ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/18932/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О.В. - головуючого, Білоуса В.В., Огородніка К.М.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва (суддя - С.В. Балац) від 10.02.2022

та постанову Північного апеляційного господарського суду (головуючий - О.О. Євсікова, судді: О.В. Попікова, В.А. Корсак) від 17.08.2022

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 11 083 грн 67 коп.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. 16.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (далі - Позивач) звернулося з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - Відповідач, МТСБУ) про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість в сумі 11 083 грн 67 коп. за договором страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/5556201 (далі - Договір).

1.2. Позовна заява мотивована простроченням виконання зобов`язань за Договором щодо виплати Позивачу страхового відшкодування, внаслідок чого Відповідач має сплатити спірні суми (3 % річних, інфляційних втрат та пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло у страховика - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (далі - ПАТ "СК Україна"), та перейшло до Відповідача через недостатність коштів ПАТ "СК Україна" внаслідок його банкрутства та ліквідації, який є учасником Відповідача; тоді як право вимоги за Договором Позивач набув від первісного кредитора внаслідок низки правочинів з відступлення прав вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування.

1.3. 05.01.2022 Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про застосування до спірних правовідносин позовної давності та просив відмовити у задоволенні позовних вимог до Відповідача.

1.4. 11.01.2022 Позивач у клопотанні просив визнати поважними причини пропуску позовної давності через відсутність єдності судової практики в аналогічних правовідносинах до ухвалення касаційним судом постанови у справі № 910/14293/19, внаслідок чого Позивач був позбавлений ефективного судового захисту.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. 10.02.2022 Господарський суд міста Києва прийняв рішення (залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022) про задоволення позову та стягнення з Відповідача на користь Позивача 4 293 грн 54 коп. пені, 1 188 грн 54 коп. - 3 % річних, 5 601 грн 59 коп. - інфляційних витрат, а також сум судових витрат : 2 270 грн 00 коп. - судового збору та 500 грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

2.2. Судові рішення мотивовані наявністю підстав для сплати Відповідачем замість ПАТ "СК Україна", визнаного банкрутом та ліквідованого учасника Відповідача, спірних сум 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих на суму шкоди, що складає страхове відшкодування та підлягала відшкодуванню ПАТ "СК Україна" як страховиком внаслідок настання страхового випадку (дорожньо-транспортної пригоди за участі особи, застрахованої ПАТ "СК Україна"), оскільки МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, як суми, що є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності мотивована відсутністю пропуску цього строку через виникнення у Позивача, як правонаступника потерпілого, права вимоги до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика з моменту ліквідації такого страховика за ухвалою суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події, як помилково вважає Відповідач.

3. Встановлені судами обставини

3.1. 30.06.2015 о 15 год. 00 хв. у місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "БМВ", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "ФОРД" реєстраційний номер НОМЕР_2 .

3.2. Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 07.05.2015 у справі № 760/12500/15-п ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

3.3. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "ФОРД" реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_3 .

3.4. Відповідно до наявного в матеріалах справи полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5556201 (Договір) цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "БМВ", реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП, була застрахована ПАТ "СК Україна".

Згідно зі звітом від 30.07.2015 № 151-Я матеріальний збиток, завданий автомобілю "ФОРД", реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 19 956 грн 87 коп.

3.5. Між ОСОБА_2 , як первісним кредитором, та фізичною особою-підприємцем Шиян Д.С., як новим кредитором, укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування від 20.04.2016, за умовами пунктів 1.1, 1.3 якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор прийняв і зобов`язався оплатити первісному кредитору всі права вимоги, що виникли у первісного кредитора у зв`язку з фактом настання вказаного вище ДТП. Загальна сума боргу (страхове відшкодування), право вимоги сплати якого передається новому кредиторові первісним кредитором складає 17 174 грн 14 коп.

3.6. Між Позивачем, як фактором та фізичною особою-підприємцем Шиян Д.С., як клієнтом, укладено договір про надання фінансових послуг факторингу від 30.04.2015 № 5/30-04/2016 (далі - Договір факторингу), згідно з пунктами 1.1, 1.2 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до Додатку № 1 до цього договору. В силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

За умовами пунктів 1.3, 1.4 Договору факторингу загальна сума боргу, яка передана фактору клієнтом за цим договором, складає 516 079 грн 30 грн. Зобов`язана особа (боржник): відповідно до Додатку № 1 до цього договору (пункт 1 вказаного додатку - Ходаківська О.О.); ПАТ "СК Україна"; відповідач) в порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

3.7. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПАТ "СК Україна".

19.09.2018 Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до ПАТ "СК Україна".

19.10.2018 Позивач подав уточнення до заяви про грошові вимоги до ПАТ "СК Україна" у справі № 910/842/18, які стосувались детального розрахунку заборгованості ПАТ "СК Україна" перед Позивачем.

3.8. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 Позивача визнано кредитором ПАТ "СК Україна" першої черги на суму 9 547 674 грн 57 коп., четвертої черги на суму 3 916 198 грн 78 коп. та шостої черги на суму 1 835 120 грн 95 коп. (загальна сума грошових вимог - 15 298 994 грн 30 коп.).

3.9. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 постановлено ліквідувати ПАТ "СК Україна", у зв`язку з неможливістю виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

3.10. Позивач 09.09.2019, у зв`язку з ліквідацією ПАТ "СК Україна", звернувся до Відповідача із заявою про виплату боргу.

Відповідач прийняв рішення про часткову виплату суми страхового відшкодування за Договором: в сумі 17 174 грн 14 коп., яке виконане Відповідачем 02.10.2019. Залишок склав спірну суму: пені 4 293 грн 54 коп., 1 188 грн 54 коп. - 3 % річних та 5 601 грн 59 коп. - інфляційних втрат.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1. 07.09.2022 Відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

4.2. Ухвалюючи про відкриття касаційного провадження за скаргою Відповідача з перегляду судових рішень у цій малозначній справі, Суд виходив з аргументів скаржника, зокрема, що справа має виняткове значення для Відповідача - щодо його відповідальності за порушення грошового зобов`язання страховика - члена МТСБУ, касаційна скарга стосується питання права, яке має значення для невизначеного кола осіб у сфері виконання обов`язків страховиків - членів МТСБУ, та фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики у сфері виконання обов`язків страховиків членів МТСБУ.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1. Згідно з аргументами касаційної скарги підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі є положення пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України - необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19, який суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц (провадження 14-27цс21) щодо меж відповідальності МТСБУ у відшкодуванні шкоди замість страховика-члена МТСБУ, визнаного банкрутом та ліквідованого, а тому суди в оскаржуваних рішенням дійшли неправильного висновку щодо застосування положень пункту 20.3 статті 20 та підпункту "ґ" пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) та статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тоді як Відповідач у спірних правовідносинах не є учасником деліктних правовідносин, не є правонаступником ліквідованого страховика - ПАТ "СК Україна", не визнаний боржником/правонаступником боржника у справі про банкрутство цього страховика, а тому не має відповідати за ті порушення/прострочення грошового зобов`язання у деліктних зобов`язаннях, які допустив вказаний ліквідований страховик, внаслідок чого визнані у справі про банкрутство грошові вимоги Позивача до ПАТ "СК Україна", зокрема і на спірну у цій справі суму, у разі їх незадоволення, є погашеними відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ухвали від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 про ліквідацію вказаного страховика.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

6.1. Позивач у відзиві на касаційну скаргу заперечує вимоги та аргументи в касаційній скарзі з підстав, що загалом аналогічні мотивам в оскаржуваних судових рішеннях, уточнюючи про відсутність підстав для касаційного оскарження цих рішень у цій справі.

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо меж обов`язків Моторно (транспортного) страхового бюро України за договором страхування у разі недостатності коштів та майна ліквідованого страховика

7.1. Предметом спору стали спірні суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нараховані Позивачем на суму страхового відшкодування, що підлягало виплаті внаслідок завдання шкоди дорожньо-транспортною пригодою та зобов`язання з виплати якого потерпілій особі не виконав ліквідований страховик - ПАТ "СК Україна" (що є учасником МТСБУ), щодо якого встановлена недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами страхування, у тому числі за Договором, право вимоги за яким набув Позивач.

При цьому суди встановили відсутність між сторонами спору щодо суми відшкодування шкоди за Договором, яку МТСБУ виплатило Позивачу на його вимогу (пункт 3.10).

7.2. Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

7.3. Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

7.4. Наслідки прострочення страховиком відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, визначені нормами статті 36 Закону, згідно з пунктом 36.5 якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

7.5. Крім цього частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

7.6. Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

7.7. За змістом положень пунктів 20.1-20.3 статті 20, пункту 41.1 статті 41 Закону: виходячи з наведених висновків щодо наслідків прострочення грошового зобов`язання та враховуючи визначений Законом порядок виконання зобов`язань страховика, що ліквідується, що мало місце у спірних правовідносинах (пункти 3.7-3.9), який (порядок) наведений в статті 20 Закону, у поєднанні з наведеним в підпункті 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону одним з основних завдань МТСБУ, яким є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом, а також у взаємозв`язку з визначеними в статті 41 цього Закону правилами та умовами відшкодування шкоди (здійснення регламентних виплат) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (централізованих страхових резервних фонді), Суд доходить висновку, що:

- МТСБУ не є правонаступником ліквідованого страховика у розумінні статті 512 ЦК України, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування;

- МТСБУ лише здійснює відшкодування шкоди за зобов`язаннями страховика за договорами страхування відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо коштів / майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не несе відповідальності за прострочення виконання страховиком, а не МТСБУ, грошового зобов`язання з виплати відшкодування;

- положення Закону не містять правових підстав покладення на МТСБУ такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до пункту 20.1 статті 20 Закону, а отже, і не містить правових підстав відповідальності МТСБУ за неналежно виконаними/невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України;

- у МТСБУ виникає передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми лише у разі прострочення МТСБУ виконання грошового зобов`язання зі здійснення регламентної виплати;

- за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини МТСБУ пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі Бюро має обов`язок сплатити її.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо меж обов`язків МТСБУ за договірними зобов`язаннями ліквідованого страховика, сформульованої в постанові від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21 (Провадження № 12-44гс22).

7.8. Підставою нарахування спірних сум 3 % річних, інфляційних втрат, пені у спірних правовідносинах стало невиконання ліквідованим страховиком (ПАТ "СК Україна") зобов`язання з виплати страхового відшкодування у встановлений строк до моменту порушення щодо нього провадження у справі про банкрутство, тоді як установлені судами у цій справі обставини не свідчать, що МТСБУ з моменту набуття ним обов`язку із здійснення регламентної виплати допустило прострочення виконання цього зобов`язання.

А тому відсутні підстави для покладення на Відповідача (МТСБУ) обов`язку із відшкодування пені, а також 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих Позивачем у зв`язку із невиконанням ліквідованим страховиком зобов`язання за Договором, а протилежні висновки судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні положень Закону.

7.9. Дійшовши наведеного висновку, Суд не погоджується також з висновками в оскаржуваних рішеннях про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності через недопущення Позивачем при зверненні із вимогами у цій справі пропуску позовної давності, про застосування якої у спірних правовідносинах заявив Відповідач (пункт 1.3 цієї постанови), оскільки відсутнє порушене Відповідачем право Позивача у цих правовідносинах (пункти 7.7, 7.8) виключає застосування до спірних правовідносин позовної давності, так як за змістом статей 256, 261, 267 ЦК України позовна давність та наслідки її спливу застосовуються, якщо вимоги визнано судом обґрунтованими - за наявності порушеного права.

7.10. Таким чином висновки в оскаржуваних судових рішеннях про задоволення позовних вимог з підстав наявності підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача спірних сум 3 % річних, інфляційних втрат та пені за порушення зобов`язання, яке було допущено страховиком-учасником МТСБУ, однак не Відповідачем (МТСБУ), зроблені з порушенням норм матеріального права - пунктів 20.1-20.3 статті 20, пункту 36.5 статті 36, пункту 41.1 статті 41 Закону, статей 512, 625 ЦК України.

7.11. У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 3 частини першої статті 308 та статті 311 ГПК України Суд доходить висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з прийняттям нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

7.12. Дійшовши висновку про задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог, тобто на користь Відповідача, понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг покладаються на Позивача.

7.13. Щодо заявлених Відповідачем у заяві про поновлення касаційного провадження вимог здійснити розподіл судових витрат та стягнути з Позивача на користь Відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн 00 коп. то Суд зазначає про таке.

7.14. Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

7.15. Відповідач на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом касаційної скарги на суму 2000 грн 00 коп. надав у справі: копію договору від 12.10.2021 № 4.1/12-10/2021 укладеного з Адвокатським об`єднанням "ІНС.ЛОУ ГРУП" про надання послуг в сфері права, копію додаткової угоди від 28.12.2021 до договору від 12.10.2021 № 4.1/12-10/2021, копію додаткової угоди від 29.11.2021 № 682 до договору від 12.10.2021 № 4.1/12-10/2021.

Зі змісту додаткової угоди від 29.11.2021 № 682 до договору від 12.10.2021 №4.1/12-10/2021 вбачається, що замовник передав, а виконавець прийняв завдання на ведення від імені замовника справи № 670/21 (62499) (номер регламентної справи в ЦБД) за позовом Позивача до Відповідача із сумою позову 13 353 грн 67 коп. (що включає, за доводами заявника, ціну позову 11 083 грн 67 коп. та судовий збір 2 270, 00 грн) та вартістю відповідних послуг у розмірі 2 000 грн 00 коп.

7.16. Згідно з частиною третьою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

7.17. Отже, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

7.18. У цій справі Позивач не подав клопотання про зменшення розміру витрат Відповідача на професійну правничу допомогу чи інших заяв щодо неспівмірності таких витрат зі складністю справи, ціною позову тощо.

7.19. Враховуючи наведене, Суд вважає доведеним понесення Відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі. Відтак вимоги Відповідача про покладення на Позивача вказаних судових витрат підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022 у справі № 910/18932/21 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення: у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 11 083 грн 67 коп. відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10, ідентифікаційний код 37686922) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ідентифікаційний код 21647131) - 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги та 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський

Судді В.В. Білоус

К.М. Огороднік