ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 Справа № 917/1545/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аттіка-2007»

до Фізичної особи підприємця Рибалко Наталії Миколаївни

третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Тютюнова компанія Слобожанщини»

про стягнення 59 886,09 грн

без виклику представників сторін

встановив:

До господарського суду Полтавської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Аттіка-2007" з позовом до Фізичної особи-підприємця Рибалко Наталії Миколаївни про стягнення 59 886,09 грн, у тому числі: 42 017,64 грн основного боргу за договором поставки № ТКС 20/10/678 від 20.10.2020 на підставі договору про відступлення права вимоги № 3 від 05.07.2023, 15 183,95 грн - інфляційних втрат, 2684,50 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набув статусу нового кредитора на підставі договору про відступлення права вимоги № 3 від 05.07.2023 і отримав право грошової вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за договором поставки № ТКС 20/10/678 від 20.10.2020, укладеним між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тютюнова компанія Слобожанщини».

Відповідач у відзиві на позов (вх № 12096 від 26.09.2023; а.с.59-63) підтвердив отримання товару від Товариства з обмеженою відповідальністю «Тютюнова компанія Слобожанщини» за видатковими накладними № 341-00049449 від 21.06.2021 на суму 30 098,66 грн та № 341-00052741 від 28.06.2021 на суму 34 058,98 грн, проте заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач не врахував оплати на суму 28 382,48 грн за платіжним дорученням № 91 від 07.07.2021 та на суму 15 529,88 грн за платіжною інструкцією № 953 від 05.12.2022. Також відповідач повідомив, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 400,00 грн.

Третя особа пояснення не надала. Строк для надання цих пояснень закінчився.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли; строк для їх подання закінчився.

У цій справі були вчинені наступні процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2023 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с. 37).

Ухвалою від 30.08.2023 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків (а.с. 42). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с. 44-49).

Ухвалою від 06.09.2023 (а.с. 50-51) суд відкрив провадження у справі № 917/1545/23, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та залучив до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Тютюнова компанія Слобожанщини» як третю особу, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Вказана ухвала суду надсилалась сторонам та третій особі, зокрема: представнику позивача в його електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» (довідка про доставку електронного листа від 06.09.2023, а.с. 52); відповідачу та третій особі засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 39, 41) та отримані відповідачем та третьою особою 12.09.2023 та 21.09.2023 відповідно, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 53, 58).

Відповідно до п. 2 та п. 3 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до пункту 2 § 2 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII окремі підсистеми (модулі) ЄСІТС починають функціонувати після опублікування оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС, яке має містити інформацію про підпункти, пункти цього розділу, які вводяться в дію у зв`язку з початком функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС).

Оголошення надруковане у газеті "Голос України" № 168 (7668) від 04 вересня 2021 року та на сайті Судова влада України, підсистеми "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистема відеоконференцзв`язку офіційно починають функціонувати з 05 жовтня 2021 року.

З початком функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС відповідно до вимог процесуального законодавства адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Враховуючи викладене, з початком функціонування підсистем Електронний кабінет, Електронний суд, зазнав змін, зокрема, порядок вчинення процесуальних (або інших) дій, особливості вчинення яких передбачені підпунктами 17.1, 17.5, 17.6, 17.14, 17.16 підпункту 17 пункту 1 розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені дії вчиняються з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС у порядку, визначеному Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, та нормами процесуального законодавства, що регулюють порядок вчинення таких дій після початку функціонування відповідних підсистем (модулів) ЄСІТС.

Офіційна електронна адреса відповідно до підпункту 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (далі - Положення), це: сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Відповідно до пункту 17 підрозділу 1 розділу III Положення особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд насилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Отже, ухвала від 06.09.2023 доставлена сторонам та третій особі в установленому порядку.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України це рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Тютюнова компанія Слобожанщини (далі постачальник, третя особа, ТОВ Тютюнова компанія Слобожанщини) та Фізичною особою підприємцем Рибалко Наталією Миколаївною (далі покупець, відповідач, ФОП Рибалко Н. М.) був укладений договір поставки № ТКС 20/10/678 від 20.10.2020 (далі - Договір поставки, а.с. 15-20).

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору поставки Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю тютюнові вироби (далі - Товар) відповідно до замовлень Покупця на поставку Товару, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати такий Товар. Придбаний Покупцем за цим Договором Товар буде в подальшому реалізовуватися через об`єкти торгівлі Покупця в межах території України. Асортимент, кількість, ціна партії Товару визначається за згодою сторін та фіксується у видаткових накладних на товар та/або товарно-транспортних накладних.

За п. 2.1 Договору поставки Товар поставляється Постачальником окремими партіями відповідно до замовлень Покупця.

Постачання Товару здійснюється згідно з правилами Інкотермс 2010 на умовах EXW поставка зі складу Постачальника, зазначеного в узгодженому сторонами замовленні. Сторони можуть погодити постачання Товару згідно з правилами Інкотермс 2010 на умовах DDP поставка в місце, зазначене в узгодженому Постачальником замовленні (п. 2.3 Договору поставки).

В п. 3.1 Договору поставки встановлено, що приймання Товару здійснюється на складі Постачальника, якщо інше місце поставки Товару не узгоджено сторонами в замовленні та рахунку.

За п. 2.4 Договору поставки право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної на такий Товар.

Відповідно до п. 6.1 Договору поставки ціна та Товар визначається на підставі чинних прайсів-листів Постачальника та зазначається в видаткових накладних на Товар. Прайс-листи надсилаються Покупцю у вигляді EDI-документу PRICAT або електронною поштою.

Згідно п. 6.3 Договору поставки Покупець оплачує поставлений за цим Договором Товар протягом 7 (семи) календарних днів з моменту виконання Постачальником зобов`язання з поставки такого Товару. У разі, якщо останній день строку на оплату Товару припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку здійснення оплати вважається перший наступний за ним банківський день.

Договір поставки набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2021 року. У разі, якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону про інше за 30 (тридцять) календарних днів до спливу терміну договору, договір вважається продовженим строком на кожен наступний календарний рік з дати спливу зазначеного у цьому пункті договору терміну договору (п. 11.1 Договору поставки).

В п. 12.6 Договору поставки встановлено, що заміна сторони цього Договору (в т.ч. укладення договору про відступлення права вимоги, що виникло або виникне у майбутньому) здійснюється виключно за попередньою письмовою згодою Постачальника.

На виконання умов Договору поставки Товариство з обмеженою відповідальністю «Тютюнова компанія Слобожанщини» поставило відповідачу Товар за видатковою накладною № 341-00049449 від 21.06.2021 на суму 30 098,66 грн та за видатковою накладною № 341-00052741 від 28.06.2021 на суму 34 058,98 грн (а.с. 21-24).

Позивач в позові вказує, що відповідач отриманий Товар сплатив частково на суму 25 082,22 грн за платіжним дорученням № 88 від 05.07.2021 (а.с. 25).

В акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 05.12.2022 встановлена заборгованість відповідача перед третьою особою за Договором поставки в сумі 42 017,64 грн (а.с. 26).

Надалі між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тютюнова компанія Слобожанщини» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аттіка-2007» був укладений договір про відступлення права вимоги № 3 від 05.07.2023 (далі Договір про відступлення права вимоги, а.с. 14).

Відповідно до п. 1.1 договору про відступлення права вимоги, укладеному між Товариство з обмеженою відповідальністю «Тютюнова компанія Слобожанщини», як Первісний кредитор, передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Аттіка-2007», як Новий кредитор, приймає на себе належне Первісному кредиторові право вимоги у боржника (фізичної особи - підприємця Рибалко Наталії Миколаївни, РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошової суми в розмірі 42 017,64 грн за Договором поставки № ТКС 20/10/678 від 20.10.2020 (далі Основний договір) та витратами, пов`язаними з його виконанням, укладеним між Первісним кредитором та Боржником, а Новий кредитор зобов`язується сплатити за відступлення права вимоги Первісному кредитору суму, вказану в п. 1.2 цього договору.

За договором про відступлення права вимоги Новий кредитор з моменту підписання цього договору одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника Належного виконання зобов`язань за Основним договором, а саме: сплатити визначену в п. 1.1 цього договору, грошову суму.

Враховуючи не виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати отриманого товару за Договором поставки та із посиланням ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач заявив до стягнення з відповідача 59 886,09 грн, у тому числі 42 017,64 грн основного боргу, 2 684,50 грн три проценти річних, 15 183,95 грн інфляційних втрат.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Обов`язок відповідача сплатити кошти за отриманий товар визначений також ст.ст. 655, 706 ЦК України.

Згідно п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем зобов`язань з оплати вартості отриманого товару.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки та про договір про відступлення права вимоги.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Згідно зі ст. 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

У ст. 518 ЦК України зазначено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Тютюнова компанія Слобожанщини (третя особа) передав відповідачу Товар за видатковою накладною № 341-00049449 від 21.06.2021 на суму 30 098,66 грн та за видатковою накладною № 341-00052741 від 28.06.2021 на суму 34 058,98 грн (а.с. 21-24). У відзиві на позов відповідач підтвердив поставку Товару за вказаними видатковими накладними.

Позивач в позові вказує, що відповідач отриманий Товар сплатив частково на суму 25 082,22 грн за платіжним дорученням № 88 від 05.07.2021 (а.с. 25).

Відповідач в відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем, не враховані інші оплати, здійснені відповідачем згідно Договору поставки, зокрема на суму 28 382,48 грн за платіжним дорученням № 91 від 07.07.2021 та на суму 15 529,88 грн за платіжною інструкцією № 953 від 05.12.2022 (а.с. 67).

Оцінивши надані сторонами докази суд зазначає наступне.

Товар, отриманий відвідачем за видатковою накладною № 341-00049449 від 21.06.2021 на суму 30 098,66 грн, частково оплачений на суму 25 082,22 грн за платіжним дорученням № 88 від 05.07.2021 (призначення платежу «за тютюнові вироби по док від 21.06.2021 без ПДВ»), (а.с.66). Відповідно заборгованість за вказаною видатковою накладною становить 5016,44 грн.

Товар, отриманий відвідачем за видатковою накладною № 341-00052741 від 28.06.2021 на суму 34 058,98 грн, частково оплачений на суму 28 382,48 грн за платіжним дорученням № 91 від 07.07.2021 (призначення платежу «за тютюнові вироби по док від 28.06.2021 без ПДВ»), (а.с.67). Відповідно заборгованість за вказаною видатковою накладною становить 5 676,50 грн.

В Договорі поставки відсутні положення, які давали б позивачу або продавцю право змінювати призначення платежу, проведеного відповідачем.

Доводи відповідача про зарахування часткової оплати товару в сумі 15 529,88 грн за платіжною інструкцією № 953 від 05.12.2022 (а.с.67) суд не приймає, оскільки вказаним платіжним документом здійснена оплата за тютюнові вироби по накладних від 15.04.2021, 22.04.2021, 26.04.2021, про що зазначено в призначенні платежу. Отже, цей платіж не стосується оплати товару, поставленого за видатковими накладними від 21.06.2021 та від 28.06.2021, стягнення заборгованості за якими є предметом цього спору. Тож позивач і третя особа мали право зарахувати цей платіж на погашення боргу за товар, поставлений по іншим накладним, про що вказано у акті звіряння (а.с.26).

Таким чином, матеріалами справи підтверджена наявність заборгованості за поставлений товар в сумі 10 692,94 грн, з якої 5 016,44 грн за видатковою накладною № 341-00049449 від 21.06.2021 та в сумі 5 676,50 грн за видатковою накладною № 341-00052741 від 28.06.2021.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 6.3 Договору поставки визначено, що Покупець оплачує поставлений за цим договором Товар протягом 7 (семи) календарних днів з моменту виконання Постачальником зобов`язання з поставки такого Товару. У разі, якщо останній день строку на оплату Товару припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку здійснення оплати вважається перший наступний за ним банківський день.

За видатковою накладною № 341-00049449 від 21.06.2021 останнім днем виконання грошового зобов`язання є 29.06.2021, відповідно прострочення виконання зобов`язання по оплаті зі сторони відповідача мало місце з 30.06.2021.

За видатковою накладною № 341-00052741 від 28.06.2021 останнім днем виконання грошового зобов`язання є 05.07.2021, відповідно прострочення виконання зобов`язання по оплаті зі сторони відповідача мало місце з 06.07.2021.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості в загальній сумі 10 692,94 грн, строк оплати якої настав, тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач заявив до стягнення 2 684,50 грн 3% річних, нарахованих за період з 27.06.2021 по 18.08.2023 та 15 183,95 грн втрат від інфляції, нарахованих за період з 04.07.2021 по 18.08.2023 (розрахунок долучений до матеріалів справи, а.с. 32-36).

Здійснивши перерахунок 3% річних суд встановив, що розмір вимог позивача в цій частині є правомірним в сумі 682,72 грн, з яких 321,60 грн річних, нарахованих за період з 30.06.2021 по 18.08.2023 на заборгованість в сумі 5016,44 грн за видатковою накладною № 341-00049449 від 21.06.2021, та 361,12 грн річних, нарахованих за період з 06.07.2021 по 18.08.2023 на заборгованість в сумі 5676,50 грн за видатковою накладною № 341-00052741 від 28.06.2021.

Здійснивши перерахунок втрат від інфляції суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними в сумі 3660,32 грн та підлягають задоволенню в цій частині.

В іншій частині вимоги про стягнення річних та інфляційних відхиляються за їх безпідставністю.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача 10 692,94 грн основного боргу за Договором поставки, 3660,32 грн інфляційних втрат, 682,72 грн три проценти річних.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі.

Суд встановив, що за подачу цього позову позивач сплатив 2684,00 грн судового збору за платіжною інструкцією № 762462 від 23.08.2023 (а.с. 10). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 24.08.2023 (а.с. 38).

Із позовних вимог, які задоволені судом, судовий збір належить сплаті у сумі 2684,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2684,00 грн.

При зверненні із позовною заявою позивач та відповідач надали попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн та 13 400,00 грн відповідно, проте відповідних доказів в їх підтвердження не надали, тому на цей час відсутні підстави для їх розподілу згідно з ч. 2 ст. 124 ГПК України.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Керуючись ст. 130, 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Рибалко Наталії Миколаївни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аттіка-2007» (вул. Суздальські ряди, буд. 12, м. Харків, 61052, ідентифікаційний код 34630835) 10692грн 94 коп. основного боргу за договором поставки № ТКС 20/10/678 від 20.10.2020 на підставі договору про відступлення права вимоги № 3 від 05.07.2023, 3660 грн 32 коп. інфляційних втрат, 682 грн 72 коп. - три проценти річних, 2684 грн 00 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 30.10.2023.

Суддя Т. М. Безрук