ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2023 р. Справа№ 916/3376/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання Новосельцеві О.Р.

за участю представників:

від позивача: Орел І.О.

від відповідача: Сидоренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023

у справі №916/3376/22 (Суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство»

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про стягнення 4 136 278,62 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення 4 136 278,62 грн шкоди, завданої внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.01.2023 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення 4 136 278,62 грн передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на понесення збитків (майнової шкоди) внаслідок порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції щодо зловживання монопольним становищем, а саме у період 2017-2018 років нарахування та стягнення відповідачем з судовласників додаткової плати за послуги з оформлення приходу суден у порт та оформлення виходу суден із порту та за послуги з перевірки суден на відповідальність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, при сплаті у повному обсязі зазначеними судовласниками корабельного збору, що було встановлено під час розгляду Адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі-АМК) справи № 27-01/2017 та зазначено у рішенні №93-р/тк від 09.12.2019. Вказане рішення АМК було предметом розгляду у справі №910/1106/20, за результатами розгляду якої ДП «Адміністрація морських портів України» було відмовлено у позові (рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2020, постанова Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2020, постанова Верховного Суду від 18.02.2022).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №910/3376/22 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» 4 136 278,62 грн - суми збитків та 62 044,18 грн - витрат зі сплати судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено завдання йому шкоди та наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка (займання монопольного (домінуючого) становища та порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, що встановлено Рішенням АМКУ від 09.12.2019 № 93-р/тк); наявність шкоди (безпідставне справлення з позивача 2 068 139,31 грн плати за послуги з оформлення проходу суден у порт та виходу суден із порту протягом 2017-2018 років); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою (незаконне справляння з позивача плати за послуги має прямий причинно-наслідковий зв`язок із витратами, які понесені позивачем, що встановлено у рішенні АМКУ від 09.12.2019 № 93-р/тк); вина заподіювача шкоди (презумпція вини особи, яка допустила порушення).

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що на підставі ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідач повинен відшкодувати позивачу завдану останньому шкоду у подвійному розмірі, тобто у сумі 4 136 278,62 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №916/3376/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що в пунктах 2 та 3 резолютивної частини Рішення АМКУ від 09.12.2019 № 93-р/тк не встановлено порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених саме пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», що не є підставою для застосування статті 55 даного Закону та стягнення з відповідача шкоди у подвійному розмірі 4 136 278, 62 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що витрати на оплату ДП «АМПУ» спірних послуг були включені позивачем до загальної суми вартості реалізованої ним послуги третім особам, тобто збільшення вартості власних послуг та/ або вартості продукції, яка ним реалізовувалась. Отже, за твердженням апелянта, у його діях відсутня протиправна поведінка (нав`язування послуг) і шкода, оскільки позивачем не доведено факту подвійної оплати послуг, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, та відповідно і вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з відзиву на апеляційну скаргу, поданого 18.10.2023, представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі № 916/3376/23 залишити без змін.

Представник позивача у відзиві посилається на те, що відповідач неправомірно підміняє юридичні поняття, а саме висновки АМКУ за Рішенням №93-р/тк від 09.12.2019 про визнання дій Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» як зловживання монопольним становищем та санкції, передбачені законом, за таке встановлене порушення.

Також представник зазначає, що вина відповідача повністю встановлена та підтверджена під час розгляду антимонопольної справи та встановлена судами під час розгляду справи №910/1106/20. Позивач зазначає, що відповідачем не спростовано жодної із складових цивільного правопорушення, встановлених судом першої інстанції у даній справі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023, апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №916/3376/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Майданевич А.Г., суддів: Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.08.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №916/3376/22.

Матеріали справи №916/3376/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 04.09.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №916/3376/22 та розгляд апеляційної скарги призначено на 23.10.2023.

Пояснення представників сторін

Представник відповідача у судовому засіданні 23.10.2023 підтримала вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просила суд апеляційної інстанції її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №916/3376/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні 23.10.2023 заперечила проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просила суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №916/3376/22 залишити без змін.

Межі розгляду справи

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Основним видом діяльності Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» є надання транспортних послуг на річці Дунай.

Тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України розглянуто справу № 27-01/2017 за результатами розгляду якої прийнято рішення від 09.12.2019 №93-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», згідно з яким:

1) визнано, що ДП «АМПУ» протягом 2017 та 2018 років займало монопольне (домінуюче) становище на ринках послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, у межах: території та акваторії Білгород-Дністровського морського порту; території та акваторії Бердянського морського порту; території та акваторії Ізмаїльського морського порту; території та акваторії Чорноморського морського порту; території та акваторії Маріупольського морського порту; території та акваторії Миколаївського морського порту; території та акваторії Одеського морського порту; території та акваторії Ренійського морського порту; території та акваторії Скадовського морського порту; території та акваторії Херсонського морського порту; території та акваторії Усть-Дунайського морського порту; території та акваторії спеціалізованого морського порту Ольвія; території та акваторії морського порту «Южний» (на цей час - морський порт «Південний») (далі - морські порти) як таке, що не має жодного конкурента на цих ринках;

2) визнано дії ДП «АМПУ», які полягали в нарахуванні та стягненні із судновласників протягом 2017 та 2018 років додаткових коштів за послуги з оформлення приходу суден у порт, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, у межах морських портів, що могли призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

3) визнано дії ДП «АМПУ», які полягали в нарахуванні та стягненні із судновласників протягом 2017 та 2018 років додаткових коштів за послуги з оформлення виходу суден із порту, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, у межах морських портів, що могли призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

4) визнано дії ДП «АМПУ», які полягали в нарахуванні та стягненні із судновласників: протягом 2017 року додаткових коштів за послуги з перевірки суден на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, у межах морських портів; протягом 2018 року додаткових коштів за послуги з перевірки суден на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, у межах морських портів, що могли призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

За вказані порушення на ДП «АМПУ» накладено штраф.

Вказаним рішенням АМКУ встановлено, що на території морських портів України як постійні представники судновласника діють морські агенти, які від імені судновласника/фрахтувальника і за його рахунок укладають з ДП «АМПУ» договори «Про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України».

Предметом таких договорів є, у тому числі, надання послуг суднам на підходах і безпосередньо в акваторії морського порту для їх безпечного судноплавства, маневрування та стоянки, порядок надання (виконання) адміністрацією порту суднозаходу за плату послуг (робіт) при обслуговуванні суден Морським агентом в морських портах України, а також врегулювання порядку нарахування та оплати портових зборів та інших послуг (робіт), наданих (виконаних) адміністрацією порту суднозаходу та організація інформаційного забезпечення під час приходу, перебування та виходу судна з морського порту.

Невід`ємною частиною зазначених договорів є додатки до договору щодо переліку послуг, які надаються ДП «АМПУ» на території морських портів України відповідно до затверджених вільних цін (тарифів). Вартість таких послуг розраховується щодо кожної Філії окремо та затверджується начальником кожної філії ДП «АМПУ».

Рахунки за послуги ДП «АМПУ», які надаються в портах України, сплачуються морським агентом згідно із затвердженими вільними цінами стосовно кожної філії ДП «АМПУ» у відповідному порту суднозаходу. Про виконання зазначених послуг ДП «АМПУ» складає акт виконаних робіт, який надається морському агенту.

За укладеними з морськими агентами договорами ДП «АМПУ» у морських портах України, крім портових зборів, стягується з судновласників шляхом виставлення рахунків морським агентам такі плати за вільними тарифами: за оформлення приходу суден у порт та оформлення виходу суден із порту; за послуги з перевірки суден на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів.

Комітетом встановлено, що дії ДП «АМПУ», які полягали в нарахуванні та стягненні протягом 2017 - 2018 років із судновласників додаткових коштів за послуги з оформлення приходу суден у порт та оформлення виходу судна з порту, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є зловживанням монопольним становищем на ринку послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, та відповідно до п.2 ст. 50 Закону зловживання монопольним становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договір №354КФО/276-П-АМПУ-15 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України. Протягом 2017-2018 років позивач сплатив на користь відповідача рахунки за послуги з оформлення приходу суден в порт та оформлення виходу суде із порту, та рахунки зі сплати корабельного збору. Посилаючись на обставини, встановлені рішенням Комітету, позивач просить стягнути з відповідача шкоду в розмірі 4 136 278,62 грн, на підставі положеннями ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.

Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 50 вказаного Закону порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Аналіз Закону України «Про захист економічної конкуренції» дає підстави зробити висновок, що в даному законі не передбачено порядку (механізму) відшкодування шкоди, а тому слід застосовувати положення Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 224 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 255 ГК України збитки, заподіяні зловживанням монопольним становищем, антиконкурентними узгодженими діями, дискримінацією суб`єктів господарювання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, а також збитки, заподіяні внаслідок вчинення дій, визначених цим Кодексом як недобросовісна конкуренція, підлягають відшкодуванню за позовами заінтересованих осіб у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальне правило статті 1166 ЦК України встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Якщо мають місце спеціальні підстави, що надають можливість застосовувати до правовідносин положення інших статей § 1 Глави 82 ЦК, треба застосовувати спеціальні норми. В противному випадку відшкодування шкоди відбуватиметься за правилами вищезазначеної статті.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Отже, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Протиправна поведінка особи може мати прояв у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 904/3189/19, від 10.12.2018 у справі № 902/320/17.

За змістом статті 74 ГПК України саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, а також у постановах Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 927/219/20, від 14.09.2021 у справі № 923/719/17, від 10.06.2021 у справі № 5023/2837/11, від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16, від 10.03.2020 у справі № 902/318/16, від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17 та від 10.06.2021 у справі № 5023/2837/11).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель; 6) проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, уповноважених з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці (ст. 1 вказаного Закону).

При розгляді справи № 27-01/2017 Адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було встановлено наступні обставини.

За приписами законодавства на відповідача покладено обов`язки щодо забезпечення безпеки мореплавства в акваторії морського порту України. Дані обов`язки реалізуються відповідачем в кожному морському порту України через створені з цією метою філії, шляхом визначення процедури приходу/виходу суден в порт, регулювання руху суден, їх поставки до причалів, здійснення обробки суден, а також надання послуг суднам в акваторії морського порту.

У статті 1 Закону України «Про морські порти України» містяться наступні визначення: адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту); акваторія морського порту (портова акваторія) - визначена межами частина водного об`єкта (об`єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден; рейд - частина акваторії морського порту, що використовується для стоянки суден на якорі, у тому числі для ремонту суден, посадки (висадки) пасажирів, проведення вантажно-розвантажувальних робіт, в її незахищеній частині (зовнішній рейд) або в частині, захищеній повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження (внутрішній рейд).

Відповідно до ст. 22 України «Про морські порти України» у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Використання коштів від портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням. Фінансування утримання гідротехнічних споруд в об`ємах, необхідних для підтримання їх паспортних характеристик, здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються у морських портах, де розташовані такі гідротехнічні споруди. Корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності цим Законом ( п.29 рішення АМКУ).

Об`єктом аналізу щодо визначення монопольного становища були послуги з оформлення приходу суден в порт та оформлення виходу суден із порту; послуги, пов`язані з перевіркою суден на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, які надаються та оплачуються судновласниками у складі корабельного збору (п. 32 рішення АМКУ).

На території морських портів України, як постійні представники судновласника, діють морські агенти, які від імені судновласника/фрахтувальника і за його рахунок укладають з підприємством договори «Про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України» (п. 47 рішення АМКУ).

Згідно з п. 48 рішення АМКУ, предметом таких договорів є у тому числі надання послуг суднам на підходах і безпосередньо в акваторії морського порту для їх безпечного судноплавства, маневрування та стоянки, порядок надання (виконання) адміністрацією порту суднозаходу за плату послуг (робіт) при обслуговуванні суден Морським агентом в морських портах України, а також врегулювання порядку нарахування та оплати портових зборів та інших послуг (робіт), наданих (виконаних) адміністрацією порту суднозаходу та організація інформаційного забезпечення під час приходу, перебування та виходу судна з морського порту.

За отримані судновласником від підприємства послуги сплачує морський агент від імені та в інтересах судновласника (п. 49 рішенняАМКУ).

Відповідно до п. 50 рішення АМКУ, невід`ємною частиною зазначених договорів є додатки до договору щодо переліку послуг, які надаються підприємством на території морських портів України відповідно до затверджених вільних цін (тарифів). Вартість таких послуг розраховується щодо кожної філії окремо та затверджується начальником кожної філії підприємства.

Комітетом встановлено, що ДП «АМПУ» нараховувало та стягувало із судновласників плати за послуги з оформлення приходу суден у порт та оформлення виходу суден із порту; за послуги з перевірки суден на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, при сплаті у повному обсязі зазначеними судновласниками корабельного збору.

Пунктами 81, 87 рішення АМКУ встановлено, що заходи, пов`язані із забезпеченням безпеки судноплавства на судноплавних шляхах включають в себе заходи з оформлення приходу суден у морський порт і виходу суден із морського порту та оплачуються коштами від корабельного збору. Послуги, пов`язані з перевіркою суден на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, спрямовані на забезпечення безпеки судноноплавства, входять до складу та оплачуються коштами від корабельного збору.

Антимонопольним комітетом України встановлено, що підприємство нараховувало та стягувало з судновласників плату: за послуги з оформлення приходу суден у порт та оформлення виходу суден із порту; за послуги з перевірки суден на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, при сплаті у повному обсязі зазначеними судновласниками корабельного збору.

Сплативши корабельний збір судновласники мали право на отримання послуг, які оплачуються у складі корабельного збору, а саме: послуг з оформлення приходу судна в порт та оформлення виходу судна з порту; за послуги з перевірки судна на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів та не сплачувати повторно за ці послуги.

Через відсутність альтернативних джерел отримання послуг, які входять та оплачуються у складі портових зборів, підприємство є для судновласників єдиним партнером на території портів України, стосунків з яким неможливо уникнути.

Загальні висновки щодо зловживання відповідачем монопольним становищем зроблені Комітетом в пунктах 94-99, 124-126 рішення, відповідно до яких дії ДП «АМПУ», які полягали в нарахуванні та стягненні із судновласників протягом 2017-2018 років додаткових коштів за послуги з оформлення приходу суден у порт, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, у межах морських портів, що могли призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку; дії ДП «АМПУ», які полягали в нарахуванні та стягненні із судновласників протягом 2017 року додаткових коштів за послуги з перевірки суден на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, у межах морських портів, що могли призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку; дії ДП «АМПУ», які полягали в нарахуванні та стягненні із судновласників протягом 2018 року додаткових коштів за послуги з перевірки суден на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, у межах морських портів, що могли призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

При розгляді справи №910/1106/20 судами було встановлено, що Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» за результатами діяльності у період 2017 та 2018 років займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, у межах: території та акваторії Білгород-Дністровського морського порту; території та акваторії Бердянського морського порту; території та акваторії Ізмаїльського морського порту; території та акваторії Чорноморського морського порту; території та акваторії Маріупольського морського порту; території та акваторії Миколаївського морського порту; території та акваторії Одеського морського порту; території та акваторії Ренійського морського порту; території та акваторії Скадовського морського порту; території та акваторії Херсонського морського порту; території та акваторії Усть-Дунайського морського порту; території та акваторії спеціалізованого морського порту Ольвія; території та акваторії морського порту «Южний» (на цей час - морський порт «Південний») як таке, що не має жодного конкурента на цих ринках, зазначене є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

За приписами пункту 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Статтею 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

В основу рішення АМКУ №93-р/тк було покладено, зокрема, висновки про те, що: позивачем у період 2017 та 2018 років здійснювалось нарахування та стягнення з судновласників додаткової плати за послуги з оформлення приходу суден у порт та оформлення виходу суден із порту та за послуги з перевірки суден на відповідність вимогам Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, при сплаті у повному обсязі зазначеними судновласниками корабельного збору.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є власником суден, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про право власності на судно (додаток №1).

Протягом 2017-2018 років відповідач виставляв позивачу рахунки на оплату послуг з оформлення проходу суден у порт та виходу суден із порту, та рахунки на оплату корабельного збору, що підтверджується копіями рахунків на оплату та актів виконаних робіт, які наявні у матеріалах справи (додаток 2, додаток 3, додаток 4, додаток 5, додаток 6, додаток 7, додаток 8, додаток 9, додаток 10, додаток 11, додаток 12, додаток 13, додаток 14, додаток 15, додаток 16, додаток 17, додаток 18, додаток 19, додаток 20, додаток 21, додаток 22, додаток 23, додаток 24, додаток 25, додаток 26, додаток 27, додаток 28, додаток 30).

Позивач оплатив виставлені рахунки на оплату послуг з оформлення проходу суден у порт та виходу суден із порту протягом 2017-2018 років на загальну суму 2 068 139,31 грн. Платіжні доручення наявні в матеріалах справи (додаток 29).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлена наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправна поведінка (займання монопольного (домінуючого) становища та порушення Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» законодавства про захист економічної конкуренції, що встановлено рішенням АМКУ від 09.12.2019 №93-р/тк);

- наявність шкоди (безпідставне справлення з позивача 2 068 139,31 грн плати за послуги з оформлення проходу суден у порт та виходу суден із порту);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою (незаконне справляння з позивача плати за послуги має прямий причинно-наслідковий зв`язок із витратами, які понесені позивачем);

- вина заподіювача шкоди (презумпція вини особи, яка допустила порушення).

За таких обставин, позивачем доведено суду наявність елементів цивільного правопорушення, що є підставою для задоволення позову про відшкодування шкоди.

Так, статтею 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування. Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

Отже, в результаті вчинення відповідачем зловживання монопольним становищем на ринку послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору (ч.1 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»), що є порушенням пункту 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу було завдано шкоди, яка полягає у тому, що за період 2017-2018 років відповідачем було справлено з позивача плату в розмірі 2 068 139,31 грн за послуги з оформлення проходу суден у порт та виходу суден із порту.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на підставі ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідач повинен відшкодувати позивачу завдану останньому шкоду у подвійному розмірі, тобто у сумі 4 136 278,62 грн.

Згідно ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Доводи відповідача, що рішенням суду першої інстанції стягнуто шкоду у подвійному розмірі згідно ст. 55 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» за відсутності підстав, оскільки в пункті 2, 3 резолютивної часини рішення, на які посилався позивач, дії ДП «АМПУ» визначені як порушення частин 1 стати 13 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» та порушення зі сторони відповідача пунктів 1,2,5,10,12,18,19 статті 50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» рішення АМКУ №93-р/тк від 09.12.2019 не містить, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону Украйни «Про захист економічної конкуренції», зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції та ринку.

Пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є:

1) анти конкуренти і узгоджені дії;

2) зловживання монопольним (домінуючим) становищем;

5) здійснення учасниками узгоджених дій - суб`єктами господарювання дій, заборонених згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону;

10) недотримання умов, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 22 цього Закону;

12) концентрація без отримання відповідного дозволу органів АМКУ, у разі якщо наявність такого дозволу необхідна;

18) обмеження в господарській діяльності суб`єкта господарювання у відповідь на те, що він звернувся до Антимонопольного комітету України, його територіального відділення із заявою про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

19) невиконання учасниками узгоджених дій, концентрації вимог і зобов`язань, якими було обумовлене рішення про надання дозволу на узгоджені дії - концентрацію.

Приписами статті 55 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" унормовано, що особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду Із заявою про ЇЇ відшкодування. Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

У п. 2 та п. 3 вищевказаного рішення АМКУ прописано наступне:

« 2. Визнати дії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», які полягали в нарахуванні та стягненні із судновласників протягом 2017 та 2018 років додаткових коштів за послуги з оформлення приходу суден у порт, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції,, передбаченим частиною першої статті 13 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору...»

« 3. Визнати дії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», які полягали в нарахуванні та стягненні із судновласників протягом 2017 та 2018 років додаткових коштів за послуги з оформлення виходу суден у порт, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першої статті 13 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ривках послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору...»

Таким чином, відповідач неправомірно підміняє юридичні конструкції, а саме: висновки АМКУ за рішенням № 93-р/тк від 09.12.2019 про визнання дій ДП«АМПУ» як зловживання монопольним становищем та санкції, передбачені законом, за таке встановлене порушення.

Вина відповідача повністю встановлена та підтверджена рішенням АМКУ №93-р/тк від 09.12.2019, яке оскаржено ДП «Адміністрація морських портів України» до Господарського суду міста Києва. Рішенням суду від 01.06.2020 у справі № 910/1106/20 у задоволені позовних вимог відмовлено. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 апеляційну скаргу ДП «АМПУ» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі № 910/1106/20 залишено без задоволення, рішення без змін. Постановою Верховного Суду від 18.02.2021 касаційну скаргу ДП "Адміністрація морських портів України'' залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 01.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 у справі № 910/1106/20 залишено без змін.

Також, з матеріалів справи та обставин, встановлених судом першої інстанції вбачається, що відповідач не заперечує проти факту надання послуг з порушенням вимог законодавства про захист економічної конкуренції, які призвели до ущемлення інтересів споживачів, у тому числі позивачу, які були б неможливими за умов існування конкуренції на ринку.

Крім того, у апеляційній скарзі відповідач не заперечує, що протягом 2017 та 2018 років займаючи монопольне (домінуюче) становище на ринках, послуг, які надаються та оплачуються у складі корабельного збору, в тому числі у межах територій та акваторій Ізмаїльського морського порту, кенійського морського порту та Усть-Дунайського морського порту, ДП "Адміністрація морських портів України'' нараховувало та стягувало із судновласників, у тому числі з позивача додаткові кошти за послуги з оформлення виходу суден із порту, які вже оплачені судновласниками у складі корабельного збору, чим власне і порушував законодавство про захист економічної конкуренції.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу завдано шкоди, яка полягає у тому, що за період 2017-2018 років відповідачем справлено з позивача плату в розмірі 2 068 139,31 грн за послуги з оформлення проходу суден у порт та виходу суден з порту.

Щодо доводів відповідача, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, колегія суддів зазначає наступне.

Між позивачем та відповідачем укладено договір про взаємодію сторін під час агентування суден, у морських портах України №354КФО/276-П-АМПУ-15 від 10.1. 1.2015, за яким відповідач надавав та стягував з позивача вартість послуг з оформлення приходу суден у морський порт і виходу суден із морського порту, фактичний зміст яких вже був оплачений у складі корабельного збору, як з судновласника та кінцевого споживача послуги відповідача.

Рахунки за послуги сплачувались безпосередньо позивачем згідно з затвердженими вільними цінами стосовно Ізмаїльської, Ренійської та Усть-Дунайської філій відповідача як адміністраціям відповідних портів суднозаходів.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, через відсутність альтернативних джерел отримання, послуг, які входять та оплачуються у складі портових зборів, підприємство є для судновласників єдиним партнером на території портів України, стосунки з яким неможливо уникнути.

Тобто, при наявності інших постачальників таких чи подібних послуг позивачу не довелось би укладати вищевказаний договір з відповідачем, та, не маючи іншого вибору повторно сплачувати за послуги, вартість яких вже включена та сплачена у складі корабельного збору.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено причинно- наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального тапроцесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №916/3376/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №916/3376/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №916/3376/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №916/3376/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 916/3376/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.10.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім