ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023 року м.Дніпро Справа № 904/9612/21 (200/17645/15-ц)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання : Зелецький Р.Р.

представники сторін:

позивач (апелянт): Картиченко С.В.;

позивач (апелянт): Бакум Олена Григорівна;

представник позивачів (апелянтів): Малютін Василь Григорович, адвокат;

представник третьої особи: Шкурко Юрій Миколайович;

представник відповідача: Забарін Антон Федорович;

інші представники у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , (інтереси апелянтів представляє адвокат Малютін В.Г.)

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року (повний текст рішення складено 23.01.2023 року) у справі № 904/9612/21(200/17645/15-ц) (суддя Владимиренко І.В.)

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21

до Приватного акціонерного товариства "Конкорд Фінанс" (49000, м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграду, 1; )

треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Дніпропетровська міська рада, Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровське регіональне відділення Фонду державного майна України, Акціонерне товариство "Сенс Банк" , -

про визнання гуртожитку таким, що підлягає передачі у власність територіальної громади,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_2 ) таким, що підлягає передачі у власність територіальної громади м. Дніпропетровська на умовах, встановлених Законом України "Про гарантії реалізації житлових прав мешканців гуртожитків".

На обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що вони проживають у цьому гуртожитку більше 5 років і не мають іншого житла. Рішеннями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2005 року та від 16.02.2007 року за позивачами визнано право на проживання в гуртожитку, проте вони позбавлені права на приватизацію кімнат у відповідності до Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 04.09.2008 року, у зв`язку з тим, що гуртожиток є власністю відповідача - Приватного акціонерного товариства "Конкорд Фінанс".

Посилаючись на вказане вище, а також зазначаючи, що гуртожиток було передано до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства "Другий Дніпропетровський авторемонтний завод", позивачі просили задовольнити позов.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2016 року позов задоволено.

Визнано гуртожиток в будинку за адресою: АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_2 ) таким, що підлягає передачі у власність територіальної громади м. Дніпропетровська на умовах, встановлених Законом України "Про гарантії реалізації житлових прав мешканців гуртожитку".

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Конкорд Фінанс" (далі - ПАТ "Конкорд Фінанс") відхилено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12.04.2017 року скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представником третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору АТ "Альфа-Банк" (правонаступником якої наразі є Акціонерне товариство "Сенс Банк", подано клопотання про передачу даної справи до господарського суду Дніпропетровської області.

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні господарського суду перебуває справа №904/9612/21 про банкрутство ПрАТ "Конкорд Фінанс", відносно якого ухвалою суду від 29.12.2021 року відкрито провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2022 року цивільну справу №200/17645/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 до Приватного акціонерного товариства "Конкорд Фінанс", треті особи - Дніпропетровська міська рада, виконком Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровське регіональне відділення Фонду державного майна України, Акціонерне товариство "Альфа-Банк" про визнання гуртожитку таким, що підлягає передачі у власність територіальної громади передано на розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року у справі № 904/9612/21(200/17645/15-ц) в задоволені позову відмовлено. Судові витрати зі сплати судового збору покладено на позивачів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі не можуть ініціювати питання щодо примусової передачі гуртожитку в комунальну власність.

Суд зазначив, що:

- примусова передача гуртожитку в комунальну власність здійснюється в судовому порядку за позовом органів місцевого самоврядування в разі відмови власника гуртожитку від його передання на добровільних (договірних) умовах (п.4 ч.1 ст.5, п.19 ст.18 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків");

- у даній справі позов було подано фізичними особами (мешканцями гуртожитку), що не відповідає вимогам порядку, визначеному п.4, ч. 1 ст.5, п.19 ст.18 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків";

- з урахуванням сформованої правової позиції Верховного Суду фізичні особи (позивачі, громадяни, які проживають у гуртожитках), не маючи права на звернення до суду з позовом про передачу гуртожитків у власність територіальних громад, є неналежними позивачами.

Суд зазначив також, що наразі механізм правового регулювання передачі гуртожитку на безкомпенсаційній основі за рішенням суду, що був передбачений п.п. "б" п.1 ч.3 ст.14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", під правове регулювання якого, виходячи зі змісту позову, підпадають спірні правовідносини, відсутній.

Відтак, на цей час такий механізм не може бути застосований судом.

Також судом встановлено, що будинок гуртожитку, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_2 ), поділений на частини, які перебувають у власності декількох власників. Право їх власності підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформована за №287817364 станом на 01.12.2021року. Тому при передачі гуртожитку у власність територіальної громади, на думку суду, буде порушено право власності декількох приватних власників.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , інтереси яких представляє адвокат Малютін В.Г., оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник скаржників зазначає, що рішення суду не відповідає нормам діючого законодавства з наступних підстав:

- наданими у справу доказами підтверджується, що гуртожиток по АДРЕСА_2 , в числі інших об`єктів нерухомості, ввійшов до Статутного фонду ВАТ "Другий Дніпропетровський авторемонтний завод", засновником якого виступало Міністерство транспорту України; побудований гуртожиток в 1952 році за державні кошти;

- відповідно до ст.3 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" всі гуртожитки, на які розповсюджується дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад;

- Закон не передбачає добровільність прийняття гуртожитку у власність територіальної громади чи виключення;

- статтею 14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" визначено, що гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальної громади: за згодою власника - за його рішенням; без згоди власника - за рішенням суду; без згоди місцевої ради - за рішенням суду;

- відмова в прийнятті такого гуртожитку у власність територіальної громади Законом не передбачена (ст. 5 Закону);

- позивачі (мешканці гуртожитку) проживають у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , кожний більше 5 років на законних підставах та не мають іншого житла, мають право за Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизувати кімнати, в яких проживають, однак, не можуть його реалізувати оскільки будівля гуртожитку, з підстав, не передбачених законом, передана у приватну власність.

Апелянти звертають увагу суду, що Приватне акціонерне товариство "Конкорд Фінанс" зверталось з заявою до міського голови м. Дніпропетровська Філатова Б.А. з пропозицією розглянути можливість викупити частину будівлі гуртожитку за адресою; АДРЕСА_2 , яке належить ПАТ "Конкорд Фінанс" згідно договору купівлі-продажу від 09.12.2005 року, реєстраційний номер 7113, яка була залишена без уваги.

Також, на звернення позивачів до Дніпровської міської ради, отримали відповідь від 18.09.2017 року, в якій перелічена хронологія розгляду справи в судових інстанціях, викладена правова позиція, що за відсутності рішення ПАТ "Конкорд Фінанс" передати гуртожиток у власність територіальної громади, таке рішення може бути прийняте судом за результатами нового розгляду справи.

Апелянти вважають, що твердження суду про те, що мешканці гуртожитку не можуть бути стороною спору не обґрунтоване законом.

Вважають також, що обраний позивачами спосіб є ефективним та таким, що спрямований на захист житлових прав позивачів, які не можуть бути реалізовані через протиправну бездіяльність зі сторони відповідачів та третіх осіб, зокрема: неприйняття рішення про передачу об`єкта з державної до комунальної власності, ненадання згоди на прийняття гуртожитку у комунальну власність та нездійснення інших заходів, спрямованих на виконання вимог чинного законодавства щодо прийняття у комунальну власність житлового будинку (гуртожитку).

Крім того, апелянти зазначають, що будівля гуртожитку протиправно передана в заставу, оскільки предметом застави не можуть бути гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини, на які поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків".

Вказують також, що суду необхідно врахувати обставин щодо фактичного знаходження приміщень гуртожитку у користуванні громадян та, відповідно, чи не стосується даний спір житлових прав громадян-наймачів кімнат гуртожитку, оскільки можливий перехід права власності на спірний гуртожиток впливає на їх житлові права, обсяг яких може бути зменшений новим власником, при прийнятті судових рішень може зачіпати та істотно обмежувати житлові права громадян, а відтак, перешкоджати правильному об`єктивному та всебічному вирішенню даного спору з урахуванням прав та охоронюваних законом інтересів усіх мешканців гуртожитку.

Скаржники вказують в апеляційній скарзі, що оскільки спір стосується житлових прав громадян - наймачів кімнат у гуртожитку, то його неправомірне відчуження безпосередньо впливає на житлові права його мешканців, обсяг яких не може бути зменшений новим власником в порівнянні з житловими правами мешканців квартир (кімнат) в об`єктах житлового фонду, тоді як в даному випадку наслідком укладення іпотечного договору було саме порушення прав мешканців гуртожитку.

Однак, здійснивши передачу в заставу зазначеної будівлі гуртожитку, в якому на момент передачі, як і на даний час, проживають мешканці, ПрАТ "Конкорд Фінанс" діяло всупереч як згаданій нормі права, так і моральним засадам суспільства, що суперечить вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України.

Апелянти просять скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року по справі № 904/9612/21. Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , до Приватного акціонерного товариства "Конкорд Фінанс" про визнання гуртожитку таким, що підлягає передачі у власність територіальної громади.

Акціонерне товариство "Сенс Банк" в поясненнях на апеляційну скаргу заперечує щодо її задоволення. Вважає, що судом першої інстанції винесено законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,

ПрАТ "Конкорд Фінанс" в наданих суду запереченнях на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року законним та обґрунтованим, просить відмовити в його скасуванні.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі- Регіональне відділення) надало суду апеляційної інстанції письмові пояснення щодо апеляційної скарги та просило суд розглядати справу без участі повноважного представника Регіонального відділення.

У відзиві на апеляційну скаргу Дніпровська міська рада та Виконавчий комітет Дніпровської міської ради зазначають, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав:

- неправильно застосовано судом норми матеріального права, а саме норми ст.ст.25, 26 Закону № 500-VI щодо захисту мешканцями свого конституційного права на житло;

- невірно застосовано норми cт. 417 ЦПК України та ст. 316 ГПК України, оскільки вказівки суду касаційної інстанції є обов`язковими під час розгляду справи судом першої інстанції;

- неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст.ст. 61, 62 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі КУзПБ) щодо обов`язковості передачі житлового фонду (зокрема гуртожитку) у комунальну власність територіальної громади, з урахуванням вимог cт. 178 ЦК України та ч. 3 Прикінцевих положень Закону № 500- VI, оскільки норма ч. 7 cт. 61 КУзПБ встановлює імператив для арбітражного керуючого (з 20.03.2023 року для ліквідатора) передати, і обов`язок органу місцевого самоврядування - прийняти без додаткових умов визначені об`єкти.

Звертають увагу суду апеляційної інстанції на те, що інформація стосовно прийняття рішення власником будівлі гуртожитку, розташованої за адресою: просп. Богдана Хмельницького (колишня - вул. Героїв Сталінграду), буд. 1 у м. Дніпрі у Дніпровській міській раді відсутня.

Разом з цим, відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 06.11.2002 року № 36/4 "Про надання згоди на прийняття житлового фонду та гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста" з урахуванням змін, внесених рішенням міської ради від 02.09.2020 року № 69/60, передбачено, що Дніпровська міська рада надала згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра гуртожитків, розташованих на території міста Дніпра, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були відчужені на безкомпенсаційній основі відповідно до Закону.

Також звертають увагу, що передача гуртожитку у комунальну власність на частково-компенсаційній основі та компенсаційній основі визначені ст.14 Закону № 500-VI і передбачають наявність згоди власника будівлі на таку передачу.

У відзиві також зазначено, що стадія ліквідації банкрута відкрита постановою господарського суду від 31.05.2022 року та триває. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року прийнято саме в період ліквідаційної процедури, як стадії відповідної судової процедури, передбаченої щодо боржника ч.1 ст. 6 КУзПБ.

Саме на цій стадії згідно ст. 61 КУзПБ має бути здійснена процедура передачі житлового фонду, в тому числі гуртожитків та інших об`єктів, у комунальну власність. Отже саме на цій стадії у арбітражного керуючого (з 20.03.2023 року - у ліквідатора) виникає обов`язок передати об`єкти у комунальну власність. У відповідного органу місцевого самоврядування виникає обов`язок прийняти такі об`єкти без додаткових умов у порядку, визначеному законом.

Вважають, що;

- суд першої інстанції безпідставно посилався та застосував норму ст. 44 КУзПБ;

- ліквідатором повинні бути здійснені дії, спрямовані на формування ліквідаційної маси, з визначенням яке саме майно є таким, що включається/не включається до ліквідаційної маси, а також порушено питання про виділення частки майна та передачу майна відповідним органам;

- зазначений обов`язок ліквідатора не суперечить праву мешканців гуртожитку позиватись до суду за захистом порушеного права, а навпаки, корелюється із суб`єктивними правами мешканців гуртожитку;

- господарський суд Дніпропетровської області у рішенні від 18.01.2023 року, встановлюючи, що саме є частиною будівлі гуртожитку, обмежився лише констатацією опису об`єкту та його частини, але суд не зробив висновок - чи є будівля гуртожитку чи його частина таким, що підлягає передачі у комунальну власність.

Дніпровська міська рада та Виконавчий комітет Дніпровської міської ради просять розглянути апеляційну скаргу на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року у справі № 904/9612/21 з урахуванням норм Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" та вимог чинного законодавства щодо процедур банкрутства.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів даної справи вбачається та сторонами не оспорюється наступне:

Частина гуртожитку за адресою: проспект Богдана Хмельницького (колишня - вул. Героїв Сталінграду), буд. 1 у м. Дніпрі, який є предметом спору, є власністю боржника - ПрАТ "Конкорд Фінанс" відповідно до договору купівлі-продажу від 09.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А.

Право власності на вказаний об`єкт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.01.2022 року № 294043704, наявною в матеріалах справи.

Відповідно до іпотечного договору №1001 від 21.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. (зареєстрований в реєстрі за № 3285), частина будівлі гуртожитку літ. А-4 заг. площею 3 251,8 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, будинок 1 (далі - предмет іпотеки) була передана Закритим акціонерним товариством "Конкорд Фінанс" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Конкорд Фінанс", далі - іпотекодавець) в іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", далі - іпотекодержатель) в якості забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Конкорд-Промпроект" (далі - позичальник) зобов`язань за договором про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії №085/170-7 від 21.12.2007 року (укладений між іпотекодержателем та позичальником).

Оскільки позичальником не було виконано зобов`язання за договором про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії №085/170-7 від 21.12.2007 року, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 4.1. іпотечного договору №1001 від 21.12.2007 року).

В подальшому між АТ "Укрсоцбанк", ТОВ "Конкорд-Промпроект" та ПрАТ "Конкорд Фінанс" було укладено тристоронній договір про заміну боржника у зобов`язанні (переведення боргу) б/н від 20.08.2014 року, відповідно умовам якого первісний боржник - ТОВ "Конкорд-Промпроект" перевів борг (грошове зобов`язання) на нового боржника - ПрАТ "Конкорд Фінанс".

Згідно договору про заміну боржника 20.08.2014 року до ПрАТ "Конкорд Фінанс" перейшли всі права і обов`язки ТОВ "Конкорд-Промпроект", які виникли і регулюються договором про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії №085/170-7 та додаткових угод до нього.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань згідно умов договору про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії №085/170-7 і договору про заміну боржника, АТ "Укрсоцбанк" звернувся до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України () з позовною заявою про стягнення з ПрАТ "Конкорд Фінанс" встановленої/існуючої заборгованості.

За результатами розгляду позовної заяви Банку, третейським судом ухвалено рішення про стягнення з ПрАТ "Конкорд Фінанс" заборгованості.

У березні 2019 року АТ "Укрсоцбанк" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з заявою про видачу наказів на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України від 15.02.2019 року у справі №04/19.

Накази на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 року у справі №873/17/19, яка набрала законної сили 24.04.2019 року, було видано 13.05.2019 року з остаточною датою їх пред`явлення до виконання до 25.04.2022 року.

У зв`язку із правонаступництвом АТ "Альфа-Банк" усіх прав та обов`язків від АТ "Укрсоцбанк", у грудні 2019 року АТ "Альфа-Банк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з заявою про заміну стягувача у виконавчих документах, виданих на підставі ухвали суду від 28.03.2019 року у справі № 873/17/19.

За результатами розгляду заяви про заміну стягувача ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року у справі №873/17/19 АТ "Укрсоцбанк" було замінено належним стягувачем - АТ "Альфа-Банк".

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2021 року відкрито провадження у справі № 904/9612/21 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Конкорд Фінанс", визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Альфа-Банк" в сумі 76 700,00 грн. - судові витрати та авансування витрат арбітражного керуючого (1 черга задоволення); 182 926 269,70 грн. - основний борг (4 черга задоволення).

Цією ж ухвалою окремо визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Альфа-Банк" в розмірі 17 349 124,00 грн., як вимоги забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2023 року у справі № 904/9612/21 визнано ПрАТ "Конкорд Фінанс" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КузПБ) усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Згідно із ч. 1 ст. 59 Господарського процесуального кодексу України з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 КУзПБ після проведення інвентаризації та отримання згоди на продаж майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута на аукціоні.

Таким чином, положенням КУзПБ визначено, що все майно боржника входить до складу ліквідаційної маси та продається ліквідатором виключно для погашенням грошових вимог кредиторів. Безоплатна передача активів боржника у ліквідаційній процедурі прямо заборонена положенням КУзПБ.

Будівля спірного гуртожитку, розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, 1 є також предметом забезпечення вимог єдиного кредитора у справі № 904/9612/21 про банкрутство ПрАТ "Конкорд Фінанс" - АТ "Сенс Банк" (АТ "Альфа-Банк" - до переймування), що визнані господарським судом Дніпропетровської області відповідно до ухвали від 29.12.2021 року у справі № 904/9612/21.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За таких умов виведення ліквідного активу, яке є предметом забезпечення вимог кредитора з власності боржника - ПрАТ "Конкорд Фінанс" не інакше, як в ліквідаційній процедурі, призведе до порушення прав забезпеченого кредитора у справі, що є неприпустимим.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.ч.1,2 ст.5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Виходячи з предмету позовних вимог суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне:

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" (далі - Закон) визначено способи передачі гуртожитків, що включені до статутних капіталів товариств, у власність територіальних громад. Зокрема, на безкомпенсаційній основі - всі гуртожитки передаються:

а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням;

б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 20.10.2021 року № 7-р(ІІ)/2021) підпункт "б" пункту 1 частини 3 статті 14 Закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), суперечить приписам частин 1, 2 статті 8, частин 3 статті 22, частин 1, 4, 5 статті 41 Конституції України.

Так, відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Таким чином, п. п. "б" п.1 ч.3 ст.14 Закону втратив чинність з дня ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України - 20.10.2021 року, тобто до моменту звернення позивачів до суду першої інстанції з даним позовом.

Інші способи передачі гуртожитків, що включені до статутних капіталів товариств, у власність територіальних громад без згоди власника передбачають лише повну або часткову компенсацію вартості гуртожитку як об`єкту нерухомого майна.

Тобто, необхідне волевиявлення або власника та/або відповідної місцевої ради. Як встановлено судом першої інстанції волевиявлення власника гуртожитку чи відповідної місцевої ради відсутнє.

Як правильно зазначено судом першої інстанції в тексті оскаржуваного рішення, наразі механізм правового регулювання передачі гуртожитку на безкомпенсаційній основі за рішенням суду, що був передбачений п. п. "б" п.1 ч.3 ст.14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", під правове регулювання якого, виходячи зі змісту позову, підпадають спірні правовідносини, відсутній.

Відповідно до ч.6 ст.14 Закону видатки, пов`язані з передачею гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, передбачених на це затвердженою законом Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад та законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Суд першої інстанції в тексті оскаржуваного рішення звернув увагу, що кошти на відшкодування ПрАТ "Конкорд Фінанс" вартості будівлі гуртожитку за рахунок бюджету виділені не були у зв`язку із відсутністю фінансування, адже загальнодержавна програма передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2022 рік Верховною Радою України не приймалась.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної заяви з мотивів відсутності фінансування повної компенсації ПрАТ "Конкорд Фінанс" вартості гуртожитку є законним та обґрунтованим.

В тексті апеляційної скарги відсутнє посилання на інші норми Закону, які б передбачали безоплатну передачу за рішенням суду гуртожитку у власність територіальної громади за відсутності згоди власника гуртожитку.

Однак, визначальним при вирішенні даного спору, на думку колегії суддів, є наступне:

Примусова передача гуртожитку в комунальну власність здійснюється в судовому порядку за позовом органів місцевого самоврядування в разі відмови власника гуртожитку від його передавання на добровільних (договірних) умовах (п.4 ст.5, п.19 ст.18 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків").

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування.

В даному випадку у цій справі позов було подано фізичними особами (мешканцями гуртожитку), що не відповідає вимогам порядку, визначеному п.4, ч.1 ст.5, п.19 України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку".

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 591/1240/18 від 24.11.2021 року вказано, що громадяни, які проживають у гуртожитках, не наділені правом на звернення до суду з вимогами про передачу гуртожитків у власність територіальних громад, оскільки їх право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках має похідний характер і виникає лише після передачі гуртожитків у власність відповідної територіальної громади.

Отже, за приписами ст. 18 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" саме власник гуртожитку та орган місцевого самоврядування наділені повноваженнями вирішувати питання передачі (умов такої передачу) і прийняття у комунальну власність гуртожитку чи окремих житлових приміщень.

Окремі громадяни правом на звернення з таким позовом до суду не наділені.

Вищевказаний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі № 264/7504/15-ц (провадження № 61-34679св18), від 21.05.2020 року у справі № 401/3644/16-ц (провадження № 61-10132св18).

З врахуванням сформованої правової позиції Верховного Суду в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вірно зазначив, що фізичні особи (позивачі, громадяни, які проживають у гуртожитках), не маючи права звернення до суду з позовом про передачу гуртожитків у власність територіальних громад, є неналежними позивачами.

Вказані доводи суду скаржниками під час апеляційного перегляду справи не спростовано.

Також представник позивачів в апеляційній скарзі посилається на ст. 4 України "Про заставу" та зазначає, що предметом застави не можуть бути гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини, на які поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків". Також апелянти за змістом апеляційної скарги вважають недійсним договір іпотеки №1001 від 21.12.2007 року, укладений відповідачем та AT "Укрсоцбанк".

Колегія суддів зауважує, що питання дійсності вказаного договору не є предметом позовних вимог. З огляду на це суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності надавати оцінку зазначеним доводам скаржників.

Також слід зазначити, що судом першої інстанції було встановлено, що будівля гуртожитку поділена на частини, які перебувають у власності декількох власників.

Право власності підтверджується відомостями з Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (довідка сформована станом на 01.12.2021 року).

З урахуванням зазначеного суд також вірно вказав, що при передачі гуртожитку у власність територіальної громади буде порушено право власності інших приватних власників спірної будівлі.

Відповідно до ст. ст. 13, 41 Конституції України на державу покладено обов`язок забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та встановлена заборона протиправного позбавлення особи права власності.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним; примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості; примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану (ч.ч.1-5 ст. 41 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст.19 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст.3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч.ч.2,3 ст.13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ч.4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішеннях від 09.11.1999 року у справі "Шпачек проти Чеської Республіки", від 05.01.2000 року у справі "Беєлер проти Італії", від 07.07.2011 року у справі "Сєрков проти України" ЄСПЛ зазначив, що ведучи мову про "закон", стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції та вимагає, перш за все, щоб заходи мали підстави в національному законодавстві, і відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог "якості" закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог "якості" закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи.

Так, у рішенні від 10.12.2009 року у справі "Михайлюк та Петров проти України" (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Отже, колегія суддів поділяє висновки оскаржуваного судового рішення про те, що:

- позивачі у даній справі не мають підстав звернення до суду з позовом про передачу спірного гуртожитку у власність територіальної громади, є неналежними позивачами;

- спірний гуртожиток є предметом забезпечення і його реалізація можлива виключно згідно приписів КУзПБ;

- інші співвласники гуртожитку не можуть бути протиправно позбавлені права власності;

- механізм правового регулювання передачі гуртожитку на безкомпенсаційній основі за рішенням суду, що був передбачений п.п. "б" п.1 ч.3 ст.14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", під правове регулювання якого, виходячи зі змісту позову, підпадають спірні правовідносини, відсутній, отже, на час розгляду справи такий механізм не може бути застосований судом.

Під час апеляційного перегляду справи представник апелянта не спростував законних та обґрунтованих висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

На підставі викладеного суд колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не доведена і не підлягає задоволенню. Судові витрати за її розгляд згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року у справі № 904/9612/21(200/17645/15-ц) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 31.10.2023 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков