукти (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.3. право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання накладної та/або акту приймання-передачі, що свідчать про одержання товару.

Відповідно до п. 4.1. договору поставки товар поставляється Покупцю погодженими партіями згідно його усного та/ або письмового замовлення та у відповідності із рахунком-фактурою на поставку тої чи іншої партії товару. Поставка товару підтверджується видатковими накладними на товар, підписаними представниками обох сторін.

Замовлення вважається прийнятим до виконання, якщо протягом одного робочого дня після його одержання/погодження Постачальник виставить рахунок-фактуру, інакше в цей строк Постачальник повинен повідомити покупцю про відхилення замовлення або про заперечення щодо окремих його умов (п. 4.2. договору).

Датою відвантаження товару вважається дата, зазначена в актах приймання-передачі та/або товарно-транспортних накладних (п. 4.5. договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки ціни на товар встановлюються в національній валюті України за 1 літр з урахуванням ПДВ, і визначаються, виходячи з поточної ціни Постачальника на момент оформлення замовлення та рахунку фактури. Вартість кожної окремої партії товару визначається Постачальником в рахунках-фактурах та накладних документах.

Згідно з п. 5.2. договору поставки оплата товару здійснюється протягом п`яти банківських днів з моменту поставки товару в безготівковій формі в розмірі 100% від вартості товару, що поставляється на підставі рахунку-фактури, та/або накладної, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно з 5.5. договору Покупець зобов`язується оплатити повну вартість партії в розмірі 100 % (в тому числі ПДВ) за товар в сумі, відображеній в рахунках-фактурах, наданих Постачальником.

Відповідно до 5.6. договору поставки ціна на продукцію після укладання договору є остаточною і змінам в односторонньому порядку не підлягає.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що при простроченні платежів за отриманий товар Покупцем більш, як на 5 робочих днів, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого грошового зобов`язання за кожний день прострочення від вартості відвантаженого, але не оплаченого товару, а за прострочення понад 14 днів з Покупця додатково стягується штраф у розмірі 22 % (відсотки) від суми невиконаного грошового зобов`язання.

У п. 6.8 договору сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за Договором не припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Відповідно до п. 9.1. договір набирає законної сили з моменту підписання і діє до 31.12.2023, а в частині взаєморозрахунків до повного їх проведення.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печаткам.

22.10.2021 ТОВ „Апекс газ Україна" виставило ТОВ „Альфа-Газ" рахунок на оплату №410 від 22.10.2021 на 252000,00 грн. за дизельне паливо на підставі договору №03082021-1 від 03.08.2021.

На виконання умов договору ТОВ „Апекс газ Україна" поставило ТОВ „Альфа-Газ" дизельне паливо на суму 252000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №491 від 26.10.2021 та товарно-транспортною накладною № 000-000491 від 26.10.2021.

В акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 24.04.2023 між ТОВ „Апекс газ Україна" та ТОВ „Альфа-Газ" (підписаний постачальником) відображені проплати: 52000,00 грн. - 08.11.2021 та 50000,00 грн. - 22.11.2021. Згідно акту звірки станом на 24.04.2023 заборгованість на користь ТОВ „Апекс газ Україна" становила 150000,00 грн.

14.04.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ „Апекс газ Україна" (первісний кредитор) тa товариством з обмеженою відповідальністю „Агро Ойл" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває права замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання згідно договору №03082021-1 від 03.08.2021 (далі - Угода), укладеного між первісним кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю „Альфа-Газ" (п. 1.1. договору).

За договором відступлення новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання обов`язків щодо сплати заборгованості за прийнятий, але не оплачений товар згідно Угоди в розмірі 150000,00 грн.; сплати штрафних санкцій, передбачених Угодою (штраф, пеня) за неналежне виконання зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за отриманий товар (п. 1.2. договору).

Згідно п. 1.3. договору до нового кредитора переходить зазначене вище право вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент укладення договору про відступлення права вимоги.

За змістом до п. 1.4. договору за відступлення прав, визначених в п.п. 1.1. цього договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у розмірі 150000,00 грн. Первісний кредитор сплачує грошові кошти, визначені у п. 1.4. Договору, протягом 5 календарних днів після укладення цього договору.

Передбачено у п. 2.1. права за Угодою вважаються відступленими з моменту укладення сторонами цього договору.

У п. 2.2. передбачено, що представник первісного кредитора свідчить, що первісний кредитор до підписання цього договору передав новому кредитору всі документи, що засвідчують право вимоги, яке передається за цим договором, та надав новому кредитору інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Новий кредитор не вправі змінювати умови угоди в односторонньому порядку (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 2.4. новий кредитор повідомлений про будь-які можливі заперечення, які може висувати проти його вимог боржник, а також про зміст листування і переговорів між первісним кредитором і боржником.

У п. 2.5. договору визначено, що новий кредитор зобов`язаний письмово повідомити боржника про відступлення права вимоги протягом 10 календарних днів з дня укладення сторонами цього договору.

У п. 2.6. передбачено, що первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданого за цим договором права вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку.

Згідно п. 3.1. цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, який збігається з датою договору.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

У повідомленні від 14.04.2023 за №2-140423 позивач повідомив відповідача, що ТОВ „Апекс газ Україна" (первісний кредитор) за договором відступлення права вимоги № від 14.04.2023 відступило ТОВ „Агро Ойл" (новий кредитор) право вимоги боргу у сумі 150000,00 грн., що виникло на підставі рахунку №410 від 22.10.2021, договору №03082021-1 від 03.08.2021, укладеного між ТОВ „Альфа-Газ" та первісним кредитором.

В якості доказів направлення зазначеного повідомлення відповідачу позивачем надано роздруківку із сайту Укрпошти про відстеження відправлення з відомостями про його вручення 17.05.2023.

Враховуючи, що відповідач не оплатив в повному обсязі вартість поставленого дизельного палива, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 150000,00 грн. основної заборгованості; 106228,77 грн. пені; 48596,15 грн. інфляційних нарахувань; 7865,75 грн. 3% річних; 33000,00 грн. штрафу.

Згідно платіжної інструкції №18/09/202372 від 18.09.2023 ТОВ „Альфа-Газ" сплатило на рахунок ТОВ „Агро Ойл" 200000,00 грн. У призначенні платежу зазначено: „Оплата кредиторської заборгованості за пальне згідно акту звірки станом на 15.09.2023. Оплата кредиторської заборгованості за пальне згідно акту звірки станом на 15.09.2023. Оплата кредиторської заборгованості за пальне згідно акту звірки станом на 15.09.2023."

У клопотанні від 23.10.2023 позивач повідомив, що відповідач одним платежем здійснив погашення основної заборгованості за двома договорами поставки, зокрема, 150000,00 грн. було сплачено на погашення основної заборгованості за договором поставки №03082021-1 від 03.08.2021.

24.10.2023 позивачем подано заяву про закриття провадження в частині стягнення основного боргу в розмірі 150000,00 грн. та підтримує позовні вимоги про стягнення з відповідача 106228,77 грн. пені, 48596,15 грн. інфляційних нарахувань, 7865, 75 грн. 3% річних, 33000,00 грн. штрафу.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю „Апекс газ Україна" (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Альфа-Газ" (Покупець) року укладено договір поставки №03082021-1, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити в обумовлений термін, а Покупець прийняти у власність і оплатити нафтопродукти (п. 1.1 договору).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору ТОВ „Апекс газ Україна" поставило ТОВ „Альфа-Газ" дизельне паливо на суму 252000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №491 від 26.10.2021 та товарно-транспортною накладною № 000-000491 від 26.10.2021.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.2. договору поставки оплата товару здійснюється протягом п`яти банківських днів з моменту поставки товару в безготівковій формі в розмірі 100% від вартості товару, що поставляється на підставі рахунку-фактури, та/або накладної, які є невід`ємною частиною договору.

Таким чином, граничним терміном оплати поставленого відповідачу згідно видаткової накладної №491 від 26.10.2021 товару є 02.11.2021 року.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Положення аналогічного змісту міститься в ст. 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ТОВ „Альфа-Газ" було здійснено оплату в загальному розмірі 102000,00 грн., зокрема, 52000,00 грн. - 08.11.2021 та 50000,00 грн. - 22.11.2021, що відображено в акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 24.04.2023 між ТОВ „Апекс газ Україна" та ТОВ „Альфа-Газ" (підписаний постачальником).

Таким чином, після здійснених оплат, заборгованість ТОВ „Альфа-Газ" перед ТОВ „Апекс газ Україна" становила 150000,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

14.04.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ „Апекс газ Україна" (первісний кредитор) тa товариством з обмеженою відповідальністю „Агро Ойл" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває права замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання згідно договору №03082021-1 від 03.08.2021 (далі - Угода), укладеного між первісним кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю „Альфа-Газ" (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2. зазначеного договору передбачено, що за цим договором новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання обов`язків щодо сплати заборгованості за прийнятий, але не оплачений товар згідно Угоди (договору №03082021-1 від 03.08.2021, укладеного між первісним кредитором та ТОВ „Альфа-Газ") в розмірі 150000,00 грн.; сплати штрафних санкцій, передбачених Угодою (штраф, пеня) за неналежне виконання зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за отриманий товар.

Судом зважається на презумпцію правомірності правочину, визначену ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, позивач, як новий кредитор набув право вимоги до відповідача щодо сплати заборгованості в розмірі 150000,00 грн. за товар згідно договору поставки №03082021-1 від 03.08.2021, укладеного між ТОВ „Апекс газ Україна" та ТОВ „Альфа-Газ", а також щодо сплати штрафних санкцій, передбачених договором поставки за неналежне виконання зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за отриманий товар.

Після звернення з позовом та відкриття провадження у справі відповідачем сплачено позивачем погашено заборгованість в сумі 150000,00 грн. згідно з платіжною інструкцією від 18.09.2023 №18/09/202372 та поясненнями позивача щодо зарахування отриманих коштів в погашення заявленої до стягнення заборгованості.

У заяві від 24.10.2023 позивач просить закрити провадження в частині стягнення основного боргу в розмірі 150000,00 грн.

Пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Наведена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 07.12.2021 року у справі № 910/14950/20.

Враховуючи, що сплата основної заборгованості в розмірі 150000,00 грн. здійснена відповідачем після відкриття провадження у справі №924/909/23, предмет спору в цій частині припинив існування, а провадження у справі в частині стягнення 150000,00 грн. основної заборгованості підлягає закриттю.

Щодо 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Як вбачається із розрахунку, позивачем у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 7865,75 грн. Розрахунок здійснено за період з 23.11.2021 по 22.08.2023 із суми заборгованості 150000,00 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних за допомогою ІПС „Законодавство" суд встановив, що правомірним є нарахування 3% річних у розмірі 7853,42 грн. за період з 23.11.2021 по 22.08.2023 із суми заборгованості 150000,00 грн.

Таким чином, у стягненні 12,33 грн. 3% річних (7865,75 - 7853,42) суд відмовляє.

Щодо інфляційних втрат.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського Суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19 та від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського Суду у постанові від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Позивачем правомірно здійснено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 48596,15 грн. за період з грудня 2021 року по липень 2023 року із суми заборгованості 150000,00 грн.

Тому заявлена до стягнення сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача.

Щодо штрафних санкцій.

У п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема щодо сплати неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 6.1. договору поставки передбачено, що при простроченні платежів за отриманий товар Покупцем більш, як на 5 робочих днів, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого грошового зобов`язання за кожний день прострочення від вартості відвантаженого, але не оплаченого товару, а за прострочення понад 14 днів з Покупця додатково стягується штраф у розмірі 22 % від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Разом з тим, у п. 6.8 договору сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за Договором не припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 106228,77 грн. за період з 23.11.2021 по 22.08.2023 із суми заборгованості 150000,00 грн. з урахуванням розміру подвійної облікової ставки НБУ.

Під час перерахунку пені за допомогою ІПС „Законодавство" судом встановлено, що за період з 23.11.2021 по 22.08.2023 з розміру заборгованості 150000,00 грн. правомірним є нарахування пені в розмірі 106158,90 грн.

Таким чином у стягненні пені в розмірі 69,87 грн. (106228,77 - 106158,90) суд відмовляє у зв`язку з необґрунтованим її нарахуванням.

Також на підставі п. 6.1. договору поставки за прострочення оплати товару понад 14 днів позивачем правомірно нараховано штраф в розмірі 33000,00 грн. (22 % від 150000,00грн.).

Заперечень щодо заявлених до стягнення штрафних санкцій відповідачем не подано.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Цивільне законодавство поряд із засадою свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) також містить таку засаду як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібна за змістом правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 тощо.

Враховуючи, що заявлена до стягнення основна заборгованість за отриманий товар оплачена відповідачем в повному обсязі, розмір заявленого до стягнення штрафу є явно завищеним у спірних правовідносинах, нарахування пені за період більший ніж 6 місяців (п. 6.8. договору), оскільки штрафні санкції (пеня, штраф) покликані стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинні перетворюватись на непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання додаткових прибутків для кредитора, а тому при зменшенні їх розміру позивач не нестиме негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, суд, беручи до уваги інтереси обох сторін, вважає за можливе реалізувати надане йому право та зменшити розміру штрафних санкцій, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 50%, що є співрозмірним у контексті інтересів обох сторін, та стягнути з відповідача на користь позивача 53079,45 грн. пені та 16500,00 грн. штрафу.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 126029,02 грн., з яких: 53079,45 грн. - пеня; 16500,00 грн. - штраф; 7853,42 - 3% річних; 48596,15 грн. - інфляційні втрати.

В частині стягнення 150000,00 грн. основного боргу провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 2 ст. 231 ГПК України.

В решті позову щодо стягнення 53149,32 грн. пені (69,87 грн. - у зв`язку з перерахунком та 53079,45 грн. - у зв`язку із зменшенням), 16500,00 грн. штрафу (у зв`язку із зменшенням) та 12,33 грн. 3% річних (у зв`язку з перерахунком) суд відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог без урахування зменшення розміру штрафних санкцій судом та з урахуванням закриття провадження у справі у відповідній частині.

Крім того, позивач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про повернення судового збору в розмірі 2250 грн. у зв`язку із закриттям провадження в частині стягнення 150000,00 грн. основного боргу.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 126, 129, п. 2 ч. 2 ст. 231, ст. ст. 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Альфа-Газ" (31100, Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Жовтнева, буд. 31, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро Ойл" (04112, м. Київ, вул. Сік орського Ігоря авіаконструктора, буд. 16, офіс 170, ) 53079,45 грн. (п`ятдесят три тисячі сімдесят дев`ять гривень 45 коп.) пені; 16500,00 грн. (шістнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) штрафу; 7853,42 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят три гривні 42 коп.) 3% річних; 48596,15 грн. (сорок вісім тисяч п`ятсот дев`яносто шість 15 коп.) інфляційних втрат, 2934,13 грн. (дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири гривні 13 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі №924/909/23 в частині стягнення 150000,00 грн. основного боргу за закрити.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 27.10.2023р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. прим.: 1 - до справи;

ТОВ „Агро Ойл" - надісл. через електронний суд ; електронна пошта: ;

3 - ТОВ „Торговий дім „Альфа-Газ" (31100, Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Жовтнева, буд. 31, бокс 4)- рек. з пов.