ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2023м. ДніпроСправа № 904/501/23 (904/3290/23)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Дніпра 2012" (49000, м.Дніпро, вул.Радіо, буд.20, ідентифікаційний номер юридичної особи 38198259)

до відповідача-1 Акціонерного товариства "Міжнародний інвестиційний банк" (01015, м.Київ, вул.Лаврська, буд.16, ідентифікаційний номер юридичної особи 35810511)

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсплав" (49051, м.Дніпро, вул.Курсантська, буд.36, ідентифікаційний номер юридичної особи 31646224)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: арбітражного керуючого Зубка Андрія Миколайовича, свідоцтво №798 від 23.04.2013 (02125, м.Київ, вул.Старосільська, б.1Е, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

про визнання недійсним договору

в межах справи №904/501/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кові" (07333, Київська область, Вишгородський район, с.Глібівка, урочище "Лугове", буд.1-А, ідентифікаційний номер юридичної особи 37626177)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсплав" (49051, м.Дніпро, вул.Курсантська, буд.36, ідентифікаційний номер юридичної особи 31646224)

про визнання банкрутом

Суддя Суховаров А.В.

за участю секретаря судового засідання Рудь В. Г.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

від третьої особи: арбітражний керуючий не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/501/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсплав" (49051, м.Дніпро, вул.Курсантська, буд.36, ідентифікаційний номер юридичної особи 31646224) на стадії розпорядження майном.

Повноваження розпорядника майна по справі виконуються арбітражним керуючим Зубко А.М. (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №798 від 23.04.2013).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перлина Дніпра 2012" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1- Акціонерного товариства "Міжнародний інвестиційний банк", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсплав", за змістом якого просить суд визнати недійсним Договір про внесення змін №5 від 08.11.2019 до Договору застави обладнання №79.15-CBD/PL від 13.11.2015, укладений між Акціонерним товариством "Міжнародний інвестиційний банк" (01015, м.Київ, вул.Лаврська, буд.16, ідентифікаційний номер юридичної особи 35810511) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрсплав" (49051, м.Дніпро, вул.Курсантська, буд.36, ідентифікаційний номер юридичної особи 31646224).

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує про наявність ознак фраудаторності оспорюваного проточину.

Ухвалою суду від 28.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 26.07.2023.

17.07.2023 від відповідача-1 надійшов відзив на позов, згідно якого АТ «Міжнародний інвестиційний банк» заперечує проти позову, з огляду на те, що провадження у справі про банкрутство ТОВ "Укрсплав" відкрито 09.02.2023, в той час як оскаржуваний договір про внесення змін №5 до Договору застави обладнання №79.15-СВD/РL від 13.11.2015, укладено 08.11.2019, тобто поза межами передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 42 КУзПБ трирічного строку до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Укрсплав». Також, в обґрунтування наданих заперечень відповідач-1 зазначає про відсутність факту порушення прав або інтересів позивача шляхом укладення оскаржуваного правочину, оскільки оскаржуваний договір про внесення змін №5 до Договору застави обладнання СВD/РL від 13.11.2015 укладений між АТ «Міжнародний інвестиційний банк» та ТОВ «Укрсплав» 08.11.2019 року, а зобов`язання ТОВ «Укрсплав» виникли перед ТОВ «Перлина Дніпра 2012» 24.01.2020 року на підставі договору № 1020-20, тобто після укладення оскаржуваного правочину.

24.07.2023 від розпорядника майна арбітражного керуючого Зубко А.М. надійшло клопотання про вступ до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача-2.

24.07.2023 від відповідача-2 надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач-2 заперечує проти позову з огляду на відсутність доказів порушення прав позивача внаслідок укладення оскаржуваного ним правочину.

Ухвалою суду від 26.07.2023 залучено розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсплав" (49051, м.Дніпро, вул.Курсантська, буд.36, ідентифікаційний номер юридичної особи 31646224) арбітражного керуючого Зубка Андрія Миколайовича, свідоцтво №798 від 23.04.2013 (02125, м.Київ, вул.Старосільська, б.1Е, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2; відкладено підготовче засідання на 17.08.2023.

Ухвалою суду від 17.08.2023 продовжено строк підготовчого провадження; відкладено підготовче засідання на 04.09.2023.

30.08.2023 від третьої особи надійшли пояснення по справі, за змістом яких розпорядник майна ТОВ "Укрсплав" заперечує проти позову, посилаючись на порушення позивачем строків позовної давності, в частині звернення до суду у червні 2023 року з позовом щодо оскарження правочину, укладеного 08.11.2019.

Ухвалою суду від 04.09.2023 закрито підготовче провадження у справі №904/501/23(904/3290/23); справу призначено до розгляду по суті в засіданні на 02.10.2023.

Ухвалою суду від 02.10.2023 розгляд справи відкладено на 17.10.2023.

Учасники справи не забезпечили явку уповноважених представників в судове засідання 17.10.2023.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 17.10.2023 прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2019 у зв`язку із укладенням договору переведення боргу по Кредитному договору №79.15-СВD від 13.11.2015, між АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ІСТА» (надалі - ТОВ «ТД «ІСТА») укладено договір про внесення змін № 25 до кредитного договору, відповідно до умов якого, кредитний договір було викладено в новій редакції, а саме - визначено, що ТОВ «ТД «Іста» був наданий кредит у вигляді (відкличної) відновлювальної кредитної лінії на наступних умовах: сума кредиту - 1 690 000,00 доларів США 00 центів; строк користування кредитом - до 07.11.2024 (включно); плата за користування кредитом: 7% річних для частин кредиту, наданих у доларах США; 17% річних для частин кредиту, наданих у гривні; 6 % річних для частин кредиту, наданих у Євро.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 79.15-СВО від 13.11.2015 між ТОВ "Укрсплав" (заставодержатель/відповідач-2) та АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» (заставодавець/відповідач-1) укладено, зокрема, договір застави обладнання №79.15-СВD/РL від 13.11.2015 (далі - Договір застави обладнання).

Предметом Договору застави обладнання є передача заставодавцем заставодержателю в наступну заставу рухомого майна, зазначеного в п.1.3 Договору, для забезпечення виконання зобов`язань в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів (плати за користування кредитом), комісій, неустойки та інших платежів (основне зобов`язання), розмір, строки та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №79.15-СВD від 13.11.2015, укладеним між заставодержателем та заставодавцем, та будь-якими додатковими договорами до нього (п.1.1 Договору застави обладнання).

За умовами п.п.1.3, 1.4 Договору застави обладнання предметом застави є основні засоби (обладнання - 109 одиниць), що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 36.

Предмет застави сторони оцінюють у сумі 9 160 532,00 грн. (п. 1.5 договору застави обладнання, в редакції договору про внесення змін № 9).

08.11.2023 між ТОВ "Укрсплав" та АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» укладено договір про внесення змін №5 до Договору застави обладнання, за змістом пункту 1.1 якого викладено пункт 1.1 Договору застави обладнання у наступній редакції:

« 1.1. Предметом цього Договору, є передача заставодавцем заставодержателю в заставу рухомого майна, зазначеного в п. 1.3. Договору, для забезпечення виконання своїх зобов`язань та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Іста» місцезнаходження: 02088, м. Київ, вул. Першого Травня, буд. 1-А, ідентифікаційний код ЭДРПОУ 25411882, надалі боржник, в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів (плати за користування кредитом), комісії, неустойки та інших платежів (основне зобов`язання), розмір, строки та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №79.15-СВL від 13 листопада 2015 року та будь-якими додатковими договорами до нього (у т.ч. які збільшують основне зобов`язання).

Заставою забезпечуються зобов`язання, зазначені в п.1.1 цього Договору, також у разі їх зміни - збільшення або зменшення. При цьому, у випадку внесення змін до Основного договору, заставодавець підписанням цього Договору дає свою безумовну згоду на збільшення розміру зобов`язань, забезпечених заставою за цим Договором, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшиться обсяг його відповідальності перед заставодавцем».

Станом на дату укладання договору від 08.11.2023 про внесення змін №5 до Договору застави обладнання, грошові вимоги АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» забезпечено Іпотечним договором від 24.03.2017, укладеним між іпотекодавцем - ТОВ "Укрсплав" та іпотекодержателем -АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк».

Відповідно до пункту 1.1 Іпотечного договору предметом цього Договору, є передача іпотекодавцем іпотекодержателю в наступну іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 1.3. Іпотечного договору, для забезпечення виконання своїх зобов`язань в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів (плати за користування кредитом), комісії, неустойки та інших платежів (основне зобов`язання), розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №79.15-СВБ від 13 листопада 2015 року, що укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем та будь-якими додатковими договорами до нього (у т.ч. які збільшують основне зобов`язання).

Згідно пункту 1.4 Іпотечного договору, в редакції Договору про внесення змін від 29.11.2019 до Іпотечного договору, предмет іпотеки сторони оцінили в 109 887 074,00 грн.

Позивач вказує, що за результатом укладення Договору про внесення змін № 5 від 08.11.2019 до Договору застави обладнання № 79.15-СВD/PL від 13.11.2015 відповідач-2 не отримав фінансової вигоди від укладеного з відповідачем-1 Договору про внесення змін № 5, натомість взяв на себе фінансове зобов`язання без будь-якої майнової дії зі сторони АТ «Міжнародний Банк» чи основного позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ІСТА» (з урахуванням умов Договору про переведення боргу). При цьому, позивач вказує, що на дату оспорюваного договору кредиторські вимоги відповідача-1 вже були повністю забезпеченими ліквідним майном ТОВ «Укрсплав».

Таким чином, позивач стверджує, що Договір про внесення змін №5 від 08.11.2019 до Договору застави обладнання №79.15-СВD/PL від 13.11.2015 не має на меті будь-якої фінансової вигоди та зацікавленості для відповідача-2, натомість вказує про наявність підстав стверджувати про факт отримання боржником на себе зобов`язань без відповідних дій зі сторони кредитора, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, що в силу положень ст.ст. 3, 203, 215 ЦК України є підставою для визнання недійсним зазначеного Договору в частині зобов`язань боржника.

Також, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач 1 - АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» в межах справи про банкрутство ТОВ «Укрсплав» просить суд визнати грошові вимоги у розмірі 180 876 718,04 грн., з яких 63 458 191, 51 грн. є забезпеченими, в т.ч. за Договором застави обладнання №79.15-СВD/PL від 13.11.2015 з урахуванням умов Договору про внесення змін № 5 від 08.11.2019, тому, з огляду на те, що наявне майно відповідача-2 знаходиться в іпотеці/заставі банку, в т.ч. за оспорюваним правочином, що унеможливлює погашення кредиторських вимог ТОВ «Перлина Дніпра 2012» у справі про банкрутство ТОВ «Укрсплав», оскільки приписами ст. 64 КУзПБ встановлено пріоритет задоволення кредиторських вимог забезпеченого кредитора, яким є АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк».

За викладених обставин, позивач вважає, що наявність забезпечувального зобов`язання за оскаржуваним правочином порушує баланс інтересів інших учасників по справі в частині можливості задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство ТОВ «Укрсплав».

За викладених обставин, позивач стверджує про фраудаторність оскаржуваного правочину, що свідчить про наявність підстав для визнання такого правочину недійсним.

Гоподарський суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексом України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.

Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 1 ст. 3 ГПК України).

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння способу захисту як визнання правочину недійсним є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013р. у справі №6-78цс13, від 11.05.2016р. у справі №6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18, від 17.06.2020р. у справі №910/12712/19, від 20.01.2021р. у справі №910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021р. у справі №910/3356/20, від 18.03.2021р. у справі №916/325/20, від 19.02.2021р. у справі № 904/2979/20, тощо.

Тому, у кожному випадку цієї категорії справ суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків (відповідні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.10.2021р. по справі №905/2382/18)

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Тобто, визначені ч.2 ст.7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом хоч у межах основної справи про банкрутство боржника, але у відокремленому позовному провадженні за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2020р. у справі №922/719/16, від 28.09.2021р. у справі №21/89б/2011(913/45/20).

Стаття 13 ЦК України, у якій визначаються межі здійснення цивільних прав, встановлює, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зокрема при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

У зв`язку з цим слід дійти висновку, що межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 року №2-р(II)/2021 у справі №3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)".

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) регулюються тільки в певних сферах, зокрема у банкрутстві (стаття 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (до введення в дію КУзПБ), стаття 42 КУзПБ), при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження").

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір застави) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)".

Вказана правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц).

Між тим, ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

Як свідчать матеріали справи, обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на вчинення боржником оспорюваного договору, за якими боржник взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами, повністю або частково стало неможливим.

Разом з тим, господарський суд зазначає, що угоди, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Отже, обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Крім того, поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, яка передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Вказана правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 28.11.2019р. від 24.07.2019р. у справі №405/1820/17, від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18 та від 20.05.2020р. у справі №922/1903/18.

Слід також відмітити, що необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019р. у справі №914/1131/18, від 26.02.2019р. у справі №914/385/18).

Відповідно до частини 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом частини 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень частини 1, 3 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, досліджуючи питання недійсності правочину, укладеного боржником в підозрілий період, суд в межах наявних в них повноважень, передбачених ст.86 ГПК України, має надати належну правову оцінку заявленим вимогам позивача з урахуванням визначених ним підстав заявлених вимог.

Господарський суд зазначає, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 по справі № 904/501/23 були визнані кредиторські вимоги ТОВ «Перлина Дніпра 2012» на суму 5 368,00 грн. (судовий збір) - 1 черга задоволення; на суму 820 815,37 грн. (основний борг, 3% річних, інфляційне збільшення боргу) -4 черга задоволення вимог кредиторів.

При цьому, підставою для заявлення даних кредиторських вимог є порушені зобов`язання в частині виконання умов Договору № 1020-20 від 24.01.2020, укладеного між ТОВ «Укрсплав» та ТОВ «Перлина Дніпра 2012» (своєчасна оплата товару).

Водночас господарський суд зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів наявності договірних правовідносин між ТОВ «Укрсплав» та ТОВ «Перлина Дніпра 2012» станом на дату укладання Договору про внесення змін №5 від 08.11.2019 до Договору застави обладнання №79.15-СВD/PL від 13.11.2015 між ТОВ «Укрсплав» та АТ «Міжнародний інвестиційний банк», отже така кваліфікуюча ознака як завдання шкоди майновим інтересам кредитора шляхом укладання оспорюваного правочину відсутня, що виключає можливість визнання фраудаторним оспорюваного правочину з підстав, визначених позивачем.

За викладених обставин, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати оспорюваний правочин таким, що містить критерії фраудторності, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог відмовляється судом.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Дніпра 2012" (49000, м.Дніпро, вул.Радіо, буд.20, ідентифікаційний номер юридичної особи 38198259) до відповідача-1 - Акціонерного товариства "Міжнародний інвестиційний банк" (01015, м.Київ, вул.Лаврська, буд.16, ідентифікаційний номер юридичної особи 35810511), відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсплав" (49051, м.Дніпро, вул.Курсантська, буд.36, ідентифікаційний номер юридичної особи 31646224) про визнання недійсним Договору про внесення змін №5 від 08.11.2019 до Договору застави обладнання №79.15-CBD/PL від 13.11.2015, укладеного між Акціонерним товариством "Міжнародний інвестиційний банк" (01015, м.Київ, вул.Лаврська, буд.16, ідентифікаційний номер юридичної особи 35810511) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрсплав" (49051, м.Дніпро, вул.Курсантська, буд.36, ідентифікаційний номер юридичної особи 31646224) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 27.10.2023.

Суддя А.В. Суховаров