ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.10.2023м. СумиСправа № 920/822/23

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

розглянувши без повідомлення учасників справи матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»

до відповідача: Фізичної особи - ОСОБА_1

про стягнення 17380 грн 01 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 17380 грн 01 коп. заборгованості згідно з Договором про надання фінансового кредиту № 077480-КС-001 від 29.12.2019 року, з яких: 11996 грн 11 коп. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 5383 грн 90 коп. - сума прострочених платежів по процентах, а також 2147 грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем було порушено умови укладеного 29.12.2019 між сторонами кредитного договору №077480-КС-001 (надалі - Кредитний договір) стосовно вчасного повернення кредитних коштів та процентів, а тому заявлені позивачем суми підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Ухвалою суду від 10.08.2023 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.

Копія зазначеної ухвали, яка направлялась на зазначену позивачем адресу відповідача, повернулась на адресу суду з відміткою на поштовому конверті «адресат відсутній за вказаною адресою».

Судом зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №34 від 20.07.2023 щодо стану підприємницької діяльності відповідача зазначено «припинено», дата реєстрації припинення підприємницької діяльності 27.02.2020.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути заборгованість з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , проте судом встановлено, що станом на дату відкриття провадження у справі №920/822/23 (10.08.2023) відповідач ОСОБА_1 вже не мала статусу фізичної особи - підприємця.

Також, судом зроблено витяг з Єдиного державного демографічного реєстру №152922 від 20.07.2023 щодо відповідача, згідно якого зазначено «за вказаними параметрами особу не знайдено».

31.07.2023 суд направив звернення до Управління «Центру надання адміністративних послуг у м. Суми» щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 .

08.08.2023 до суду надійшов інформаційний запит, відповідно до якого ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Розгляд справи 12.09.2023 не відбувся, оскільки з 30.08.2023 по 12.09.2023 включно суддя Резніченко О.Ю. знаходилась у відпустці.

Відповідно до ухвали суду від 13.09.2023 розгляд справи було відкладено на 06.10.2023, задоволено клопотання позивача про витребування доказів (викладене в п. 2 прохальної частини позовної заяви вх. №2651 від 19.07.2023) та витребувано з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (, Місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д) інформацію, що містить банківську таємницю, а саме:

- чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 );

- інформацію про руху коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 29.12.2019 року по 21.10.2021 року включно.

09.10.2023 до суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла запитувана інформація та виписка про рух коштів по банківській карті відповідача (вх №6375).

18.10.2023 від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі (вх №974), у якій позивач, зокрема, повідомляє суд про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Пункт 1 частими 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України закріплює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких с фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У пунктах 4.17. - 4.23. постанови від 13.02.2019 по справі № 910/8729/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 припинено 27.02.2020.

Отже, відповідно до вказаних змін, з 15.12.2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, а також у постанові Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 724/38/18.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник щодо неналежного виконання відповідачем Кредитного договору від 29.12.2019, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, правовідносини сторін виникли з виконання правочину (кредитного договору) у господарській діяльності.

Щодо цього питання, Верховний Суд в постанові по справі № 910/8729/18 від 13.02.2019 року роз`яснив, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, враховуючи вищезазначене, спір у даній справі розглядається за правилами господарського судочинства.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» направило фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти договір № 077480-КС-001 про надання фінансового кредиту від 29.12.2019.

29.12.2019 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 077480-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом введення відправленого їй через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора G0593 на номер телефону НОМЕР_3 .

Вказаний номер телефону міститься в Анкеті клієнта в особистому кабінеті позичальника.

Так, 29.12.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі - Кредитодавець, Позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позичальник, Відповідач) укладено договір № 077480-КС-001 про надання кредиту в електронній формі (далі - Договір).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Порядок використання електронного підпису банками, іншими особами, що здійснюють діяльність на ринках фінансових послуг, державне регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк, операторами платіжних систем та/або учасниками платіжних систем, технологічними операторами платіжних послуг визначається Національним банком України. Порядок використання електронного підпису учасниками ринків капіталу та професійними учасниками організованих товарних ринків визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку. (стаття 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно статті 8 вищевказаного закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

У справі №524/5556/19 від 12.01.2021 Верховний Суд зазначив, що оскільки оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Суд зазначає, що одноразовий ідентифікатор, якими підписаний Договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам Закону України «Про електронну комерцію», а тому належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення Договору між сторонами.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 1 Договору, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 15000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особами-підприємцям (надалі - Договір).

Тип кредиту: Кредит. Строк кредиту: 16 тижнів. Процентна ставка: в день 0,52799800%, фіксована. Загальний розмір наданого кредиту: 15000,00 грн. Термін дії Договору «до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором».

Пунктом 3 Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту.

Відповідно до п. 5 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити Плату за користування кредитом із урахуванням наведеного у договорі Графіку обов`язкових платежів.

На виконання умов Договору, 29.12.2019, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» перерахувало на рахунок відповідачки зазначені в Анкеті кредитні кошти в сумі 15000,00 грн.

Факт перерахування грошових коштів підтверджується також випискою по картковому рахунку відповідачки, наданою АТ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 13.09.2023.

Крім того, на виконання ухвали суду від 13.09.2023 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надав суду лист №20.1.0.0.0/7-230925/74920 від 28.09.2023, відповідно до якого підтвердив інформацію щодо належності картки № НОМЕР_1 відповідачу по справі, а також виписку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по картці № НОМЕР_1 за період з 29.12.2019 по 21.10.2021, якою підтверджується отримання відповідачем кредитних коштів від позивача та користування ним цією карткою.

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», відповідачка взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином не виконала, а лише частково сплатила заборгованість на суму 7010,00 грн, внаслідок чого станом на 10.07.2023 утворилась заборгованість за Договором в розмірі 17380,01 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 11996,11 грн; суми прострочених платежів по процентах - 5383,90 грн.

Позивачем до матеріалів справи надано розрахунок заборгованості (а.с.13-14).

Оскільки відповідач не виконав грошового зобов`язання, то позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за наданим кредитом/тіло кредиту, заборгованості за процентами.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Перевіривши розрахунок процентів, суд зазначає, що їх нарахування за період з 29.12.2019 по 09.01.2023 в загальній сумі 5383,90 грн, з урахуванням часткової оплати відповідача, відповідає даті фактичного надання кредитних коштів та даті закінчення строку кредитування, а також розміру і порядку розрахунку.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 ГПК України на підтвердження сплати відповідачем позивачу заборгованості по кредиту у розмірі 11996,11 грн та заборгованості по процентам у розмірі 5383,90 грн.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено Кредитний договір. Позивач зобов`язання з кредитування виконав. В той же час, відповідач свої зобов`язання з оплати кредиту, процентів не виконав, чим порушив умови Кредитного договору та вищезазначені норми матеріального права та змусив позивача звернутись до суду з даним позовом.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Отже, відповідач, в порушення вищезазначених норм законодавства та умов Договору, не здійснив повернення кредиту в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 11996,11 грн прострочених платежів по тілу кредиту та 5383,90 грн прострочених платежів по процентах є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені повністю, то на відповідача покладаються витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2147 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до відповідача: Фізичної особи - ОСОБА_1 про стягнення 17380 грн 01 коп. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133, ) 11996 грн 11 коп. заборгованість за кредитом, 5383 грн 90 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2147 грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

У зв`язку з відпусткою судді Резніченко О.Ю. з 09.10.2023 по 22.10.2023 та з участю з 23.10.2023 по 27.10.2023 у заходах з підвищення кваліфікації повне судове рішення складено 30.10.2023.

Суддя О.Ю. Резніченко