ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27 жовтня 2023 року Справа № 903/1105/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., розглянувши (без виклику сторін) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО АГРО» про забезпечення позову (до його подання) від 24.10.2023,

в с т а н о в и в:

25.10.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО АГРО» через систему «Електронний суд» надіслало заяву про забезпечення позову від 24.10.2023, у якій просить накласти арешт на кошти та рухоме/нерухоме майно, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ДС ОІЛ» в межах ціни позову 11468617,00 грн.

У відповідності до вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову, у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що у разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Як випливає із змісту заяви від 24.10.2023, ТзОВ «ЗЕРНО АГРО» має намір звернутися до суду з позовом про стягнення із ТзОВ «ДС ОІЛ» 11468617,00 грн. заборгованості за товар, переданий на підставі договору поставки №1104/1 від 11.04.2022.

У заяві про забезпечення позову заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО АГРО" посилається на те, що грошові кошти, які належать ТзОВ «ДС ОІЛ» на момент пред`явлення позову до нього можуть зменшитись або зникнути в подальшому на момент виконання рішення, оскільки товариство є суб`єктом господарювання, здійснює господарську діяльність та може витратити грошові кошти, за рахунок яких може бути виконане рішення суду у разі можливого задоволення позову.

Окрім цього, заявник звертає увагу на те, що згідно з інформацією з електронного сервісу YOUCONTROL ТзОВ «ДС ОІЛ» є юридичною особою, що здійснює підприємницьку діяльність в напрямку 10.41. Виробництво олії та тваринних жирів, чистий прибуток якого за 2022 рік становить всього 26758300 грн., основних засобів на початок 2023 року було 6 671 000 грн., що майже вдвічі менше суми, що підлягає стягненню. З інформації з ж того ж ресурсу, ТзОВ «ДС ОІЛ» володіє тільки 4 транспортними засобами, що були придбані в серпні 2022 року, тобто в період вже наявної заборгованості перед заявником по специфікації №2. Відповідно до відомостей з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ідентифікаційним кодом юридичної особи - за Товариством з обмеженою відповідальністю «ДС ОІЛ» рахується нерухоме майно, за двома адресами: 1. Волинська область, Горохівський район, с. Губин Перший, вулиця Молодіжна, будинок 60; 2. Волинська область. Луцький район, смт. Сенкевичівка, вулиця Привокзальна, будинок 90. Нерухоме майно №1 - іпотечне майно.

У заяві заявник вказує, що ТзОВ «ДС ОІЛ» купило нерухоме майно №2 за договором купівлі-продажу від 10.08.2023 вже в період існування всієї заборгованості перед заявником.

Заявник посилається також на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДС ОІЛ» має беззаперечну можливість в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності.

У зв`язку з цим вважає, що є правові підстави для накладення в межах ціни позову арешту на кошти та рухоме/нерухоме майно, які належать ТзОВ «ДС ОІЛ», та будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали про забезпечення позову.

ТзОВ «ДС ОІЛ» надіслало до суду заяву від 26.10.2023, у якій просить відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову та вирішити питання щодо зустрічного забезпечення.

Оцінивши наведені заявником доводи та дослідивши надані на підтвердження цих доводів докази, врахувавши наявність зв`язку між заходами забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти ТзОВ «ДС ОІЛ» і предметом майбутнього спору, співмірність й адекватність, суд дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти та рухоме/нерухоме майно, які належать ТзОВ «ДС ОІЛ» в межах ціни позову.

При цьому судом враховано, що ТзОВ «ЗЕРНО АГРО» має намір звернутися до суду з позовом про стягнення із ТзОВ «ДС ОІЛ» 11468617,00 грн. заборгованості за товар, переданий на підставі договору поставки №1104/1 від 11.04.2022.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.08.2023 у cправі №922/875/23 викладено правову позицію про те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

У цій же постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив про те, що можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду, у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник надав копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 06.10.2023, з якої вбачається, що ТзОВ «ДС ОІЛ» є власником нерухомого майна за двома адресами: 1. Волинська область, Горохівський район, с. Губин Перший, вулиця Молодіжна, будинок 60; 2. Волинська область. Луцький район, смт. Сенкевичівка, вулиця Привокзальна, будинок 90.

Отже, ТзОВ «ДС ОІЛ» як власник нерухомого майна може у будь-який момент розпорядитися як належним йому майном, так і коштами, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Нерухоме майно, яке знаходиться адресою: Волинська область, Горохівський район, с. Губин Перший, вулиця Молодіжна, будинок 60 - іпотечне майно.

Для державної реєстрації права власності на об`єкт будівля вагової з паливною було подано договір купівлі-продажу, серія та номер 2586, виданий 10.08.2023, видавник: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гловацька А.В., що, враховуючи наведені заявником обставини укладення договору, підписання специфікацій і виконання сторонами зобов`язань за договором, свідчить про купівлю ТзОВ «ДС ОІЛ» майна у період виникнення заборгованості.

Обтяження майна іпотекою свідчить про те, що у випадку задоволення позову, виконання судового рішення, з огляду на розмір заборгованості ТзОВ «ДС ОІЛ», може бути утруднене, оскільки позивач буде не в змозі задовольнити свої вимоги за рахунок майна відповідача.

За умови неможливості встановити на момент розгляду заяви про забезпечення позову достатність чи недостатність грошових коштів, що належать ТзОВ «ДС ОІЛ», і які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 11468617,00 грн. доцільно накласти арешт на майно ТзОВ «ДС ОІЛ» саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22.

З огляду на викладене, оцінивши обґрунтованість доводів ТзОВ «ЗЕРНО АГРО» щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом майбутньої позовної вимоги, суд дійшов висновку про наявність правових підстави для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову на підставі ст.137 ГПК України шляхом накладення арешту на кошти та рухоме/нерухоме майно, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ДС ОІЛ» в межах ціни позову 11468617,00 грн.

Невжиття запропонованих ТзОВ «ЗЕРНО АГРО» заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Задовольняючи заяву, суд враховує також, що відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №911/1695/18, обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи положення ст. 141 ГПК України, на час прийняття цієї ухвали відсутні відомості, достатні для припущення про ймовірність виникнення збитків у ТзОВ «ДС ОІЛ», щодо якого вживаються заходи, а тому суд не вбачає необхідності вжиття зустрічного забезпечення, а тому клопотання ТзОВ «ДС ОІЛ» про зустрічне забезпечення до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (ч.1). Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів (ч.2). Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (ч.4).

Керуючись ст.ст. 136 - 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО АГРО» про забезпечення позову (до його подання) від 24.10.2023 задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ДС ОІЛ" (Україна, 43005, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, проспект Перемоги, будинок 15, ), які знаходяться на всіх рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС ОІЛ" (Україна, 43005, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, проспект Перемоги, будинок 15, ) в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ДС ОІЛ" (Україна, 43005, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, проспект Перемоги, будинок 15, ), у межах ціни позову 11468617 грн.

3. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішити у порядку, встановленому ст. 145 ГПК України.

4. Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання.

5. Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, та є виконавчим документом відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

6. Строк пред`явлення ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову до виконання становить три роки - до 28.10.2026 року.

7. Стягувачем за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО АГРО» (65016, Одеська область, місто Одеса, вулиця Літературна, будинок 8, прим. 6, ).

8. Боржником за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "ДС ОІЛ" (Україна, 43005, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, проспект Перемоги, будинок 15, ).

Відповідно до ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає оскарженню в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд в строки визначені ст. 256 ГПК України.

Оскарження ухвали про вжиття заходів забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала підписана 27.10.2023.

Суддя І. О. Якушева