ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2023 р. Справа №907/26/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

представники сторін:

позивача: Парпальос В.В.;

відповідача: не з`явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи підприємця Кричка Василя Васильовича від 27.07.2023 (вх. суду від 24.08.2023 №01-05/2737/23)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2023 (повний текст рішення складено 03.07.2023, суддя О. Ф. Ремецькі, м. Ужгород)

у справі № 907/26/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГО ЛТД, м. Вінниця

до відповідача фізичної особи підприємця Кричка Василя Васильовича, с. Нересниця Тячівського району

про стягнення суми 281 396,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви і ухвали суду першої інстанції:

10.01.2023 позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 281 396,40 грн., з яких за Договором поставки №112 від 01.08.2019 р. 25 627,66 грн., що включає 9 000,00 грн. основного боргу, 4 043,65 грн. втрат від інфляції, 5 562,74 грн. 20% річних, 6 391,27 грн. пені та 630,00 грн. штрафу, за Договором поставки ДГ 136 від 01.07.2020 р. 255 768,74 грн., що включає 100 675,00 грн. основного боргу, 43 795,20 грн. втрат від інфляції, 47 037,28 грн. 20% річних, 57 214,01 грн. пені та 7 047,25 грн. штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договорів поставки № 112 від 01.08.2019 р. та № ДГ-136 від 01.07.2020 р та положень ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2023 у справі № 907/26/23 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму 230 512,18 грн заборгованості, в т. ч. 109 675,00 грн основного боргу, 47 838,85 грн інфляційних втрат, 52 600,02 грн відсотків річних, 7 677,25 грн штрафу та 12 721,06 грн пені, а також суму 4 220,95 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договорами поставки, в частині проведення повної оплати за поставлений товар, що надає позивачеві право на нарахування відповідачеві відсотків річних та штрафних санкцій, передбачених законодавством та умовами договору. Однак, з огляду на те, що позивач не довів наявність в нього будь-яких матеріальних збитків, пов`язаних з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання суд першої інстанції зменшив розмір пені до 20% від нарахованої суми.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погодившись з вказаними рішенням, ФОП Кричка Василь Васильович звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 27.07.2023 (вх. суду від 24.08.2023 №01-05/2737/23) у якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2023 у справі №907/26/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що згідно домовленості, після укладення договору №112 від 01.08.2019 року, відповідачем було проведено оплату Позивачу за суміш асфальтобетонну в сумі 246 850 грн. Таким чином розрахунки за цим Договором були повністю закриті і авансовий платіж за наступні поставки складав 127 850 ,8 грн (в т.ч. 25 570,16 грн ПДВ), оскільки, авансування було умовою поставок суміші.

Також, відповідач вказує, що після укладення договору №ДГ - 136 від 01.07.2020 року, надання видаткової накладної і майже повного відвантаження суміші (за винятком недопоставки понад 22 тон) відповідачем було проведено оплату Позивачу за суміш асфальтобетонну в сумі 170 000,00 грн. платіжним дорученням №21 від 01.09.2020 року. Різницю в сумі 40 189,2 грн (в т.ч. 8 037,84 грн ПДВ) недоплачено через недопоставку асфальтобетонної суміші вагою понад 22 тони, тобто одного автомобільного контейнеру для перевезення небезпечних вантажів, оскільки таких вантажів повинно було бути 13, а фактично перевезено 12.

05.09.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГО ЛТД надійшов відзив б/н від 01.09.2023 (вх. №01-04/5959/23) на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач у відзиві зазначає, що вказані відповідачем платежі були здійснені відповідачем за іншу поставку товару, хоча й за цим договором, як слідує безпосередньо зі змісту таких платіжних доручень, в призначенні платежу яких міститься посилання на рахунки-фактури № 51 від 16.08.2019 року та № 54 від 30.08.2019 року. Натомість заявлені в даній справі позовні вимоги в частині невиконання відповідачем умов договору поставки № 112 від 01.08.2019 року ґрунтуються на видатковій накладній № РН-0000107 від 22.11.2019 року та рахунку-фактурі № СФ-0000069 від 18.11.2019 року.

Також позивач вказує, що, хоча видаткова накладна №РН-0000107 від 22.11.2019 року та рахунок-фактура № СФ-0000069 від 18.11.2019 року містять посилання на інший договір: № 30/07-19 від 30.07.19, поставка товару здійснювалася саме за договором поставки № 112 від 01.08.2019 року. В даному випадку, при складенні цих документів було допущено технічну помилку, договір, посилання на який в них міститься, між позивачем та відповідачем не укладався. Дана обставина відповідачем не заперечується, тому до поставки товару за видатковою накладною № РН-0000107 від 22.11.2019 року підлягають застосуванню умови договору поставки № 112 від 01.08.2019 року, зокрема, в частині нарахування штрафних санкцій.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.08.2023 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 у справі № 907/26/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця Кричка Василя Васильовича на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2023 у справі № 907/26/23.

Ухвалою суду від 11.09.2023 призначено розгляд справи на 17.10.2023.

В судовому засіданні 17.10.2023 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладеній у відзиві та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

01 серпня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю МЕГО ЛТД (далі - Позивач, Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Кричка Василь Васильович (далі - Відповідач, Покупець) було укладено договір поставки № 112 (далі Договір №1).

За умовами п. 1.1 Договору 1 постачальник зобов`язується передати у власність покупця Суміш асфальтобетонну, (в подальшому Товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити Товар згідно умов цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору 1 ціна за одиницю суміші асфальтобетонної зазначається в рахунках-фактурах та видаткових накладних, що є невід`ємними додатками до цього Договору.

Покупець здійснює оплату товару в 10-денний термін з моменту його отримання (п. 2.3 Договору 1).

У разі прострочення оплати Товару в термін, вказаний в п. 2.3 даного Договору, постачальник має право стягнути з покупця суму боргу з урахуванням індексу інфляції 20 % (двадцяти відсотків) річних за користування чужими грошовими коштами, також пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми неоплаченої вартості Товару, за кожен день прострочення виконання зобов`язання по оплаті, а за прострочення понад 30 календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 7 % (семи відсотків) від суми простроченої заборгованості (п. 5.2 Договору 1).

Пунктом 5.4 Договору сторонами погоджено, що неустойки/штрафи за цим Договором стягуються за весь період прострочення, без урахування норми ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України стосовно обмеження такого строку 6 (шістьма) місяцями. Строк спеціальної позовної давності за цим Договором стосовно стягнення неустойки/штрафу становить три роки.

За змістом п. 9.1 договору №1 даний договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2019 року. Закінчення терміну дії Договору не звільняє Сторони від виконання своїх зобов`язань.

На виконання умов договору 1 позивачем була здійснена поставка товару відповідача на суму 119 000,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № СФ-0000069 від 18.11.2019 та видатковою накладною № РН-0000107 від 22.11.2019. Натомість за поставлений товар згідно договору 1 відповідачем було здійснено лише частково оплату в розмірі 110 000,00 грн.

Також в матеріалах справи наявний рахунок фактура №СФ-0000051 від 16.08.20219 р. за договором №ДГ-0000112 від 01.08.19 р. на оплату суми 102 850,80 грн. та рахунок - фактура №СФ-0000054 від 30.08.20219 р. за договором №ДГ-0000112 від 01.08.19 р. на оплату суми 34 000,00 грн.

Крім того в матеріалах справи наявне платіжне доручення №5 від 23.08.2019 р. на оплату 74 850,80 грн. з призначенням платежу часткова оплата за суміш асфальтно-бетонну згідно рахунку №51 від 16.08.19, платіжне доручення №7 від 27.08.2019 р. на оплату 28 000,00 грн. з призначенням платежу часткова оплата за суміш асфальтно-бетонну згідно рахунку №51 від 16.08.19, платіжне доручення №12 від 30.08.2019 р. на оплату 34 000,00 грн. з призначенням платежу часткова оплата за суміш асфальтно-бетонну згідно рахунку №54 від 30.08.19 та платіжне доручення №23 від 28.11.2019 р. на оплату 110 000,00 грн. з призначенням платежу часткова оплата за суміш асфальтно-бетонну згідно рахунку №СФ- 0000069 від 18.11.19 р.

Також, 01 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю МЕГО ЛТД та Фізичною особою-підприємцем Кричка Василь Васильович було укладено договір поставки № ДГ-136 відповідно (далі Договір №2).

За умовами п. 1.1 Договору 2 постачальник зобов`язується передати у власність покупця Суміш асфальтобетонну, (в подальшому Товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити Товар згідно умов цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору 2 ціна за одиницю суміші асфальтобетонної зазначається в рахунках-фактурах та видаткових накладних, що є невід`ємними додатками до цього Договору.

Покупець здійснює оплату товару в 30-денний термін з моменту його отримання (п. 2.3 Договору 2).

Сума даної угоди складає 270 675 грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ 45 112,50 грн. (п. 2.4 Договору 2).

У разі прострочення оплати Товару в термін, вказаний в п. 2.3. даного Договору, постачальник мас право стягнути з покупця суму боргу з урахуванням індексу інфляції 20 % (двадцяти відсотків) річних за користування чужими грошовими коштами, також пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми неоплаченої вартості Товару, за кожен день прострочення виконання зобов`язання по оплаті, а за прострочення понад 30 календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 7 % (семи відсотків) від суми простроченої заборгованості (п. 5.2 Договору 2).

Пунктом 5.4 Договору сторонами погоджено, що неустойки/штрафи за цим Договором стягуються за весь період прострочення, без урахування норми ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України стосовно обмеження такого строку 6 (шістьма) місяцями. Строк спеціальної позовної давності за цим Договором стосовно стягнення неустойки/штрафу становить три роки.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31 вересня 2020 року. Закінчення терміну дії Договору не звільняє Сторони від виконання своїх зобов`язань (п. 9.1 Договору).

На виконання умов договору 2 позивчем була здійснена поставка товару відповідача на суму 270 675,00 грн. Натомість за поставлений товар згідно договору 2 відповідачем було здійснено лише часткову оплату в розмірі 170 000,00 грн.

В матеріалах справи наявна видаткова накладна №PH-0000246 від 4.08.2020 р. до договору № ДГ-136 від 01.07.2020 р. на суму 270 675,00 грн., рахунок фактура №РН-20000246 від 04.08.2020 р. до договору № ДГ-136 від 01.07.2020 р. на суму 270 675,00 грн., та виписка по рахунку позивача від 01.09.2020, що фіксує оплату відповідачем суми 170 000,00 грн., за рахунком фактурою №РН-20000246 від 04.08.2020 р.

У зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання за договорами в частині, повної та своєчасної сплати за отриманий товар, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення суми 281 396,40 грн., з яких за Договором поставки №112 від 01.08.2019 р. 25 627,66 грн., що включає 9 000,00 грн. основного боргу, 4 043,65 грн. втрат від інфляції, 5 562,74 грн. 20% річних, 6 391,27 грн. пені та 630,00 грн. штрафу, за Договором поставки ДГ 136 від 01.07.2020 р. 255 768,74 грн., що включає 100 675,00 грн. основного боргу, 43 795,20 грн. втрат від інфляції, 47 037,28 грн. 20% річних, 57 214,01 грн. пені та 7 047,25 грн. штрафу.

Дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу (частина друга статті 184 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами було укладено договори поставки № 112 від 01.08.2019 р. та № ДГ-136 від 01.07.2020 р.,

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату на умовах цього договору.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У частині першій статті 655 ЦК України зазначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару і підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Згідно з п. 2.1,2.3 Договору 1 ціна за одиницю суміші асфальтобетонної зазначається в рахунках-фактурах та видаткових накладних, що є невід`ємними додатками до цього Договору. Покупець здійснює оплату товару в 10-денний термін з моменту його отримання

Пунктами 2.1 та 2.3 Договору 2 передбачає аналогічні умови визначення ціни. Покупець здійснює оплату товару в 30-денний термін з моменту його отримання.

В матеріалах справи міститься рахунок-фактура № СФ-0000069 від 18.11.2019 та видаткова накладна № РН-0000107 від 22.11.2019 р. на суму 119 000,00 грн. Також в матеріалах справи наявний рахунок фактура №СФ-0000051 від 16.08.20219 р. за договором №ДГ-0000112 від 01.08.19 р. на оплату суми 102 850,80 грн. та рахунок - фактура №СФ-0000054 від 30.08.20219 р. за договором №ДГ-0000112 від 01.08.19 р. на оплату суми 34 000,00 грн.

Крім того в матеріалах справи наявне платіжне доручення №5 від 23.08.2019 р. на оплату 74 850,80 грн. з призначенням платежу часткова оплата за суміш асфальтно-бетонну згідно рахунку №51 від 16.08.19, платіжне доручення №7 від 27.08.2019 р. на оплату 28 000,00 грн. з призначенням платежу часткова оплата за суміш асфальтно-бетонну згідно рахунку №51 від 16.08.19, платіжне доручення №12 від 30.08.2019 р. на оплату 34 000,00 грн. з призначенням платежу часткова оплата за суміш асфальтно-бетонну згідно рахунку №54 від 30.08.19 та платіжне доручення №23 від 28.11.2019 р. на оплату 110 000,00 грн. з призначенням платежу часткова оплата за суміш асфальтно-бетонну згідно рахунку №СФ- 0000069 від 18.11.19 р.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься видаткова накладна №PH-0000246 від 04.08.2020 р. до договору № ДГ-136 від 01.07.2020 р. на суму 270 675,00 грн., рахунок фактура №РН-20000246 від 04.08.2020 р. до договору № ДГ-136 від 01.07.2020 р. на суму 270 675,00 грн., та виписка по рахунку позивача від 01.09.2020, що фіксує оплату відповідачем суми 170 000,00 грн., за рахунком фактурою №РН-20000246 від 04.08.2020 р.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору 1 позивачем поставлено відповідачу товар на суму 255 850,80 грн., відповідачем в свою чергу здійснено оплату на суму 246 850,80 грн. За договором №2 поставка товару відбулась на суму 270 675,00 грн., відповідачем проведена оплата в розмірі 170 000,00 грн. Також, матеріалами справи підтверджується факт прийняття товару скріпленими відбитками печатки та підписами уповноважених представників сторін видатковими накладними.

Отже, у зв`язку з частковими проведеннями оплат станом на день розгляду даної справи у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 109 675,00 грн., що включає 9 000,00 грн. заборгованості за договором 1 та 100 675,00 грн за договором 2.

Позивачем, заявлено також позовні вимоги про стягнення за договором №1 суми 4 043,65 грн. втрат від інфляції, 5 562,74 грн. 20% річних за період 03.12.2019 р. по 04.01.2023 р. та за договором №2 суми 43 795,20 грн. втрат від інфляції, 47 037,28 грн. 20% річних за період 04.09.2020 р. по 04.01.2023 р.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Судом апеляційної інстанції підтверджується, що розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за період 04.09.2020 р. по 04.01.2023 подані позивачем є арифметично правильні, а отже суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення заявлених вимог.

Окрім цього, позивачем також заявлено про стягнення з відповідача сум 6 391,27 грн. пені та 630,00 грн. штрафу за договором №1 та 57 214,01 грн. пені та 7 047,25 грн. штрафу за договором №2.

Суд першої інстанції перевіривши розрахунок пені та штрафу, зазначив його правильність, однак зменшив розмір пені до 20% від нарахованої суми 12 721,06 грн, оскільки позивач не довів наявність в нього будь-яких матеріальних збитків, пов`язаних з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки положеннями п. 1 ст. 233 ГК України встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Поряд із цим, зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки також в залежність і від співвідношення її розміру і збитків.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Отже, враховуючи вищенаведене, зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірними договорами, а також приймаючи до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, до 20% від заявленої позивачем суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару є правильним та таке зменшення розміру пені суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Крім того, на думку суду, пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

За даних обставин доводи апелянта не беруться до уваги, оскільки такі спростовуються матеріалами справи.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2023 у справі № 907/26/23 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Кричка Василя Васильовича від 27.07.2023 (вх. суду від 24.08.2023 №01-05/2737/23) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2023 у справі № 907/26/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 25.10.2023

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець