РІШЕННЯ

Іменем України

25 жовтня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/858/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.

за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО",

;

вул. Промислова, 20, м. Обухів(пн), Київська область, 08702

ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Фермерського господарства "КРОНОС-АГРО",

вул. Г. Яременка, 15, м. Бахмач, Чернігівська область, 16500

ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2

предмет спору: про стягнення 1315520,72 грн

Учасники справи не з`явились.

Товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" подано позов до Фермерського господарства "КРОНОС-АГРО" про стягнення 1315520,72 грн, з яких: 479939,49 грн основного боргу за договором поставки №700/21-САТ від 07 грудня 2021 року, 7292,79 грн відсотків за користування товарним кредитом, 339066,20 грн пені, 244127,68 грн 36% річних та 245094,56 грн штрафу.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №700/21-САТ поставки сільськогосподарської техніки та запчастин від 07 грудня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13 липня 2023 року; встановлено учасникам справи процесуальні строки.

13 липня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач визнав основну заборгованість у розмірі 479939,49 грн і борг за товарний кредит у розмірі 7292,79 грн, разом з цим відповідач заперечив стосовно нарахування 339066,20 грн пені, 244127,68 грн 36% річних та 245094,56 грн штрафу та просив зменшити розмір адвокатських витрат. Мотивуючи свої заперечення відповідач посилається на форс-мажорні обставини, які настали, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Відповідач також зазначив, що вартість товару оплачена ним частково, а зупинення оплати з квітня 2023 року пов`язано з витратами на проведення посівної, зазначивши при цьому, що кошти від реалізації продукції урожаю почнуть надходити орієнтовно у листопаді 2023 року і відповідно буде проводитись оплата за сівалку. Заперечуючи щодо стягнення пені відповідач, зокрема зазначив, що пеня нарахована за період з 31.08.2022 по 20.06.2023, тобто більше ніж за 6 місяців.

13 липня 2023 року у судовому засіданні суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 календарних днів та відклав підготовче судове засідання на 06 вересня 2023 року.

24 липня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, необґрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Позивач у відповіді на відзив, зокрема зазначив, що лист ТПП України не відповідає умовам належного підтвердження, а саме не може замінити сертифікат. Крім того позивач зазначив, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В обґрунтування періоду нарахування штрафних санкцій позивач, зокрема посилається на погодження сторонами пунктом 7.4. договору періоду нарахування штрафних санкцій до трьох років. Позивач також звернув увагу на те, що саме договором (пункт 7.2. договору) сторонами було визначено розмір процентів (36% річних), відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Крім того позивач заперечив стосовно клопотання відповідача про не співмірність витрат адвоката, оскільки вважає, що розмір судових витрат не є надмірним та завищеним та відповідає принципам матеріального (договірного) права.

28 липня 2023 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог на суму 828288,44 грн (пені, 36% річних та штрафу), у зв`язку з тим, що затримка оплати за сівалку відбулась через форс-мажорні обставини та відстрочити сплату основного боргу на суму 479939,49 грн.

01 вересня 2023 року від відповідача надійшло клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до 24000,00 грн.

У судовому засіданні 06 вересня 2023 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 28 вересня 2023 року.

11 вересня 2023 року до суду від позивача надійшло клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 125460,04 грн. До клопотання позивачем додано, зокрема акт №104 здачі-приймання виконаних правових послуг за договором надання правової (правничої) допомоги від 11 вересня 2023 року на суму 125460,04 грн, детальний опис робіт (наданих послуг).

27 вересня 2023 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

28 вересня 2023 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

28 вересня 2023 року від представника відповідача за дорученням Мурза А.М. надійшло клопотання про розстрочення суми боргу.

У судове засідання 28 вересня 2023 року учасники справи не з`явились. У судовому засіданні 28 вересня 2023 року суд перейшов до розгляду справи по суті. Суд відклав судове засідання з розгляду справи по суті на 25 жовтня 2023 року.

09 жовтня 2023 року на адресу суду від директора Фермерського господарства "КРОНОС-АГРО" надійшло клопотання про розстрочення суми боргу, у якому відповідач просить суд розстрочити погашення суми боргу на два роки, починаючи виплату боргу з 01.02.2024 рівними долями.

24 жовтня 2023 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі повноважного представника позивача.

Вислухавши у ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представника позивача, встановивши обставини справи та дослідивши подані докази, суд встановив:

07 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (Постачальник) та Фермерським господарством "КРОНОС-АГРО" (Покупець) було укладено договір №700/21-САТ поставки сільськогосподарської техніки та запчастин, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця сільськогосподарську техніку та/або запасні частини (товар) на умовах товарного кредиту, а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору.

На підставі п. 1.1, 1.2 Договору поставки та додатку до договору поставки №1/СА000055045 від 07.12.2021, позивач поставив відповідачу товар відповідно до видаткової накладної №25693 від 14.06.2022 на суму 1525472,81 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до умов договору поставки відповідач зобов`язувався здійснити оплату за поставлений товар у строки, зазначені у додатку до договору поставки, проте, у порушення умов договору поставки прострочив оплату товару, сплативши вищевказану суму частково, у загальному розмірі 1045533,32 грн, про що свідчать копії платіжних інструкцій у матеріалах справи, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 479939,49 грн.

Відповідач визнав існування заборгованості у розмірі 479939,49 грн у своєму відзиві на позовну заяву.

З наведеного вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, вартість отриманого ним товару у повному обсязі не сплатив, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 479939,49 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення 7292,79 грн відсотків за користування товарним кредитом, згідно умов пунктів 2.5, 2.6 та 2.10 Договору якими, передбачено, що за користування товарним кредитом позивач щомісячно нараховує, а відповідач зобов`язаний сплачувати, відсотки в розмірі та в строк, в розмірі 16 % річних, якщо інший розмір відсотків річних не передбачений Додатком до Договору.

Позивач у позовній заяві зазначає, що всього, згідно актів нарахування відсотків за користування товарним кредитом були нараховані відсотки за користування товарним кредитом у розмірі 81759,47 грн, які відповідачем були сплачені частково у розмірі 74466,68 грн, а саме:

-15.03.2023 сплачено 69220,45 грн; згідно платіжного доручення було сплачено 200000,00 грн, з яких 130779,55 грн були зараховані в оплату основного боргу;

-31.03.2023 було сплачено 5246,23 грн; згідно платіжного доручення було сплачено 50000,00 грн, з яких 44753,77 грн були зараховані в оплату основного боргу.

Акти нарахованих відсотків за користування товарним кредитом містяться у матеріалах справи.

Відповідач визнав існування заборгованості у розмірі 7292,79 грн відсотків за користування товарним кредитом у своєму відзиві на позовну заяву.

З наведеного вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем по відсоткам за користування товарним кредитом складає 7292,79 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Станом на день подачі позову відповідач заборгованість у розмірі 479939,49 грн основного боргу та 7292,79 грн відсотків за користування товарним кредитом не сплатив.

На підставі викладеного вище, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 479939,49 грн основного боргу та 7292,79 грн відсотків за користування товарним кредитом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 339066,20 грн пені за період з 31 серпня 2022 року по 20 червня 2023 року та 245094,56 грн штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України - штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Пунктом 7.2. Договору сторони передбачили, що за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором, покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення від суми боргу, кожен день такого прострочення, а у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п.7.4. Договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань припиняється через три роки від дня коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГПК України).

Пунктом 7.4. Договору сторони також домовились, керуючись ст.259 Цивільного кодексу України, про збільшення строку позовної давності по всім зобов`язанням (сплаті заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього Договору до 3 років.

Отже, сторони у Договорі досягли згоди щодо: нарахування штрафних санкцій протягом трьох років від дня коли зобов`язання мало бути виконано та збільшення строку позовної давності по всім зобов`язанням (сплаті заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього Договору до трьох років, а тому суд не приймає заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем штрафних санкцій за період, що перевищує шість місяців.

Здійснивши перерахунок розміру пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за Договором та розміру штрафу, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару за Договором, суд доходить висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення пеню за період прострочки оплати з 31 серпня 2022 року по 20 червня 2023 року у розмірі 339066,20 грн та штраф у розмірі 245094,56 грн.

Відповідно до норм статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене вище, враховуючи наявні у справі матеріали, наведені доводи сторін, а також той факт, що у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків чи настання для нього інших негативних наслідків, враховуючи часткове виконання відповідачем на момент прийняття рішення у даній справі зобов`язань зі сплати основного боргу, визнання ним наявності основного боргу та поведінку кожної із сторін під час виконання умов договору, а також враховуючи військову агресію російської федерації проти України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% до 169533,10 грн та розмір штрафу на 50% до 122547,28 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 244127,68 грн 36% річних за період з 31 серпня 2022 року по 20 червня 2023 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2. Договору сторони передбачили, що за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором, покупець, зокрема сплачує на користь Постачальника 36% річних від простроченої суми.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі №902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також умовами договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої в частині другій статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

Таким чином, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи №902/417/18, а саме - встановлення такої процентної ставки на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2021 року у справі №927/184/13-г (927/1074/20).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку зменшити розмір відсотків річних до 3%, у зв`язку з невідповідністю принципу справедливості, розумності та пропорційності під час нарахування позивачем 36% річних.

На підставі викладеного вище з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 20343,95 грн 3% річних за період з 31 серпня 2022 року по 20 червня 2023 року.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач у позовній заяві та клопотанні про стягнення витрат на професійну правничу допомогу просить суд стягнути з відповідача 125460,04 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідач у клопотанні про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 24000,00 грн.

Матеріали справи містять копію договору №20 про надання правової (правничої) допомоги від 02 січня 2023 року, укладеного між Адвокатом Бохан Сергієм Олександровичем (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (Замовник), відповідно до п. 1.1. якого Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Матеріали справи також містять копії: довіреності від 31 грудня 2022 року, акту №104 здачі-приймання виконаних правових послуг за договором надання правової (правничої) допомоги від 11 вересня 2023 року, детального опису робіт (наданих послуг) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

У відповідності до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч.1 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Частиною 8 ст.129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до приписів ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно акту №104 від 11 вересня 2023 року здачі-приймання виконаних правових послуг загальна сума послуг становить 125460,04 грн, а саме:

1)зустріч з клієнтом - 671,00 грн;

2)підготовка позовної заяви - 20000,00 грн;

3)збір та підготовка письмових доказів - 671,00 грн;

4)підготовка копії позовної заяви та доданих до неї документів - 671,00 грн;

5)подання позову - 671,00 грн;

6)участь у судовому розгляді справи - 15000,00 грн;

7)складання заяв, клопотань і заперечень - 6000,00 грн;

8)участь у судових засіданнях - 6000,00 грн;

9)оплата професійної правничої допомоги за прийняття рішення на користь клієнта - 65776,04 грн;

10)складання заяви про стягнення судових витрат - 10000,00 грн.

З акту №104 від 11 вересня 2023 року вбачається, що пункт 8 «участь у судових засіданнях» дублюється з пунктом 6 «участь у судовому розгляді справи», а також пункт 10 «складання заяви про стягнення судових витрат» дублюється з пунктом 7 «складання заяв, клопотань і заперечень», у зв`язку з чим пункт 8 «участь у судових засіданнях - 6000,00 грн» та пункт 10 «складання заяви про стягнення судових витрат - 10000,00 грн» не береться судом до уваги. У зв`язку з чим судом взято до уваги суму виконання послуг у розмірі 109460,04 грн (125460,04 грн - 10000,00 грн - 6000,00 грн = 109460,04 грн).

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04, п. 269) вказав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних витрат.

За таких обставин, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, виходячи з заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу, з відповідача підлягало б стягненню на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, 66536,73 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає, що понесені позивачем витрати з оплати послуг адвоката, які він просить стягнути з відповідача є необґрунтовано завищеними, а тому розмір відповідних витрат підлягає обмеженню сумою 26614,69грн.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

У поданому клопотанні відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду на два роки починаючи з 01 лютого 2024 року по 24361,61 грн протягом 24 місяців.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що в країні введено воєнний стан, а відповідний борг виник через обставини непереборної сили - військовий стан і визнається відповідачем у сумі 487232,28 грн, але найближчим часом у відповідача будуть нові фінансові можливості, які дадуть змогу розрахуватися з боргом.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України).

Передбачені ст. 331 Господарського процесуального кодексу України обставини, з якими закон пов`язує можливість надання відстрочки або розстрочки, є оціночними, а необхідність використання права на відстрочку або розстрочку, закон відносить на розсуд суду. Вказане право застосовується за визначених в законі умов, з урахуванням всіх обставин справи.

Так, розстрочення судом виконання судового рішення має бути пов`язано з об`єктивними та виключними обставинами, які ускладнюють його вчасне виконання, при цьому розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів як стягувача, так і боржника.

Спираючись на те, що основним принципом судочинства має бути відновлення прав та інтересів кредитора, до обов`язків суду відноситься дослідження усієї сукупності обставин потенційної можливості виконання судового рішення, задля отримання кредитором повної суми коштів, що складають предмет заборгованості.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 "Чижов проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Відповідно до приписів ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 14 ГПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює ст. 75 ГПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 (із змінами) введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався.

Суд враховує, що введення воєнного стану на території України, що спричинило загальний економічний спад у державі, як прямо, так і опосередковано вплинули на фінансові можливості підприємств, установ, організацій.

Враховуючи вплив воєнного стану та наявність його негативних наслідків на діяльність відповідача, враховуючи приписи ч. 1, 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України стосовно того, що розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, суд вважає розумним і справедливим частково задовольнити клопотання відповідача та дійшов висновку про доцільність розстрочення виконання рішення суду з дня його ухвалення у частині стягнення 799656,61 грн (479939,49 грн заборгованості, 7292,79 грн відсотків за користування товарним кредитом, 169533,10 грн пені, 122547,28 грн штрафу, 20343,95 грн 3% річних) на 12 місяців з оплатою до останнього дня кожного місяця у визначених розмірах, а саме:

-до 30.11.2023 - 66638,06 грн,

-до 31.12.2023 - 66638,05 грн,

-до 31.01.2024 - 66638,05 грн,

-до 29.02.2024 - 66638,05 грн,

-до 31.03.2024 - 66638,05 грн,

-до 30.04.2024 - 66638,05 грн,

-до 31.05.2024 - 66638,05 грн,

-до 30.06.2024 - 66638,05 грн,

-до 31.07.2024 - 66638,05 грн,

-до 31.08.2024 - 66638,05 грн,

-до 30.09.2024 - 66638,05 грн,

-до 31.10.2024 - 66638,05 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Судовий збір відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фермерського господарства "КРОНОС-АГРО" (; вул. Г.Яременка, 15, м. Бахмач, Чернігівська область, 16500) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (; вул. Промислова, 20, м. Обухів(пн), Київська область, 08702) 479939,49 грн заборгованості, 7292,79 грн відсотків за користування товарним кредитом, 169533,10 грн пені, 122547,28 грн штрафу, 20343,95 грн 3% річних, 9595,88 грн судового збору та 26614,69 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3.Розстрочити виконання рішення Господарського суду Чернігівської області у справі №927/858/23 з дня його ухвалення на дванадцять місяців, з оплатою до останнього дня кожного місяця, а саме:

-до 30.11.2023 - 66638,06 грн,

-до 31.12.2023 - 66638,05 грн,

-до 31.01.2024 - 66638,05 грн,

-до 29.02.2024 - 66638,05 грн,

-до 31.03.2024 - 66638,05 грн,

-до 30.04.2024 - 66638,05 грн,

-до 31.05.2024 - 66638,05 грн,

-до 30.06.2024 - 66638,05 грн,

-до 31.07.2024 - 66638,05 грн,

-до 31.08.2024 - 66638,05 грн,

-до 30.09.2024 - 66638,05 грн,

-до 31.10.2024 - 66638,05 грн.

4.В іншій частині позову відмовити.

5.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 25 жовтня 2023 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/