ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 Справа № 914/1860/23

м.Львів

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів», м.Львів

до відповідача: Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», м.Моршин Стрийського району Львівської області

про: стягнення заборгованості. Ціна позову: 14 298 344,36 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Сосницькій А.А.

Представники сторін:

від позивача: Павлічко О.О.-директор

від відповідача: Коваленко Н.О. - представник

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з постачання теплової енергії від 15.12.2021 №35/2021 у розмірі 16 972 806,12 грн.

Ухвалою суду від 19.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 05.07.2023.

Ухвалою суду від 05.07.023 продовжено строки підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 23.08.2023.

24.07.2023, за вх.№18216/23, від відповідача поступило клопотання, у якому відповідач зазначив, що не отримував позовної заяви та просив надіслати йому копію позовної заяви з додатками.

17.08.2023, за вх.№3221/23, від позивача поступило клопотання про поновлення строку на долучення доказів та про долучення доказів до матеріалів справи.

17.08.2023, за вх.№20134/23, від позивача поступило клопотання про долучення до матеріалів справи доказів часткового погашення заборгованості відповідачем.

23.08.2023, за вх.№20477/23, від позивача поступило клопотання про долучення до матеріалів справи доказів часткового погашення заборгованості відповідачем.

Протокольною ухвалою клопотання позивача вх.3231/23 від 17.08.2023 задоволено поновлено процесуальні строки на подання доказів, докази долучено до матеріалів справи; клопотання вх.20134/23 від 17.08.2023 та вх.20477/23 від 23.08.2023 задоволено, долучено до матеріалів справи докази згідно додатків у клопотаннях.

22.08.2023, за вх.№20396/23, від відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою від 23.08.2023 судом повідомлено відповідача про відкладення розгляду справи на 13.09.2023.

25.08.2023, за вх.№20709/23, від відповідача поступила заява про ознайомлення з матеріалами справи, яка судом задоволено і надано можливість представнику відповідача ознайомитись з матеріалами справи, про що свідчить відмітка на заяві.

08.09.2023, за вх.№3558/23, в системі документообігу суду було зареєстровано подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача 14 298 344,36 грн., з яких 11 040 945,25 грн. боргу за надані послуги, 3 073 018,03 грн. пені, 184 381,08 грн. 3% річних.

11.09.2023, за вх.№21896/23, від відповідача поступив відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 13.09.2023 суд постановив прийняти до розгляду заяву позивача від 08.09.2023 №112 (вх.№3558/23 від 08.09.2023) про зменшення розміру позовних вимог і у подальшому розгляд справи здійснювати із врахуванням цієї заяви; закрив підготовче провадження у справі №914/1860/23 та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.10.2023.

17.10.2023, за вх.№25083/23, від позивача поступило клопотання про долучення доказів часткового погашення основного боргу у розмірі 20000,00 грн. Позивач підтвердив, що сума основного боргу станом на 17.10.2023 становить 11 020 945,25 грн.

17.10.2023, за вх.№25105/23, від відповідача поступило клопотання, у якому відповідач, у зв`язку із частковим погашенням суми основного боргу на суму 20000,00 грн, просить зменшити суму заборгованості по основному боргу до суми 11 020 945,25 грн.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання 18.10.2023 забезпечив, позовні вимоги підтримав.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання 18.10.2023 для розгляду справи по суті забезпечив.

В судовому засідання проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.12.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір №35/2021 про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідач свої зобов`язання щодо оплати за надану теплову енергію не виконав у повному обсязі, внаслідок чого, згідно розрахунків позивача та станом на момент проведення засідання з розгляду справи суті, у відповідача існує заборгованість в сумі 11 020 945,25 грн. боргу за надані послуги.

За прострочення виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано відповідачу 3 073 018,03 грн. пені, 184 381,08 грн. 3% річних.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у період з 01.06.2023 по 31.08.2023 відповідачем погашалась сума заборгованості за договором на загальну суму 2 674 000,00 грн, а тому вважає, що сума основного боргу складає 11 040 945,25 грн. Заявлені позовні вимоги про стягнення пені та 3% річних не заперечив.

Обставини встановлені судом.

15.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» та Дочірнім підприємством «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» було укладено договір №35/2021 про надання послуг з постачання теплової енергії (надалі - договір).

Відповідно до п.1 Договору Виконавець (Позивач) зобов`язується надати Споживачу (Відповідачу) послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення та приготування гарячої води відповідної якості, а Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені Договором.

Згідно п.2 Договору теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору.

Відповідно до п.3 Договору теплова енергія виробляється за адресою м. Моршин, вул. Паркова плаща, 3 (надалі Котельня), де на виконання цього Договору Виконавець зобов`язаний розмістити котельню на альтернативному паливі. Теплова енергія виробляється з альтернативних джерел енергії - гранул паливних з дерева .

У відповідності до п.5 Договору вузол комерційного обліку теплової енергії встановлений в Котельні за адресою: м.Моршин, вул. Паркова площа,3.

У п.6 Договору сторони визначили, що Виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно.

Відповідно до п.7 Договору Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 1 і 2 цього договору до межі балансової належності теплових мереж Виконавця та Споживача. Межею балансової належності теплових мереж Виконавця та Споживача є врізка теплової мережі Виконавця у приміщенні Бальнеологічної лікарні за адресою: м. Моршин, вул.. Паркова площа, 3.

Згідно п. 10 Договору обсяг спожитої у будівлях послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлях за показаннями засобу вимірювальної техніки вузла комерційного обліку або у разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будівлях протягом трьох діб до виходу з ладу вузла обліку та протягом трьох діб з моменту відновлення роботи вузла обліку. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).

Відповідно до п.14 Договору зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється щомісяця 01 числа з 10.00год. до 13.00. години виконавцем у присутності споживача або його представника. Дані засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії є підставою для складання Виконавцем акту приймання-передачі наданих послуг за звітній місяць.

У відповідності до п. 17 Договору Ціна за 1 Гкал. теплової енергії, яка поставляється Споживачеві становить 3600,00 (три тисячі шістсот) грн. з ПДВ., що підтверджується калькуляцією, яка є невід`ємним додатком 2 до цього Договору.

18. Ціна на теплову енергію змінюється у разі зміни будь-якої із складових ціни відображених у Додатку №2 до цього Договору. Про зміну ціни за 1 Гкал теплової енергії Виконавець попереджає Споживача не раніше, як за 15 календарних днів до дня настання таких змін та надає для погодження споживачу калькуляцію зміненої ціни. Зміна ціни до договору відбувається за погодженням Сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору. У разі недосягнення Сторонами згоди щодо зміни ціни за 1 Гкал Виконавець вправі припинити надавати послугу Споживачу з дати з якої пропонується змінити ціну.

15.09.2022 сторонами укладено додаткову угоду до договору №35/2021 про надання послуг з постачання теплової енергії від 15.12.2021, якою внесено зміни в договір №35/2021 щодо ціни договору за 1 Гкал теплової енергії, встановивши ціну з 15.09.2022 у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. в т.ч. ПДВ, що підтверджується Калькуляцією в новій редакції від 15.09.2022, яка є невід`ємною частиною до Договору.

Згідно п.19 Договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Пункт 20 Договору передбачає, що Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги та акт прийому-передачі наданих послуг споживачу не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим періодом.

Споживач здійснює оплату за договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 21 Договору).

Відповідно до п.23 Договору під час здійснення оплати споживач зазначає розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу. У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності, а у разі відсутності такої заборгованості в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу.

Згідно п.32 Договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення за весь період прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу.

Також до цього Договору було внесено зміни та доповнення Додатковою угодою №2 від 01.11.2022 року, а також викладено в новій редакції від 01.03.2023р. Додаток №2 (Калькуляція вартості теплової енергії).

Пунктом п.38 Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом п`яти років з дати набрання чинності.

За період дії Договору № 35/2021 від 15.12.21р. Позивач надав Відповідачу послуг з постачання теплової енергії на загальну суму 28 816 866,24 грн, на підтвердження чого подано двосторонньо підписані Акти здачі-приймання робіт (надання послуг): №224 від 31.12.2021р.; №6 від 31.01.2022р.; № 33 від 28.02.2022р.; №74 від 31.03.2022р.; №88 від 06.05.2022р.; №94 від 31.05.2022р.; №98 від 30.06.2022р.; №84 від 31.07.2022р.; №91 від 31.08.2022р.; №107 від 30.09.2022р.; №111 від 31.10.2022р.; №140 від 30.11.2022р.; №180 від 31.12.2022р.; №20 від 31.01.2023р.; №55 від 28.02 2023р.; №56 від 28.02.2023р.; №82 від 31.03.2023р.; №116 від 28.04.2023р.

Відповідач оплатив надані Позивачем послуги частково, на загальну суму 17795920,99грн.

Таким чином, станом на момент розгляду справи, заборгованість по Договору становить 11020945,25 грн, що підтверджується відповідачем.

У зв`язку із несплатою за поставлену теплову енергію позивач звернувся до відповідача із претензією-вимогою за вих.№70 від 05.06.2023 з проханням у строк визначений статтею 222 Господарського кодексу України сплатити заборгованість. Проте, вказана претензія-вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Висновки суду.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №35/2021 про надання послуг з постачання теплової енергії від 15.12.2021. У вказаному договорі містяться елементи різних договорів (надання послуг та поставки).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у національних стандартах або технічних умовах. (частини 1, 3 статті 275 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін.

Частиною 6 статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Як передбачено статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.20 Договору Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги та акт прийому-передачі наданих послуг споживачу не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим періодом.

Споживач здійснює оплату за договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 21 Договору).

Факт постачання позивачем теплової енергії відповідачу по договору №35/2021 від 15.12.2021 на загальну суму 28 816 866,24 грн за період з січень 2021-квітень 2023 включно, підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання робіт (надання послуг): №224 від 31.12.2021р. на суму 518400,00 грн; №6 від 31.01.2022р. на суму 1648800,00 грн; № 33 від 28.02.2022р. на суму 2008800,00 грн; №74 від 31.03.2022р. на суму 3420000,00 грн; №88 від 06.05.2022р. на суму 1522800,00 грн; №94 від 31.05.2022р. на суму 547200,00 грн; №98 від 30.06.2022р. на суму 486000,00 грн; №84 від 31.07.2022р. на суму 630000,00 грн; №91 від 31.08.2022р. на суму 666000,00 грн; №107 від 30.09.2022р. на суму 872400,00 грн; №111 від 31.10.2022р. на суму 1230000,00 грн; №140 від 30.11.2022р. на суму 1445640,00 грн; №180 від 31.12.2022р. на суму 2318640,00 грн; №20 від 31.01.2023р. на суму 1065960,00 грн; №55 від 28.02 2023р. на суму 1510740,00 грн; №56 від 28.02.2023р. на суму 3790380,00 грн; №82 від 31.03.2023р. на суму 3754412,64 грн; №116 від 28.04.2023р. на суму 1380693,60 грн., які підписано та скріплено печатками сторін у справі.

Матеріали справи містять докази часткової оплати відповідачем заборгованості у розмірі 17795920,99 грн.

Відтак, залишок заборгованості з оплати теплової енергії становить 11 020 945,25 грн, що підтверджує відповідач у відзиві на позовну заяву.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Сторонами визнано і підтверджено, що відповідачем сплачено 20000,00 грн суми основного боргу, у зв`язку з чим заборгованість по основному боргу на час вирішення справи є 11 020 945,25 грн. Тому суд доходить висновку, що позовна вимога в частині стягнення 20 000,00 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо нарахованих позивачем пені та трьох процентів річних суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Встановлений приписами ч.6 ст.232 ГК України початок перебігу строку для нарахування пені не може бути змінений за згодою сторін (у даному випадку - згода про зміну початку перебігу строку для нарахування пені досягнута сторонами шляхом укладення договору у формі єдиного документа), а відтак така умова не береться судом до уваги, оскільки суперечить положенням ч.6 ст.232 ГК України.

Перевіривши розрахунок пені, суд зазначає, що такий здійснений в межах визначених законом строків, математично порахований правильно, не заперечується відповідачем. Тому позовна вимога про стягнення 3 073 018,03 грн пені підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд зазначає, що такий здійснений в межах визначених законом строків, математично порахований правильно. Тому позовна вимога про стягнення 184381,08 грн пені підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України N 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.97 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково і до стягнення з відповідача на користь позивача належать 11 020 945,25 грн. боргу за надані послуги, 3 073 018,03 грн. пені, 184 381,08 грн. 3% річних.

Розподіл судових витрат.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 254592,09 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №433 від 14.06.2023.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір необхідно віднести на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 214175,17 грн.

Частиною 4 ст. 231 ГПК України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивачем заявлено клопотання від 08.09.2021, вх.№3559/23 про повернення судового збору у розмірі 40116,92 грн, у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вказаного клопотання та повернення позивачу з Державного бюджету України 40116,92 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №433 від 14.06.2023.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судовий збір, сплачений позивачем, пропорційно до частини позовних вимог, провадження за якими підлягає закриттю, в розмірі 300,00 грн. може бути повернено останньому за наявності відповідного клопотання.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 12, 13, 14, 73, 74, 86, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (82482, Львівська область, Стрийський район, м.Моршин, вул.Паркова площа, буд.3; ідентифікаційний код 02649905) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» (79018, м.Львів, вул.Героїв УПА, 72, ідентифікаційний код 39674924) 11 020 945,25 грн. боргу за надані послуги, 3 073 018,03 грн. пені, 184 381,08 грн. 3% річних, 214175,17 грн. судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення 20000,00 грн. основного боргу закрити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» (79018, м.Львів, вул.Героїв УПА, 72, ідентифікаційний код 39674924) з Державного бюджету України 40116,92 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №433 від 14.06.2023.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписано 25.10.2023

Суддя Кітаєва С.Б.