ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ

24 жовтня 2023 року м. Харків Справа № 913/205/23
Провадження №15/913/205/23
про витребування земельної ділянки
Суддя Смола С.В.
Секретар судового засідання-помічник судді Чуєва М.С.
У засіданні брали участь:
від заявника: Горбач Н.О., прокурор відділу Харківської обласної прокуратури за службовим посвідченням;
від позивача: Краснякова А.В., у порядку самопредставництва органу державної влади (у режимі відеоконференції);
від відповідача: Сутковий А.М., адвокат за ордером від 20.02.2023 серії АН №1113216 (у режимі відеоконференції);
від третіх осіб: представники не прибули.
С У Т Ь С П О Р У:
Харківською державною лісовпорядною експедицією розроблено «Проект організації і розвитку лісового господарства ДП «Білокуракинське ЛМГ», згідно якого спірну земельну ділянку орієнтовною площею 19,5845 га, включено до кварталу №24 виділів №1, 2, 3, 4 Лозно-Олександрівського лісництва ДП «Білокуракинське ЛМГ».
Згідно з інформацією Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект», наданою у листі від 14.12.2021 №760, Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Білокуракинське ЛМГ», згідно положень чинного станом на 2010 рік законодавства, погоджено Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Луганській області та затверджено Луганським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та введено в дію з 2010 року.
У подальшому, розпорядженням Білокуракинської районної державної адміністрації від 24.07.2013 №145 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель державної та комунальної форми власності за межами населених пунктів на території Білокуракинського району орієнтовною площею 828 га з метою формування земельних ділянок, визначення їх угідь, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій.
Висновком відділу Держземагенства у Білокуракинському районі Луганської області від 18.10.2013 №1424 погоджено Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель запасу та резервного фонду за межами населених пунктів на території Лозно-Олександрівської селищної ради та Дем?янівської, Курячівської, Нещеретівської, Олександропільської, Просторівської, Бунчуківської сільських рад Білокуракинського району Луганської області.
Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації спірної земельної ділянки затверджена розпорядженням голови Білокуракинської районної державної адміністрації від 18.10.2013 №227. Земельну ділянку проінвентаризовано та віднесено до категорії земель сільськогосподарського призначення.
24.04.2018 право державної власності на спірну земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області (рішення про державну реєстрацію, індексний номер: 40865977 від 27.04.2018).
Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.05.2023 вищевказана земельна ділянка знаходиться в комунальній власності Лозно-Олександрівської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Лозно-Олександрівської селищної ради.
Як зазначає прокурор, передача зазначеної земельної ділянки у комунальну власність Лозно-Олександрівської селищної об`єднаної територіальної громади відбулася з порушення норм земельного та лісового законодавства за відсутності волі власника земельної ділянки держави в особі Луганської обласної державної адміністрації.
На думку прокурора, викладене свідчить, що спірна земельна ділянка знаходиться на землях державного лісового фонду, наданих в постійне користування ДП «Білокуракинське ЛМГ».
Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка з часу надання згоди органом виконавчої влади на передачу в постійне користування (розпорядження від 06.02.2006 №35) є земельною ділянкою лісогосподарського призначення та перебуває в постійному користуванні ДП «Білокуракинське ЛМГ», а отже повноваженнями щодо розпорядження нею наділено Луганську обласну державну адміністрацію.
При цьому, на момент передачі в користування ДП «Білокуракинське ЛМГ», земельну ділянку віднесено до земель лісогосподарського призначення, а під час здійснення інвентаризації цільове призначення земельної ділянки змінено на «землі сільськогосподарського призначення».
Прокурор вважає, що земельну ділянку неправомірно зареєстровано як землі комунальної власності сільськогосподарського призначення Лозно-Олександрівської селищної ради. Технічною документацією із землеустрою в порушення вимог земельного та лісового законодавства сформовано земельну ділянку та помилково визначено її правовий статус та цільове призначення.
У той же час, землевпорядна документація не містить жодних погоджень з ДП «Білокуракинське ЛМГ» та Луганською обласною державною адміністрацією.
У зв`язку з наведеним, виникає необхідність захисту інтересів держави шляхом витребування земельної ділянки, яка на даний час перебуває у чужому незаконному володінні Лозно-Олександрівської селищної ради, що стало підставою для звернення заступника керівника Луганської обласної прокуратури до суду з даним позовом.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши прокурора та представників сторін, господарський суд

Рішенням Господарського суду Луганської області від 03.10.2023 у позові заступника керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Луганської обласної державної адміністрації обласної військової адміністрації до Лозно-Олександрівської селищної військової адміністрації Сватівського району Луганської області про витребування земельної ділянки відмовлено повністю; судові витрати зі сплати судового збору в сумі 14 171 грн 75 коп. покладені на Луганську обласну прокуратуру.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи складає фіксований гонорар 30 000 грн 00 коп. плюс компенсація відряджень до суду для участі у судових засіданнях.

У судовому засіданні 03.10.2023 у судових дебатах представник відповідача зазначив, що документальне підтвердження судових витрат позивача буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Питання щодо витрат Лозно-Олександрівської СВА Сватівського району Луганської області на професійну правничу допомогу в указаному рішенні судом не розв`язувалось.

09.10.2023 на адресу електронної пошти суду від відповідача надійшло клопотання від 09.10.2023, підписане кваліфікованим електронним підписом, яке зареєстроване відділом документального забезпечення роботи суду 10.10.2023, про ухвалення додаткового судового рішення, у якому він просить ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат та стягнути з заявника Луганської обласної прокуратури на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45 000 грн 00 коп. До клопотання додані докази на підтвердження обставин понесення відповідачем зазначених судових витрат.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.10.2023 клопотання передано на розгляд судді Смолі С.В.

Ухвалою суду від 11.10.2023 призначено судове засідання для вирішення питання щодо розподілу витрат Лозно-Олександрівської СВА Сватівського району Луганської області на професійну правничу допомогу адвоката на 24.10.2023.

У судове засідання 24.10.2023 представники третіх осіб не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи. Представники сторін брали участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

19.10.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надішли пояснення від 19.10.2023, у яких він з посиланням на практику Верховного Суду просив покласти понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката на Луганську обласну прокуратуру.

20.10.2023 через систему «Електронний суд» від прокурора надійшли додаткові пояснення від 20.10.2023, у яких він зазначив, що на адреси електронної пошти обласної прокуратури або до електронного кабінету клопотання відповідача з додатками не надходило.

Уважає, що розмір витрат на правничу допомогу у справі, що розглядається є необґрунтованим та завищеним.

З посиланням на положення ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначив, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Відтак, до стягнення може бути заявлено витрати у вигляді або фіксованого гонорару, або погодинної оплати участі у судових засіданнях.

Указав, що п.4.2 договору про надання правової допомоги від 20.02.2023 №20/02/23 визначено, що фіксований гонорар успіху сплачується протягом 3 днів з дати ухвалення рішення, проте у матеріалах справи відсутні докази оплати Лозно-Олександрівською селищною військовою адміністрацією Сватівського району Луганської області вказаних коштів.

Уважає, що заявлена вартість адвокатських послуг є завищеною, вартість години участі адвоката у судовому засіданні не відповідає середньоринковій вартості зазначених послуг по Україні та в понад 70 разів перевищує мінімальну погодинну заробітну плату.

Зазначив, що немає підстав для розподілу цих витрат, оскільки відповідачем не надано доказів надіслання вказаного клопотання Луганській обласній прокуратурі.

Розв`язуючи питання щодо витрат Лозно-Олександрівської селищної військової адміністрації Сватівського району Луганської області на професійну правничу допомогу адвоката, суд виходить з наступного.

Статтею 221 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У відповідності до ч.3 ст.124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як уже вказувалось судом, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи складає фіксований гонорар 30 000 грн 00 коп. плюс компенсація відряджень до суду для участі у судових засіданнях.

У судовому засіданні 03.10.2023 у судових дебатах представник відповідача зазначив, що документальне підтвердження судових витрат позивача буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду.

09.10.2023 на адресу електронної пошти суду від відповідача надійшло клопотання від 09.10.2023, підписане кваліфікованим електронним підписом, яке зареєстроване відділом документального забезпечення роботи суду 10.10.2023, про ухвалення додаткового судового рішення, до якого додані копії акту від 09.10.2023 №2, договору про надання правової допомоги від 20.02.2023, рахунку на оплату від 09.10.2023 №09/10/23.

Відносно доводів прокурора щодо відсутності доказів направлення йому відповідачем клопотання від 09.10.2023 та доданих до нього документів, суд зауважує наступне.

Відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Луганської обласної прокуратури є: вул. Богдана Ліщини, буд. 27, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93400.

За інформацією, розміщеною на офіційному вебсайті Акціонерного товариства «Укрпошта» за посиланням https://index.ukrposhta.ua відділення пошти у м. Сєвєродонецьк Луганської області тимчасово не функціонують.

Отже, відповідачем обґрунтовано не надано доказів направлення клопотання від 09.10.2023 на вказану поштову адресу.

Водночас відповідачем надано скріншот електронної сторінки представника відповідача з сервісу електронної пошти ukr.net, з якого вбачається надсилання електронної копії клопотання від 09.10.2023 на адреси електронної пошти учасників справи, зокрема і Луганської обласної прокуратури: .

Відповідно до інформації з офіційного сайту Луганської обласної прокуратури за посиланням https://lug.gp.gov.ua/ua/tel_hotline_emails указана адреса електронної пошти прокуратури є актуальною.

Також суд бере до уваги, що відповідно до інформації з автоматизованої системи документообігу суду заявник у справі №913/205/23 Луганська обласна прокуратура (ідентифікаційний код 02909921) як орган державної влади має зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС, а отже має доступ до перегляду документів в електронній формі.

Ураховуючи вищевикладене, та з огляду на подання прокурором додаткових пояснень, у яких викладена позиція щодо заявленого клопотання відповідача, судом вказані доводи прокурора відхиляються.

Згідно зі ст.15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд наголошує, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 цього Кодексу).

Суд бере до уваги, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 30.09.2020 у справі №379/1418/18, які в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.

За змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 цього Кодексу).

Як свідчать матеріали справи, з метою надання правової допомоги, пов`язаної із захистом своїх прав та інтересів, 20.02.2023 між Лозно-Олександрівською селищною військовою адміністрацією Сватівського району Луганської області (далі клієнт) та адвокатом Сутковим А.М. (далі адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №20/02/23, за умовами п.1.1 якого, адвокат зобов`язується: надавати клієнту консультації з питань земельного, містобудівного, цивільного, господарського, адміністративного та податкового права, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Послуги, надані адвокатом, можуть виконуватись та надаватись клієнту у вигляді друкованої продукції, на магнітних носіях, через телефонні мережі, поштою та в усній формі (п.2.3 договору).

На підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору складається акт приймання-передачі адвокатських послуг і направляється клієнту (п.2.4 договору).

Правова допомога, передбачена предметом цього договору за супровід розгляду справи в суді першої інстанції, оплачується клієнтом виконавцю у вигляді фіксованого гонорару успіху у розмірі 30 000 грн 00 коп., фіксованого гонорару успіху у розмірі 30 000 грн 00 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а також фіксованого гонорару успіху у розмірі 30 000 грн 00 коп. за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

Гонорар успіху - винагорода виконавця за судове рішення на користь клієнта. У випадку ухвалення судового рішення, котре лише частково задовольняє інтереси клієнта, розмір гонорару успіху полягає корегуванню за домовленістю сторін.

Додатково, оплачується: участь виконавця у судових засіданнях у розмірі 3 000 грн 00 коп. за одне судове засідання; добові в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження для участі у судових засіданнях у розмірі 670 грн 00 коп.; вартість проїзду з м. Львів до місця слухання справи на залізничному транспорті (п.4.1 договору).

Фіксований гонорар успіху сплачується у наступному порядку: 100 % - протягом трьох днів з дати ухвалення рішення судом першої інстанції, постанови судом апеляційної та або касаційної інстанції (п.4.2 договору).

Надання виконавцем послуг та прийняття їх замовником підтверджується підписаними сторонами актами наданих послуг. В разі непідписання акту наданих послуг протягом трьох днів з дня вручення без письмових зауважень, такий акт автоматично вважається підписаним. Акт передається будь-яким прийнятним для сторін способом, в тому числі поштовим, електронним, факсимільним зв`язком тощо (п.4.3 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до його повного виконання (п.7.1 договору).

Суд зауважує, що у даному випадку, сторони у п.4.1 договору передбачили саме гонорар успіху, оскільки поставили його сплату у залежність від досягнення виконавцем позитивних наслідків (судове рішення на користь клієнта).

Суд наголошує, що указана обставина, яка пов`язана з настанням певної події, є обґрунтованою та логічною в силу самої суті гонорару успіху, можливість обчислення якого залежить виключно від певних подій досягнутого та обумовленого в договорі результату при наданні послуг правової допомоги ухвалення судового рішення на користь клієнта.

Відповідно до висновку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові.

За змістом ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 зазначеного Закону).

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

09.10.2023 між Лозно-Олександрівською СВА Сватівського району Луганської області та адвокатом Сутковим А.М. підписано акт №2 до договору від 20.02.2023 №20/02/23 про наступне: рішенням Господарського суду Луганської області від 03.10.2023 у справі №913/205/23 у задоволенні вимог заступника керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Луганської обласної державної адміністрації-обласної військової адміністрації, до Лозно-Олександрівської СВА Сватівського району Луганської області про витребування земельних ділянок було відмовлено повністю, у клієнта залишилось право власності на земельну ділянку площею 62,0855 га, кадастровий номер :17:002:0340 на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Лозно-Олександрівській селищній раді Сватівського району Луганської області, за межами населених пунктів.

У акті зазначено, що адвокатом на виконання договору від 20.02.2023 №20/02/23 було надано клієнту наступні нетарифіковані послуги: правовий аналіз позовних вимог заступника керівника Луганської обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Луганської обласної державної адміністрації-обласної військової адміністрації до Лозно-Олександрівської СВА Сватівського району Луганської області про витребування земельних ділянок; підготовка та спрямування адвокатських запитів, аналіз відповідей на них; підготовка та подання до суду відзиву на позов; підготовка та подання до суду заперечень на відповідь на відзив; підготовка та подання до суду додаткових пояснень та клопотань та тарифіковані послуги:

№ п/пНайменування та дата робіт, послугВартість, грнКількістьЗагалом
1Представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 27.07.2023 (у режимі відеоконференції)3 0001 год3 000
2Представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 17.08.2023 (у режимі відеоконференції)3 0001 год3 000
3Представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 29.08.2023 (у режимі відеоконференції)3 0001 год3 000
4Представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 12.09.2023 (у режимі відеоконференції)3 0001 год3 000
5Представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 03.10.2023 (у режимі відеоконференції)3 0001 год3 000
6Гонорар успіху30 0001 30 000
Загальна сума 45 000

Клієнт визнає та приймає виконану роботу та надані юристом послуги згідно договору.

Також 09.10.2023 адвокатом було виставлено Лозно-Олександрівській СВА Сватівського району Луганської області рахунок на оплату №09/10/23 на суму 45 000 грн 00 коп.

Суд зазначає, що відповідно до умов договору від 20.02.2023 №20/02/23 про надання правової допомоги, акта від 09.10.2023 №2 та виставленого рахунку у Лозно-Олександрівської СВА Сватівського району Луганської області виник обов`язок сплатити адвокату Сутковому А.М. витрати на надану професійну правничу допомогу адвоката в сумі 45 000 грн 00 коп.

Відносно доводів прокурора щодо підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд указує наступне.

Згідно з ордером про надання правничої (правової) допомоги від 20.02.2023 серії АН №1113216 надання такої допомоги Лозно-Олександрівській СВА Сватівського району Луганської області у Господарському суді Луганської області здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги від 20.02.2023 №20/02/23 адвокатом Сутковим А.М.

Як уже зазначалось, до клопотання представника Лозно-Олександрівській СВА Сватівського району Луганської області адвоката Суткового А.М. про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат додані копії договору про надання правової допомоги від 20.02.2023 №20/02/23, акта від 09.10.2023 №2 до вказаного договору та рахунку на оплату від 09.10.2023.

Згідно з актом від 09.10.2023 №2 клієнт визнає та приймає виконану роботу та надані юристом послуги згідно договору. Претензій щодо обсягу виконаної роботи та наданих послуг сторони не мають.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 щодо оцінки інформації в акті приймання правничої допомоги зазначила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що Лозно-Олександрівською СВА Сватівського району Луганської області згідно з приписами ст.ст.74, 126 ГПК України доведено обставини надання їй адвокатом Сутковим А.М. відповідних послуг професійної правничої допомоги при розгляді справи №913/205/23 у Господарському суді Луганської області та належним чином обґрунтовано заявлений до стягнення розмір оплати цих послуг.

Відносно доводів прокурора, що відповідачем не надано доказів сплати адвокату витрат на надану професійну правничу допомогу в сумі 45 000 грн 00 коп. суд зазначає наступне.

За змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у додаткових постановах від 15.06.2023 у справі №874/15/22 та від 07.08.2023 у справі №910/14262/21.

Близьку за змістом правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Ураховуючи вищенаведене зазначені доводи прокурора судом відхиляються.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування сплачених судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Суд бере до уваги, що предметом спору у цій справі є витребування на користь держави в особі позивача земельної ділянки кадастровий номер :17:002:0340 площею 62,0855 га вартістю 944 783 грн 53 коп.

За змістом абз.2 ч.3 ст.12 ГПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 27.06.2023 визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Урахувавши предмет і підстави заявленого позову, характер спірних правовідносин учасників справи, ретроспективно оцінивши перебіг судового процесу, суд приходить до висновку, що дана справа належить до складних, у тому сенсі, що її вирішення потребувало значних зусиль і затрат процесуальних ресурсів як з боку суду, так із боку інших учасників судового розгляду, зокрема і від Лозно-Олександрівської СВА Сватівського району Луганської області, як відповідача за заявленими позовними вимогами.

На переконання суду, розмір витрат Лозно-Олександрівської СВА Сватівського району Луганської області на оплату вартості послуг адвоката за надану професійну правничу допомогу в сумі 45 000 грн 00 коп. є пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни заявленого позову в розмірі 944 783 грн 53 коп. та відповідає критерію розумності.

Відносно клопотання прокурора щодо зменшення розміру понесених відповідачем у справі витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд зазначає наступне.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6, 7, 9 ст.129 ГПК України.

Так, відповідно до ч.ч.6, 7, 9 ст.129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.129 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відносно доводів прокурор, що заявлена вартість адвокатських послуг не відповідає середньоринковій вартості зазначених послуг по Україні та в понад 70 разів перевищує мінімальну погодинну заробітну плату.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Прокурором доказів на підтвердження обставин, якою є середньоринкова вартість адвокатських послуг по Україні суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження завищення адвокатом Сутковим А.М. вартості наданих послуг.

Як зазначив Верховний Cуд у додатковій постанові від 07.08.2023 у справі №910/14262/21 втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст.627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України.

З огляду викладене вказані доводи прокурором судом відхиляються.

Відносно доводів прокурора, що заявлені до стягнення витрати не відповідають розміру, визначеному у попередньому розрахунку суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи складає фіксований гонорар 30 000 грн 00 коп. плюс компенсація відряджень до суду для участі у судових засіданнях.

У п.4.1 договору про надання правової допомоги від 20.02.2023 №20/02/23 сторони передбачили, що додатково, оплачується: участь виконавця у судових засіданнях у розмірі 3 000 грн 00 коп. за одне судове засідання; добові в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження для участі у судових засіданнях у розмірі 670 грн 00 коп.; вартість проїзду з м. Львів до місця слухання справи на залізничному транспорті.

Відтак, сторонами у договорі чітко визначено види послуг, які надаються адвокатом, та їх ціна.

Суд бере до уваги, що у договорі про надання правової допомоги сторони не визначили, яким саме чином має відбуватися участь адвоката у судових засіданнях у справі (безпосередньо у залі суду чи у режимі відеоконференції).

Водночас прокурором не заперечується факт участі адвоката у режимі відеоконференції у 5 судових засіданнях у справі.

На думку суду, у даному випадку немає значення яким чином забезпечувалась участь адвоката Суткового А.М. у судових засіданнях, тобто безпосередньо у залі суду чи у режимі відеоконференції, а визначальним є саме факт вжиття дій (подання доказів, відзиву, заперечень, пояснень тощо), спрямованих на захист таких інтересів.

Як уже зазначалось судом, у постанові у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що надмірний формалізм при оцінці опису наданих послуг на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Крім того, на думку суду, з огляду на введений в Україні воєнний стан та знаходження Господарського суду Луганської області у м. Харкові, включення Харківської міської територіальної громади на момент розгляду справи до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309, безпосередня участь представників сторін у судовому засідання у залі суду може становити загрозу їх життю та здоров`ю, тому участь у судовому засіданні у режимі відеоконференцій є виправданою і таке право передбачено процесуальним законодавством.

Ураховуючи викладене вказані доводи прокурора судом відхиляються.

Підсумовуючи вищенаведене, за оцінкою суду визначений сторонами у договорі про надання правової допомоги та підтверджений сторонами у акті від 09.10.2023 №2 розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката Суткового А.М. у праві №913/205/23 у сумі 45 000 грн 00 коп., з огляду на вжиті ним заходи для захисту прав та інтересів відповідача (з підготовки та подання до суду відзиву на позовну заяву, прибуття безпосередньо до Господарського суду Луганської області для ознайомлення з матеріалами справи для формування своєї правової позиції щодо заявлених позовних вимог, подання заперечень, клопотань, направлення адвокатських запитів, участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції) відповідає складності даної справи та виконаній адвокатом роботі; часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенню справи для відповідача.

Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для зменшення розміру понесених відповідачем у справі витрат на професійну правничу допомогу адвоката та відмовляє у задоволенні вказаного клопотання прокурора.

Пунктом 2 ч.4 ст.129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові на позивача.

Водночас суд зауважує наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пп.пп.6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, пп.пп.4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі №915/478/18, п.26 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, п.21 постанови від 15.01.2020 у справі №698/119/18, п.35 постанови від 18.03.2020 у справі №553/2759/18, пп.8.5 постанови від 06.07.2021 у справі №911/2169/20).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (п.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №761/3884/18).

Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (п.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Частини 3, 4 ст.53 ГПК України встановлюють, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При цьому ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав представництва.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 та від 06.07.2021 у справі №911/2169/20.

Отже, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення (пп.8.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 №923/199/21).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених відповідним процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом, він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду.

З урахуванням наведеного, звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.

Схожих висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, здійснюючи розподіл судових витрат за участі прокуратури за наслідками касаційного перегляду судових рішень у справах №905/1227/17 (постанова від 27.11.2018), №362/44/17 (додаткова постанова від 21.08.2019).

За таких обставин суд дійшов висновку, що понесені Лозно-Олександрівською СВА Сватівського району Луганської області витрати на надання професійної правничої допомоги адвоката в сумі 45 000 грн 00 коп. підлягають відшкодуванню Луганською обласною прокуратурою в повному обсязі.

Отже, стягненню з Луганської обласної прокуратури на користь Лозно-Олександрівської СВА Сватівського району Луганської області підлягають понесені відповідачем витрати на надання професійної правничої допомоги адвоката в сумі 45 000 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст.126, 129, 221, 232, 233, 236 238, 244 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Стягнути з Луганської обласної прокуратури, вул. Б. Ліщини, буд. 27, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 92700, ідентифікаційний код 02909921, на користь Лозно-Олександрівської селищної військової адміністрації Сватівського району Луганської області, вул. Центральна, буд. 1, смт Лозно-Олександрівка Сватівського району Луганської області, 92211, ідентифікаційний код 44695621, витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 45 000 грн 00 коп., про що видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

2. Учасники справи:

Заявник: Заступник керівника Луганської обласної прокуратури (вул. Богдана Ліщини, буд. 27, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93400, ідентифікаційний код 02909921).

Позивач: Луганська обласна державна адміністрація - обласна військова адміністрація (просп. Центральний, буд. 59, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93405, ідентифікаційний код 00022450).

Відповідач: Лозно-Олександрівська селищна військова адміністрація Сватівського району Луганської області (вул. Центральна, буд. 1, смт Лозно-Олександрівка Сватівського району Луганської області, 92211, ідентифікаційний код 44695621).

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне підприємство «Білокуракинське лісомисливське господарство» (вул. Магістральна, буд. 2, смт Білокуракине Луганської області, 92200, ідентифікаційний код 25359239).

Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (вул. Шота Руставелі, буд. 9А, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 44768034).

Третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне підприємство «Старобільське лісомисливське господарство» (с. Запорізьке Старобільського району Луганської області, 92741, ідентифікаційний код 00993646).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Луганській області (вул. Сахарова Академіка, буд. 34, м. Івано-Франківськ, 76014, ідентифікаційний код 39771244).

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складено 25.10.2023.

Суддя Сергій СМОЛА