ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2023 р. Справа№ 911/2773/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Євсікова О.О.

Ткаченка Б.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2023

у справі №911/2773/22 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях,

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (далі - Товариство) заборгованості у розмірі 36 943,94 грн, з яких: 23 644,68 грн - основний борг, 7 692,37 грн - пеня, 588,65 грн - три проценти річних, 5 018,24 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди №1733 індивідуально визначеного (нерухомого майна), що належить до державної власності, в частині сплати орендних платежів за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем, як балансоутримувачем, у розмірі 23 644,68 грн. Крім того, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 7 692,37 грн згідно з пунктом 3.8 договору, а також 588,65 грн трьох процентів річних та 5 018,24 грн інфляційних витрат на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.12.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її в порядку загального позовного провадження. Крім того, цією ухвалою залучено до участі у справі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.06.2023 у справі №911/2773/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Підприємства 11 822,34 грн основного боргу, 3 842,30 грн пені, 293,68 грн трьох процентів річних, 2 509,12 грн інфляційних втрат та 1 240,20 грн витрат на сплату судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення 23 644,68 грн заборгованості зі сплати орендних платежів за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року є обґрунтованою, що підтверджується договором, рахунками-фактурами від 31.12.2021 №76/3034, від 31.01.2022 №76/119, від 28.02.2021 №76/362, а також актами приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2021, від 31.01.2022 та від 28.02.2022.

Разом з цим, судом першої інстанції враховано постанову Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі - постанова №611), якою врегульовані питання щодо звільнення орендарів від сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину, встановленого Урядом з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та зменшено розмір орендної плати на 50% від заявленої суми. Враховуючи зменшення суми основного боргу, судом першої інстанції здійснено власний розрахунок, нарахованих позивачем відповідачу пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, та ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача 3 842,30 грн пені, 293,68 грн трьох процентів річних та 2 509,12 грн інфляційних втрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Підприємство звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2023 у справі №911/2773/22 в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 11 822,34 грн основного боргу, 3 850,07 грн пені, 294,97 грн трьох процентів річних, 2 509,12 грн інфляційних втрат, а також 1 240,80 грн зі сплати судового збору, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, позивач зазначає, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, місцевий господарський суд:

- безпідставно застосував до спірних правовідносин положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу" та положення постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину";

- не застосував приписи статей 16, 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №157-ІХ;

- безпідставно не прийняв до уваги позицію Фонду державного майна України, викладену в листах від 12.03.2021 №10-16-5487 та від 30.09.2021 №10-16-22898.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023, апеляційну скаргу Підприємства на рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2023 у справі №911/2773/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2773/22. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2023 у справі №911/2773/22.

Матеріали справи №911/2773/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 24.08.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2023 у справі №911/2773/22. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, клопотання, заперечення, скарги до 21.09.2023.

31 серпня 2023 року через систему "Електронний суд" третьою особою подано письмові пояснення по суті спору.

Відповідач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 269, частиною 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30.09.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець), яке в подальшому змінило свою назву на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, та Товариством (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1733, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення №27 (інв. №47565), загальною площею 24,5 кв.м, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.64.НЛТНПД064, яке розташоване на першому поверсі бізнес центу вантажного терміналу за адресою Київська область, місто Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", 08307, та перебуває на балансі Підприємства (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.03.2015 і становить за незалежною оцінкою 1 162 900,00 грн, без врахування ПДВ.

Згідно з пунктом 1.2 договору майно передається в оренду з метою забезпечення діяльності з пасажирських перевезень.

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що обов`язок щодо складання акта приймання-передачі при укладенні договору покладається на орендодавця, а при поверненні майна з користування на орендаря.

За умовами пункту 3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розділу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2015 року - 15 536,25 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (пункт 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на вебсайті Фонду державного майна України.

Відповідно до пункту 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з пунктом 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

Пунктом 5.3 договору встановлено, що орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується "Призначення платежу" за зразком, наведеним у розділі 11 договору).

Договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 30.09.2015 до 29.09.2016 включно (пункт 10.1 договору).

Відповідно до пункту 10.4 договору у разі відсутності заяви однієї сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу уповноваженого органу управління.

30.09.2015 третя особа передала, а відповідач прийняв майно, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі державного майна №1.

28.09.2016 між відповідачем та третьою особою укладено додатковий договір №1 до договору оренди від 30.09.2015 №1733, відповідно до пункту 4 якого, сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік - до 29.09.2017 включно.

29.09.2017 між відповідачем та третьою особою укладено додатковий договір №2 до договору оренди від 30.09.2015 №1733, згідно з пунктом 1 якого, сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік - до 29.09.2018 включно.

26.10.2018 між відповідачем та третьою особою укладено додатковий договір №3 до договору оренди від 30.09.2015 №1733, за умовами якого сторони домовились пункт 1.1 розділу 1 договору та пункт 3.1 розділу 3 договору викласти в такій редакції:

"1.1. Третя особа передає, а відповідач приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення №27 (інв. №47565, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.64.НЛТНПД064) площею 24,5 кв.м, що знаходиться на першому поверсі бізнес-центру вантажного термінала (далі - майно), яке розташоване за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та перебуває на балансі ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31 липня 2018 року і становить за незалежною оцінкою - 1 129 260,00 грн (один мільйон сто двадцять дев`ять тисяч двісті шістдесят гривень 00 коп.), без урахування ПДВ.";

"3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 р. №786 (із змінами) (далі - Методика) і становить за перший (базовий) місяць оренди липень 2018 року - 14 115,75 грн (чотирнадцять тисяч сто п`ятнадцять гривень 75 коп.), без урахування ПДВ.".

У пункті 2 додаткового договору №3 сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік - до 29.09.2019 включно.

19.11.2019 між відповідачем та третьою особою укладено додатковий договір №4 до договору оренди від 30.09.2015 №1733, згідно з пунктом 3 якого, сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік - до 29.09.2020 включно.

Відповідно до пункту 1.1 Незмінюваних умов договору оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 30.09.2015 №1733 (далі - Незмінювані умови договору оренди), третя особа і позивач передають, а відповідач приймає у строкове платне користування майно, зазначене у пункті 4 Умов, вартість якого становить суму, визначену у пункті 6 Умов.

Згідно з пунктом 4.1 Змінюваних умов договору оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 30.09.2015 №1733 (далі - Змінювані умови договору оренди), об`єкт оренди та склад майна, інформація про об`єкт оренди індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення №27 (інв. №47565) площею 24,5 кв.м, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.64.НЛТНПД064 на першому поверсі бізнес-центру вантажного термінала, що розміщене за адресою: Київська область, місто Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

За умовами пункту 6.1 Змінюваних умов договору оренди, вартість майна: ринкова (оціночна) вартість, визначена на підставі звіту про оцінку майна (частина 4 статті 8 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" від 03.10.2019 №157-XI (відомості Верховної Ради України, 2020 р., №4, ст. 25) (далі - Закон): 1 218 681,00 грн, без податку на додану вартість.

Пунктом 3.3 Незмінюваних умов договору оренди встановлено, що відповідач сплачує орендну плату до державного бюджету та позивачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 Умов (або в іншому співвідношенні, визначеному законодавством), щомісяця до 15 числа, що настає за поточним місяцем оренди.

Відповідно до пункту 16 Змінюваних умов договору оренди, співвідношення розподілу орендної плати станом на дату укладення договору: позивачу 30% суми орендної плати, державному бюджету 70% суми орендної плати.

Пунктом 3.4 Незмінюваних умов договору оренди встановлено, що відповідач сплачує орендну плату на підставі рахунків позивача. Позивач виставляє рахунок на загальну суму орендної плати із зазначенням частини орендної плати, яка сплачується на рахунок позивача, і частини орендної плати, яка сплачується до державного бюджету. Податок на додану вартість нараховується на загальну суму орендної плати. Відповідач сплачує позивачу належну йому частину орендної плати разом із податком на додану вартість, нарахованим на загальну суму орендної плати. Позивач надсилає відповідачу рахунок не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу. Протягом п`яти робочих днів після закінчення поточного місяця оренди позивач передає відповідачу акт виконаних робіт на надання орендних послуг разом із податковою накладною за умови реєстрації відповідача платником податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 12.1 Незмінюваних умов договору оренди, цей договір укладено на строк, визначений у пункті 12 Умов. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами (нотаріального посвідчення, якщо відповідно до законодавства договір підлягає нотаріальному посвідченню). Строк оренди за цим договором починається з наступного дня після дати закінчення строку оренди за договором, який продовжується.

Відповідно до пункту 12.1 Змінюваних умов договору оренди, строк договору: цей договір діє до 29.09.2025 включно.

Заявляючи позовні вимоги, позивач посилається на наявність заборгованості відповідача зі сплати орендних платежів на суму 23 644,68 грн, яка утворилась за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року, та підтверджується виставленими відповідачу рахунками-фактурами від 31.12.2021 №76/3034, від 31.01.2022 №76/119 та від 28.02.2022 №76/362, а також актами приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2021, 31.01.2022 та 28.02.2022. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 7 692,37 грн згідно з пунктом 3.8 договору, а також 588,65 грн трьох процентів річних та 5 018,24 грн інфляційних витрат на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Спір виник внаслідок невиконання відповідачем умов договору в частині сплати орендних платежів балансоутримувачу за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором оренди.

Згідно з частиною 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частин 1, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами частини 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частинами 1, 2, 4 статті 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди), орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач рахунки-фактури від 31.12.2021 №76/3034, від 31.01.2022 №76/119 та акти приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2021 та 31.01.2022 отримав, що підтверджується реєстрами виданих/отриманих оригіналів документів за період надання послуг з 02.12.2021 по 31.12.2021 та 01.01.2022 по 31.01.2022, копії яких долучені до матеріалів справи, а рахунок фактура від 28.02.2022 №76/362 та акт приймання-здачі виконаних послуг від 28.02.2022 були направлені позивачем відповідачу в електронному вигляді через ПЗ Ме.Dос та підписані за допомогою електронного цифрового підпису, копія якого долучена до матеріалів справи.

Як зазначалось вище, згідно з пунктом 3.3 Незмінюваних умов договору оренди, відповідач перераховує орендну плату до державного бюджету та позивачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця до 15 числа, що настає за поточним місяцем оренди.

Так, відповідач зобов`язаний був перерахувати позивачу орендну плату:

- 7 872,19 грн, згідно з рахунком-фактурою від 31.12.2021 №76/3034 та актом приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2021, у строк - до 15.01.2022;

- 8 659,41 грн, згідно з рахунком-фактурою від 31.01.2022 №76/119 та актом приймання-здачі виконаних послуг від 31.01.2022, у строк - до 15.02.2022;

- 7 113,08 грн, згідно з рахунком-фактурою від 28.02.2022 №76/362 та актом приймання-здачі виконаних послуг від 28.02.2022, у строк - до 15.03.2022.

Водночас, відповідач за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року орендну плату не сплатив.

Доказів, що спростовували б доводи позивача або підтверджували б сплату відповідачем орендної плати за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року позивачу, представник відповідача суду не надав.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 23 644,68 грн є обґрунтованою.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою №611 врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати.

Відповідно до пункту 1 постанови №611, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (ЗП України, 1996 р., №2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., №71, ст. 2677), здійснюється у розмірі:

- 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

- 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Згідно з пунктом 2 постанови №611, на орендодавців державного майна покладений обов`язок із забезпечення нарахування орендної плати орендарям, згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

У додатку 2 до постанови №611 наведений перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50%, у якому до таких тарифів віднесені ті, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів.

За умовами пункту 1.2 договору майно передається в оренду з метою забезпечення діяльності з пасажирських перевезень.

Згідно з пунктом 1.2 Незмінюваних умов договору оренди, майно передається в оренду для використання згідно з пунктом 7 Умов.

Відповідно до пункту 7 Змінюваних умов договору оренди, цільове призначення майна: майно може бути використане за цільовим призначенням на розсуд відповідача, за винятком таких цільових призначень* (пункт 7.1).

- заклади охорони здоров`я, клініки, лікарні, приватна медична практика. Аптеки. Ветеринарні лікарні (клініки), лабораторії ветеринарної медицини, ветеринарні аптеки. Медичні лабораторії (пункт 7.1.1);

- заклади харчування, кафе, бари, ресторани, які здійснюють продаж товарів підакцизної групи. Торговельні об`єкти, які здійснюють продаж товарів підакцизної групи (пункт 7.1.2);

- заклади харчування, їдальні, буфети, кафе, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи. Торговельні об`єкти, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи (пункт 7.1.3);

- пункти обміну валюти, банкомати, платіжні термінали. Торговельні автомати. Розміщення технічних засобів і антен операторів телекомунікацій, суб`єктів підприємницької діяльності, які надають послуги зв`язку, послуги доступу до Інтернету, телекомунікації, передання сигналу мовлення. Розміщення зовнішньої реклами на будівлях і спорудах. Продаж книг, газет і журналів (пункт 7.1.4);

- інше - пункт пакування багажу, надання інформаційно-консультаційних та рієлторських послуг, розміщення туристичних агентств, розміщення зони відпочинку пасажирів (пункт 7.1.5).

(* використовується, якщо майно передано в оренду на аукціоні із додатковими умовами, якими визначені групи цільових призначень, за якими забороняється використовувати майно).

Так, відповідно до пункту 2 постанови №611, орендодавці державного майна зобов`язані забезпечити нарахування орендної плати орендарям, згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що оскільки у постанові №611 відсутні посилання на необхідність проведення будь-яких процедур надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не встановлена необхідність отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди, цією постановою не вимагається.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №910/13397/20.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням наданої відповідачем до відзиву на позов Ліцензії серії АГ №505921 виданої Державною авіаційною службою України 27.06.2012 Товариству на надання послуг з перевезення пасажирів, вантажу повітряним транспортом, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач, як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів, відповідно до пункту 2 постанови №611, має право на зменшення орендної плати на 50%.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розмір орендної плати за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року підлягає зменшенню на 50%, тому стягненню з відповідача підлягає борг у сумі 11 822,34 грн.

Доводи позивача, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення постанови №611, відхиляють колегією суддів, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, вищенаведена постанова №611 була чинною. При цьому, позивач не довів, що на час дії спірних правовідносин відповідач використовував нерухоме державне майно не з метою забезпечення діяльності для розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що він не є ані стороною договору оренди, ані власником державного майна, а є лише балансоутримувачем майна та отримує визначену орендодавцем у договорі частину орендної плати. У зв`язку з чим позивач, не маючи жодного стосунку до правовідносин сторін за договором, не уповноважений визначати порядок нарахування орендної плати. Такі повноваження має виключно власник майна та сторона договору оренди. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №911/3067/20.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зменшення розміру орендної плати на 50% та часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, позивач за порушення виконання грошового зобов`язання просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 7 692,37 грн, нараховану за загальний період з 16.01.2022 по 13.12.2022 на підставі пункту 3.8 Незмінних умов договору.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами пункту 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Положеннями пункту 4 статті 231 ГК України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 ГК України).

Разом із тим, згідно з частиною 7 Прикінцевих положень ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 3.8 Незмінюваних умов договору оренди, встановлено, що на суму заборгованості відповідача із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши власний розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 3 842,30 грн.

Крім стягнення пені, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 588,65 грн та інфляційні втрати у розмірі 5 018,24 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Колегія суддів здійснивши перерахунок трьох процентів та інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стягнення з відповідача підлягають 2 509,12 грн інфляційних втрат та 293,68 грн трьох процентів річних.

Заперечень щодо невірності розрахунку пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат доводи апеляційної скарги не містять.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що судове рішення прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2023 у справі №911/2773/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

4. Матеріали справи №911/2773/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді О.О. Євсіков

Б.О. Ткаченко