ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 Справа № 914/2188/23

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Зубкович розглянув матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс Агрозахід, с. Великі Гаї, Тернопільська область,

до відповідача: Приватного підприємства Барабас Україна, м. Жовква, Львівська область,

предмет позову: стягнення 2 030 649, 34 грн,

підстава позову: порушення умов договору поставки №1 від 08.02.2021,

за участю представників:

позивача: Гарагуц Іван Федорович, Круль Юлія Ігорівна (в режимі відеоконференції),

відповідача: не з`явився.

1. ПРОЦЕС

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області 17.07.2023 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Агрозахід» до Приватного підприємства «Барбарас Україна» про стягнення 2 030 649, 34 грн.

1.2. Ухвалою суду від 31.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. хід судових засідань відображено в ухвалах суду. Зокрема, у судовому засіданні 13.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 04.10.2023. У судовому засіданні 04.10.2023 відкладено розгляд справи на 18.10.2023.

1.3. Відводів складу суду сторонами не заявлено.

1.4. У судове засідання 18.10.2023 з`явилися представники позивача, підтримали подані суду 16.10.2023 пояснення стосовно розрахунку пені та 3 % річних, яку не вважають заявою про зменшення/збільшення позовних вимог чи про зміну предмету позову, а також заяву про стягнення 9 500,00 грн витрат на правову допомогу, з доказами їх надіслання відповідачу.

1.5. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, хоча про дату та час судових засідань обізнаний, адже отримав ухвалу суду від 13.09.2023 відповідно до відстеження поштового відправлення 19.09.2023 (трек-код 758). Відповідач отримав також ухвалу суду про відкриття провадження (07.08.2023 відповідно до відстеження трек-коду 297), проте відзиву на позовну заяву не подав.

1.6. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

1.7. За таких обставин, враховуючи, що відповідач обізнаний про судовий процес та не реалізує свого процесуального права на участь в судових засіданнях, на подання відзиву на позовну заяву, суд не вважає повторну неявку сторони такою, що перешкоджає вирішенню справи по суті, і вважає за можливе вирішити спір по суті в цьому судовому засіданні.

1.8. У судовому засіданні 18.10.2023 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

2.1. Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні обов`язки по договору поставки в частині поставки товару. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 2 030 649, 34 грн, з яких 1 081 172,52 грн основний борг, 773 912,18 грн пені, 67 447,39 грн відсотки річних, 108 117,25 грн штрафу.

2.2. Відповідач, повідомлений про розгляд справи, відзиву на позовну заяву не подав, процесуальних прав на ознайомлення з матеріалами справи, подання відзиву не реалізував.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

3.1. Товариство з обмеженою відповідальністю Сервіс Агрозахід як покупець і Приватне підприємство Барбарас Україна як постачальник 08.02.2021 уклали договір поставки № 1, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити 500 тонн карбамідно-аміачної селітри КАС-32% (торговельна назва RSM-32% N), виробник Grupa Azoty (надалі по тексту - товар), а покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити його вартість. Асортимент, кількість, ціна та терміни поставок товару визначаються сторонами на кожну партію окремо. Документом, що підтверджує виникнення замовлення на кожну партію товару є заявка покупця, що надсилається постачальнику факсовим повідомленням або будь-яким іншим зручним для сторін способом.

3.2. Відповідно до пояснень представників позивача замовлення формувались в усному порядку.

3.3. Відповідно до п. 4.3 договору орієнтовна вартість товару за цим договором становить 4 750 000,00 грн.

3.4. Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 договору поставка товару проводиться за рахунок постачальника. Відвантаження товару здійснюється у місці призначення покупця (с. Оленівка, Гусятинського району, Тернопільської області), що визначається у заявці. Термін (строк) першої поставки товару відображається у заявці та відповідає в термін до 15.03.2021.

3.5. Відповідно до п. 3.3 договору моментом постачання і переходу права власності на товар, а також усі пов`язані з ним ризики, переходять від постачальника до покупця в момент приймання-передачі товару, про що свідчить факт підписання сторонами видаткової накладної на передачу товару.

3.6. Щодо оплати, то сторони погодили здійснення розрахунків на умовах передоплати 50% вартості товару, інші 50 % - після перетину автоцистернами кордону, що підтверджується наступним документом: актом з номером автомобіля, у якому вказано вантажоотримувачем покупця, або іншу особу уповноважену покупцем на отримання товару.

3.7. На підставі договору від 08.02.2021 відповідачем складено рахунок № 5 від 09.02.2021 на суму 4 739 550,00 грн за товар карбамідно-аміачної селітри КАС-32%., а також рахунок № 15 від 12.04.2021 на суму 2 578 500,00 грн, тобто на загальну суму 7 318 050,00 грн.

3.8. Позивачем сплачено відповідачу грошові кошти за добрива на підставі рахунку № 5 від 09.02.2021 на загальну суму 3 545 000,00 грн згідно з платіжними інструкціями від 23.02.2021 на суму 1 000 000,00 грн, від 10.03.2021 500 000,00 грн, від 11.03.2021 200 000,00 грн, від 19.03.2021 500 000,00 грн, від 25.03.2021 130 000,00 грн, від 26.03.2021 1 200 000,00 грн, від 06.04.2021 15 000,00 грн, і на підставі рахунку № 15 від 12.04.2021 на загальну суму 2 635 250,00 грн згідно з платіжними інструкціями від 13.04.2021 на суму 285 250,00 грн, від 13.04.2021 2 150 000,00 грн, від 21.05.2021 200 000,00 грн.

3.9. Тобто всього у період лютого травня 2021 позивачем сплачено відповідачу на підставі рахунків останнього 6 180 250,00 грн.

3.10. На виконання умов договору сторонами підписано видаткові накладні на загальну суму 4 058 827,48 грн:

№ 18 від 12.03.2021 на суму 229 581,90 грн,

№ 19 від 12.03.2021 на суму 215 447,90 грн,

№ 20 від 12.03.2021 на суму 212 582,92 грн,

№ 21 від 12.03.2021 на суму 213 728,92 грн,

№ 22 від 18.03.2021 на суму 227 098,91 грн,

№ 23 від 18.03.2021 на суму 218 885,90 грн,

№ 24 від 18.03.2021 на суму 229 390,91 грн,

№ 25 від 18.03.2021 на суму 229 390,91 грн,

№ 27 від 26.03.2021 на суму 211 627,91 грн,

№ 28 від 26.03.2021 на суму 228 244,91 грн,

№ 29 від 26.03.2021 на суму 230 345,90 грн,

№ 30 від 27.03.2021 на суму 213 728,92 грн,

№ 32 від 13.05.2021 на суму 226 860,10 грн,

№ 33 від 14.05.2021 на суму 239 596,09 грн,

№ 34 від 17.05.2021 на суму 220 094,09 грн,

№ 35 від 19.05.2021 на суму 238 203,10 грн,

№ 36 від 29.05.2021 на суму 229 049,09 грн,

№ 37 від 31.05.2021 на суму 244 969,10 грн.

3.11. Крім цього, позивач визнає повернення йому відповідачем грошових коштів у розмірі 1 040 250,00 грн 13.04.2021, на підтвердження чого подав копію банківської виписки.

3.12. Враховуючи такі обставини, позивач визначає різницю в сумі 1 081 172,52 грн як попередню плату за товар, який відповідач не поставив, і яка є частиною позовних вимог у цій справі.

4. ВИСНОВКИ СУДУ

4.1. Як вбачається із описаних обставин справи, між сторонами виникли правовідносини з поставки товару, до якого застосовуються положення про договір купівлі-продажу.

4.2. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

4.3. Обов`язок продавця передати товар покупцеві визначений ст. 662 Цивільного кодексу України. Так, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

4.4. Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

4.5. Відповідно до ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

4.6. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

4.7. Як встановлено з матеріалів справи, позивач оплатив замовлений у відповідача товар на суму 6 180 250,00 грн, проте, відповідач у період березня травня 2021 року не поставив товару на вказану суму, а лише на суму 4 058 827,48 грн. Різниця непоставленого товару (з урахуванням повернення коштів в сумі 1 040 250,00 грн) становить 1 081 172,52 грн, що і визначено позивачем як основний борг.

4.8. Судом вище зазначено, що замовлення на кожну партію поставки формувались не письмово, а в усному порядку, тобто іншим зручним для сторін способом, відмінним від письмового, що допускається згідно з п. 1.2 договору.

4.9. Суд зауважує, що договором купівлі-продажу не визначено строк поставки товару відповідачем, тому застосуванню підлягають приписи ст. 530 Цивільного кодексу України. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.01.2023 у справі № 504/3770/15 підтримав позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 і зробив висновки, що «оскільки статтею 530 ЦК України не передбачено, у який спосіб та в якій формі повинна бути заявлена вимога кредитора до боржника, отже, звернення особи щодо повернення боргу з позовною заявою до боржника є одним із варіантів вимоги в розумінні частини другої статті 530 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі № 3-127гс11 зроблено висновок, що «оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту».

4.10. Враховуючи зазначене і відсутність доказів здійснення відповідачем поставки товару, вартістю 1 081 172,52 грн, оплаченого позивачем ще в 2021 році, пред`явивши позовну заяву про повернення таких коштів, позивач має право на отримання попередньої оплати за товар від відповідача. Тому позовна вимога про стягнення основної суми боргу підлягає задоволенню.

4.11. Щодо заявлених до стягнення інших нарахувань (773 912,18 грн пені, 67 447,39 грн відсотків річних, 108 117,25 грн штрафу), суд зазначає таке.

4.12. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

4.13. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

4.14. Як встановлено вище, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання по поставці товару, у зв`язку з чим таке зобов`язання змінилось на грошове обов`язок повернути суму передоплати. Разом з тим, оскільки позивач не звертався до відповідача із будь-якою іншою претензією, крім позовної заяви, то відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання зі спливом семиденного строку від дня пред`явлення позову, тобто з 12.07.2023, і з 20.07.2023 відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

4.15. Пунктом 6.4 договору передбачено, що у разі порушення строків поставки товару постачальник зобов`язується сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленого в строк товару за кожен день прострочення поставки товару, а також штраф у розмірі 10 % (десяти відсотків) від вартості недопоставленого товару.

4.16. Тому штраф у розмірі 108 117,25 грн визначений позивачем правильно і підстави для його стягнення у зв`язку з порушенням зобов`язання по поставці товару доведені.

4.17. Щодо стягнення пені за порушення строків поставки товару, то позивач розраховує таку за період з 01.06.2021 по 29.06.2023. Проте, суд не залишає поза увагою, що відповідно до встановлених обставин, у справі відсутні докази виникнення прострочення поставки товару в сумі 1 081 172,52 грн саме 01.06.2021. Крім того, надалі, у зв`язку з пред`явленням вимоги про повернення грошових коштів відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання відповідача набуло ознак грошового.

4.18. Так, позивач, не подаючи заяву про зміну предмету позову чи про зменшення ціни позову, у наданих суду поясненнях (вх. № 25003/23 від 16.10.2023) здійснив новий розрахунок пені за новий період 17.08.2023 10.10.2023 в новій сумі - 69 787,46 грн. Проте, суд звертає увагу, що таким розрахунком позивач змінив не лише суму пені, а й період і підставу її нарахування, що по своїй суті є заявою про зміну предмета позову, а вчинення такої процесуальної дії обмежується законом ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України. Тому на стадії розгляду справи по суті суд не має правових підстав оцінювати розрахунок пені, здійснених у відповідних поясненнях. А надавши правову оцінку пені, заявленій до стягнення у позовній заяві, суд не вважаю таку позовну вимогу обґрунтованою і відмовляє в її задоволенні.

4.19. Із зазначених вище процесуальних підстав суд також не може врахувати та оцінити здійснений позивачем новий розрахунок відсотків річних за період 17.08.2023 11.10.2023.

4.20. Аналізуючи позовну вимогу, заявлену в позовній заяві, про стягнення 67 447,39 грн 3 відсотків річних за період 01.06.2021 29.06.2023, суд зазначає таке. Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.21. Судом вище встановлено, що позивач не підтвердив і не довів, що саме з 01.06.2021 у відповідача настало прострочення обов`язку виконати грошове зобов`язання, так як доказів звернення з вимогою про повернення переоплати до такої дати позивач не вчиняв.

4.22. Крім цього, суд звертає увагу позивача на таке.

4.23. Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

4.24. Стаття 536 Цивільного кодексу України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

4.25. Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 03.12.2021 у справі № 910/14180/18 роз`яснила, що передбачені статтею 536 та частиною третьої статті 693 Цивільного кодексу України проценти мають зовсім іншу правову природу, ніж неустойка (пеня, штраф), виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції. При цьому до моменту пред`явлення покупцем вимоги до продавця про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, користування продавцем грошовими коштами попередньої оплати як сумою позики буде вважатися правомірним, на які покупець як кредитор може правомірно нараховувати проценти за користування. Натомість після пред`явлення покупцем продавцю такої вимоги (про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України) за умови непоставки продавцем покупцю товару та неповернення суми попередньої оплати у продавця виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, а користування продавцем цими коштами буде неправомірним. У такому випадку покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, та разом з цим набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що нараховуються внаслідок прострочення боржником (у даному випадку - продавцем) грошового зобов`язання (з повернення попередньої оплати) та які є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.

4.26. Наведені висновки узгоджуються та відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2020 року у справі № 916/4693/15.

4.27. Також Верховний Суд підтримав позицію, що частина друга статті 625 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується відповідальності за порушення грошового зобов`язання, однак спірний пункт договору стосується прострочення поставки продукції, що є негрошовим зобов`язанням.

4.28. Натомість, незважаючи на відсутність вимоги про повернення передоплати до 01.06.2021, відповідно до позовної заяви позивач нарахував 3 % річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов`язання (тобто неправомірне користування грошовими коштами) за період 01.06.2021 29.06.2023, а не по ст. 536 Цивільного кодексу України. Разом з тим, за обраний позивачем період суд з власної ініціативи не має підстав здійснити нарахування передбачених ст. 536 Цивільного кодексу України відсотків, оскільки їх розмір не погоджений сторонами у договорі, а ст. 625 Цивільного кодексу України відповідно до зазначеного вище встановлює розмір відсотків річних за неправомірне користування коштами.

4.29. Враховуючи зазначене позовна вимога про стягнення 3 % річних також є безпідставною.

4.30. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача також 30 459,75 грн судового збору і 10 000,00 грн витрат на правову допомогу. Однак, відповідно о отриманої судом 16.10.2023 заяви позивач заявляє до стягнення 9 500,00 грн витрат на правову допомогу.

4.31. Враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто на 58,57 %, що становить 17 839,35 грн.

4.32. До матеріалів справи долучено договір про надання юридичних послуг від 28.06.2023, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Сервіс Агрозахід і адвокатом Гарагуцом Іваном Федоровичем, стосовно представництва інтересів замовника у справі про стягнення заборгованості з Приватного підприємства «Барбарас Україна» за договором поставки № 1 від 08.02.2021, за що замовник зобов`язується сплатити виконавцю грошову винагороду в розмірі 10 000,00 грн. Повноваження адвоката Гарагуц Івана Федоровича, адвоката, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги від 28.06.2023.

4.33. Позивачем долучено до матеріалів справи акт здачі приймання виконаних робіт від 04.10.2023, складений Товариством з обмеженою відповідальністю Сервіс Агрозахід і адвокатом Гарагуцом Іваном Федоровичем, відповідно до якого виконавцем виконані роботи на загальну суму 9 500, 00 грн, з яких: ознайомлення з первинними документами, аналіз матеріалів справи вартість послуги 1 500, 00 грн; оформлення, обґрунтуванням, відправлення позовної заяви 3 500, 00 грн; участь у судових засіданнях 3 000, 00 грн; підготовка процесуальних документів 500, 00 грн; юридичний і документальний супровід у справі № 914/2188/23 про стягнення заборгованості 1 000, 00 грн.

4.34. Замовник гарантує оплату протягом 30 банківських днів від дати набрання законної сили рішенням суду у справі № 914/2188/23.

4.35. Розглядаючи заяву представника позивача, суд враховує положення ч. ч. 1-3 ст. 126 , п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. крім цього, як передбачено ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

4.36. Відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

4.37. Заперечень відповідача стосовно заявлених витрат на правову допомогу не надходило.

4.38. Проте, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказала, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

4.39. Крім цього, відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі № 520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі № 521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі № 826/13244/16).

4.40. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

4.41. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України (розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи). Вказане положення відповідає приписам ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

4.42. Аналізуючи заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на правову допомогу, суд зазначає, що послуга з юридичного і документального супроводу у справі №914/2188/23 про стягнення заборгованості включає у себе участь у судових засіданнях та підготовку процесуальних документів, тому її виокремлення в розрахунок витрат і вартісне оцінення в 1 000,00 грн є безпідставним. Решта відображених в акті приймання передачі наданих послуг виконаних робіт відповідають критеріям фактичності та реальності.

4.43. Тому суд визнає обґрунтованим розмір витрат на правову допомогу в розмірі 8 500,00 грн.

4.44. Крім того, суд враховує, що відповідач заперечень по суті заявлених позивачем вимог не надавав, судові засідання у справі відбувались за відсутності відповідача. Тому позивачем не вчинялись додаткові процесуальні дії, пов`язані з поведінкою іншої сторони.

4.45. Суд також враховує позицію Об`єднаної Палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Тому відсутність доказів оплати витрат на правову допомогу не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

4.46. Крім цього, суд враховує, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (58,57 %). Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати на правову допомогу в розрізі 8 500,00 грн також підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно 58,57 %, що становить 4 978,45 грн.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства Барбарас Україна (ідентифікаційний код юридичної особи 34466061, 81632, Львівська обл., Миколаївський р-н, село Дроговиж, вулиця Тарнавського, будинок 15) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс Агрозахід (ідентифікаційний код юридичної особи 38038313, 47722, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, село Великі Гаї, вулиця Підлісна, будинок 27) 1 081 172,52 грн основного боргу, 108 117,25 грн штрафу, 17 839,35 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 4 978,45 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Відмовити у задоволенні вимоги про стягнення 773 912,18 грн пені, 67 447,39 грн відсотків річних.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23.10.2023.

Суддя Матвіїв Р.І.