ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 року м.Дніпро Справа № 904/1637/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. (доповідач),

суддів Дарміна М.О., Кощеєва І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2023 (повне рішення складено 22.05.2023, суддя Кеся Н.Б.) у справі №904/1637/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни, м. Дніпро

до ОСОБА_1 , м. Дніпро

про стягнення 535,67 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Більцан Юлія Леонідівна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь інфляційних втрат у розмірі 392,72 грн, 3% річних у розмірі 142,95 грн, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17.05.2023, також просила зазначити, що органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з наступного дня за днем набрання рішенням суду у дійсній справі законної сили і до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу (535,67 грн), 3% річних на суму основного боргу 535,67 грн за такою формулою: С х А х Д : 365 : 100 = сума процентів, де: С - сума основного боргу, простроченого відповідачем; А - 3 відсотки річних; Д - кількість днів прострочення і стягнути отриману суму процентів із відповідача на користь позивача. Роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився; судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684,00 грн та витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 3 500,00 грн покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання зі сплати 56 102,44 грн за судовим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2022 у справі №904/2775/22.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2023 у справі №904/1637/23 позов залишено без задоволення; понесені судові витрати у вигляді судового збору покладено на позивача; повернуто позивачу з Державного бюджету України 1 031,87 грн надмірно сплачений судовий збір.

Рішення суду мотивовано тим, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму раніше стягнутих 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованим, оскільки не передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець Більцан Юлія Леонідівна звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2023 у справі №904/1637/23, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ФОП Більцан Ю.Л.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права;

- станом на 05.06.2023 відповідач мав триваючу заборгованість за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2022 у справі №904/2775/22 в сумі 56 102,44 грн;

- суд дійшов неправильного висновку, що заборгованість в сумі 56 102,44 грн не є грошовим зобов`язанням;

- ст. 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення;

- нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 13.06.2023 для розгляду справи №904/1637/23 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2023 зазначеною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2023 у справі №904/1637/23; розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

06.09.2023 від позивача до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів та вирішення питання щодо розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції, в якій він просить при ухваленні рішення по суті спору вирішити питання щодо розподілу витрат, понесених апелянтом у суді апеляційної інстанції, та стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

11.09.2023 у зв`язку зі звільненням судді Орєшкіної Е.В. з посади судді Центрального апеляційного господарського суду по справі №904/1637/23 здійснений повторний автоматизований перерозподіл, за результатами якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Чус О.В., суддів Дарміна М.О., Кощеєва І.М., якою ухвалою суду від 14.09.2023 справу прийнято до свого провадження.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 у справі №904/5523/14 (суддя Мілєва І.В.), яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2015, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мирошниченка Олега Вікторовича на користь Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни збитки у розмірі 114 964,03 грн, які завдані внаслідок неповернення ФОП Більцан Ю.Л. товару, який було передано ФОП Мирошниченка О.В. на зберігання.

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 у справі №904/5523/14, яке набрало законної сили 12.01.2015, 14.01.2015 видано наказ про примусове виконання.

01.09.2022 Фізична особа-підприємець Більцан Ю.Л. звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Мирошниченка О.В. про стягнення 229 965,86 грн, з яких: 203 716,26 грн інфляційні втрати, 26 249,60 грн 3% річних.

Позовні вимоги були обґрунтовані триваючим невиконанням відповідачем з 22.01.2015 по 31.08.2022 грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 року у справі №904/5523/14 (суддя Мілєва І.В.), яким з Фізичної особи-підприємця Мирошниченка О.В. на користь Фізичної особи-підприємця Більцан Ю.Л. стягнуто 114 964,03 грн збитків та 2 299,19 грн судового збору.

01.10.2022 року Фізична особа-підприємець Мирошниченко Олег Вікторович здійснив повне погашення боргу у розмірі 114 964,03 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2022 року у справі №904/2775/22 (суддя Колісник І.І.) позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни задоволені частково; стягнуто з Мирошниченко Олега Вікторовича на користь Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни інфляційні втрати в сумі 45 755,68 грн за період вересень 2019 року - серпень 2022 року, 3% річних у сумі 10 346,76 грн за період з 01.09.2019 по 31.08.2022 та судовий збір у сумі 2 480,58 грн; в решті позову відмовлено.

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2022 у справі №904/2775/22 (суддя Колісник І.І.) видано відповідний наказ від 02.12.2022 року.

Позивач посилається на те, що станом на 30.03.2023 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2022 у справі №904/2775/22 не виконано та відповідач має триваючу заборгованість за ним в сумі 56 102,44 грн, що є підставою для нарахування 3% річних за період з 02.12.2022 по 01.01.2023 в сумі 142,95 грн, інфляційних втрат за період з 02.12.2022 по 01.01.2023 в сумі 392,72 грн.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Разом із тим, відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, наприклад, частиною 4 статті 36, статтями 43, 46, частиною 3 статті 334, частиною 3 статті 653 Цивільного кодексу України.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Обставини справи свідчать про те, що грошові зобов`язання відповідача виникли по факту спричинення збитків позивачу, які суд визнав та прийняв рішення у справі №904/5523/14 про їх відшкодування в грошову еквіваленті (114 964,03 грн).

Таким чином, саме обов`язок з відшкодування збитків грошима є грошовим зобов`язанням відповідача, яке не виконувалось з 2015 року.

Фактичне задоволення вимог позивача з відшкодування збитків відбулося 01.10.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч.2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Встановлення законодавцем права кредитора на одержання коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зумовлене специфічним видом такого як грошові кошти, якому незалежно від факторів природного середовища (форс-мажорним обставинам) притаманна властивість знецінюватись в більшій мірі ніж всім іншим видам майна (нерухомості, дорогоцінним металам, автомобілям тощо).

А тому, норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило б загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №6-49цс12 від 06.06.2012, №6-38цс11 від 24.10.2011, постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 11.05.2018 у справі № 922/3087/17).

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

У розумінні положень ст. 625 ЦК України кредитором є будь-яка особа, в якої наявне право грошової вимоги.

Судом встановлено, що позивач вже звертався з позовом у справі №904/2775/22, а також у справі №904/1168/23 про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період по 01.10.2022 (дату фактичного відшкодування збитків), отже реалізував своє право, передбачене ст. 625 ЦК України.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на суму раніше стягнутих 3% річних та інфляційних втрат не передбачено положеннями ст. 625 ЦК України.

У контексті спірних відносин потрібно розрізняти поняття коштів, стягнутих судовим рішенням, та грошового зобов`язання, яким є сума стягнутих збитків.

З огляду на те, що відшкодування збитків відбулося 01.10.2022, підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат після цієї дати відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються викладеним.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2023 у справі №904/1637/23 таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Більцан Юлії Леонідівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2023 у справі №904/1637/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2023 у справі №904/1637/23 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта Фізичну особу-підприємця Більцан Юлію Леонідівну.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв