ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2023 Справа № 914/2621/23

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Група компаній Автострада, м. Вінниця

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Городоцький механічний завод, м. Городок Львівська область

про стягнення 187 749, 97 грн

Суддя Манюк П.Т.

за участю секретаря Лазаренко С.В.

Представники:

від позивача: Мартинюк Назар Романович представник,

від відповідача: не з`явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю Група компаній Автострада звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Городоцький механічний завод про стягнення 187 749, 97 грн.

Ухвалою суду від 04.09.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 25.09.2023. Ухвалою суду від 25.09.2023 судове засідання відкладено на 16.10.2023.

В судовому засіданні, 16.10.2023, представник позивача взяв участь в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та в усних поясненнях.

Представник відповідача у судові засідання не з`явився, після проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення на поштову адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач позовні вимоги заперечив.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 16.10.2023 справу розглянуто по суті, оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю Група компаній Автострада (надалі позивач, покупець) звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Городоцький механічний завод (надалі відповідач, постачальник) про стягнення 187 749, 97 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 06 травня 2021 року між сторонами у справі був укладений договір поставки № 11-005-21 (надалі договір).

З метою виконання пункту 2.3. договору, покупець сплатив постачальнику аванс у розмірі 70 % вартості товару в сумі 168 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 21 травня 2021 року № 917318. Проте, в порушення п. 2.4. договору, відповідач товар позивачу так і не поставив.

29.05.2023 позивач звернувся з претензією до відповідача з вимогою повернути суму передоплати за непоставлений товар, проте відповідач дану вимогу не виконав, кошти не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Крім стягнення основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь на підставі ст. 625 ЦК України, 1 118, 47 грн 3 % річних, 327, 94 грн інфляційних втрат та 18 033, 53 грн штрафних санкцій (подвійна облікова ставка НБУ).

Позиція відповідача.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач у відзиві посилається на те, що в грудні 2021 року він неодноразово повідомляв позивача про готовність продукції до відвантаження, також надсилав повідомлення на електронну пошту покупця 23.05.2022, 31.05.2022 та 20.06.2022. Остаточну оплату не було здійснено позивачем по сьогоднішній день.

З 24.02.2022 розпочалась повномасштабна війна і як наслідок зрив поставок постачальників, відключення електроенергії призвели до зриву виробництва і неможливості виконання зобов`язань по договору. Крім того, частина працівників, в тому числі директор, були мобілізовані до лав ЗСУ.

Враховуючи всі ці обставини, було прийнято рішення про зупинку виробництва і консервацію виробничих потужностей. Відтак, дана ситуація є форс-мажорними обставинами.

Відзив на позовну заяву поданий відповідачем з порушенням встановленого судом строку та після проголошення вступної та резолютивної частини рішення у справі, а відтак, з урахуванням ст. 118 ГПК України, залишається без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з таких мотивів.

Згідно з ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, між сторонами у справі був укладений договір поставки від 06 травня 2021 року № 11-005-21. Відповідно до умов договору покупець доручає, а постачальник бере на себе зобов`язання виготовити та поставити покупцю Бітумізатор Б400 (товар).

Пунктом 2.3. договору визначено умови оплати, а саме - аванс 70 % передоплати. Повний розрахунок по договору проводиться безпосередньо перед відвантаженням продукції.

Термін поставки товару - 7 (сім) тижнів після отримання авансу (п. 2.4. договору).

З метою виконання пункту 2.3. договору, покупець сплатив постачальнику аванс у розмірі 70 % вартості товару (168 000, 00 грн), що підтверджується платіжним дорученням від 21 травня 2021 року № 17318. Проте, в порушення умов договору відповідач так і не поставив товар визначений умовами договору.

Згідно ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

29.05.2023 позивач звернувся з претензією до відповідача з вимогою повернути суму передоплати за непоставлений товар, проте відповідач вказану вимогу не виконав, кошти в розмірі 168 000, 00 грн не повернув.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 ЦК України).

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, судом встановлено що станом на дату подання даної позовної заяви відповідач так і не поставив позивачу товар, за який останнім були перераховані грошові кошти. Грошові кошти в частині непоставленого товару, сплачені відповідачу, також не були повернуті позивачу.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 168 000, 00 грн є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 зазначеної постанови Пленуму).

Позивачем при поданні позовної заяви заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 327, 94 грн та 3 % річних в розмірі 1 118, 47 грн. Суд, перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, вважає його правильним, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат підлягають до задоволення.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 18 033, 53 грн штрафних санкцій (подвійна облікова ставка НБУ).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нараховуючи штрафні санкції позивач, посилається на п. 5.1 договору, яким передбачено, що у випадку порушення зобов`язань за цим договором, сторона несе відповідальність визначену законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлений за згодою сторін

Зазначення в договорі лише загальної умови про те, що сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України, не може означати встановлення договором права позивача на нарахування штрафних санкцій у певному розмірі за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, оскільки в укладеному між сторонами договорі не передбачено ні виду неустойки, ні її розміру, тому вимога позивача про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання є безпідставною і задоволенню не підлягає. Відтак, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій в розмірі 18 033, 53 грн слід відмовити.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно до задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Городоцький механічний завод (81500, місто Городок Львівської області, вул. Шевченка, 19-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Група компаній Автострада (21036, м. Вінниця, вул. Праведників світу, 4-А, каб. 313, ) суму в розмірі 171 984, 98 грн, з яких:

- 168 000, 00 грн основної заборгованості;

- 1 118, 47 грн 3 % річних;

- 327, 94 грн інфляційні втрати;

- 2 538, 57 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 23 жовтня 2023 року.

Суддя Манюк П.Т.