ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2023 Справа № 914/537/23

м.Львів

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГТС РІТЕЙЛ ГАЛИЧИНА», м.Львів

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Дзудзило Романа Васильовича, с.Підбірці Львівський район Львівської області

про стягнення 87425,97 грн заборгованості

Суддя Кітаєва С.Б.

За участю секретаря Сосницької А.А.

Представники сторін:

від позивача: Дикун Д.А.-представник

від відповідача: Попівняк Н.М. - представник

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГТС РІТЕЙЛ ГАЛИЧИНА» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Дзудзило Романа Васильовича про стягнення 87425,97 грн заборгованості, з якої: 43800,00 грн - основний борг, 18449,55 грн - пені, 6280,00 грн - штраф, 11947,28 грн - інфляційні втрати, 6949,14 грн - 15 % річних.

Хід розгляду справи викладено у відповідних ухвалах суду у справі та протоколах судових засідань.

Під час підготовчого провадження сторонами було подано до справи наступні документи:

15.03.2023, за вх.№6518/23, від позивача надійшли письмові пояснення.

27.03.2023, за вх.№7626/23, від позивача надійшла заява про доповнення позову його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин.

10.04.2023, за вх.№8856/23, від представника відповідача поступив відзив.

28.04.2023, за вх.№10517/23, від позивача надійшла відповідь на відзив з доказами надіслання відповідачу.

08.05.2023, за вх.№11410/23, від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.

При розгляді справи по суті в судових засіданнях оголошувалась перерва та розгляд справи відкладався, що відображено протоколах судових засідань та відповідних ухвалах суду справі.

В судове засідання 13.09.2023 з`явився представник позивача, надав пояснення по суті спору, просив позов задоволити.

В судове засідання 13.09.2023 з`явився представник відповідача, позовні вимоги заперечив.

В судовому засіданні 13.09.2023 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позиція позивача.

Позивач позов обґрунтовує неналежним виконання відповідачем умов Договору № ЕПК/РО1/20/01 поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт від 01.09.2020 в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару у розмірі 43800,00 грн. Також, за порушення умов зазначеного договору позивачем нараховано відповідачу 11947,28 грн інфляційних втрат, 6949,14 грн п`ятнадцяти відсотків річних, 18449,55 грн пені та 6280,00 грн штрафу.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнає, що між ним та Позивачем був укладений договір № ЕПК/РО1/20/01 поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт від 01.09.2020, однак позов заперечує з наступних підстав.

Розрахунки за отриманий товар відповідач проводив за Лімітною схемою, а не за Стандартною схемою. Всі виставлені відповідачу рахунки були оплачені за Лімітною схемою, що підтверджується платіжними інструкціями наданими самим позивачем.

Відповідач підтверджує факт надання позивачем пластикових електронних паливних карток, однак стверджує, що в 2022 році такими не користувався із-за недіючої роботи програмного забезпечення чи інших причин пов`язаних з діяльністю позивача.

Стверджує, що отримання товару відбувалось наступним чином: автомобіль відповідача під`їжджав до АЗС позивача (відповідач безпосередньо дзвонив на вказане АЗС, говорив необхідну кількість отримання пального та особисто надавав дозвіл на його отримання) де автомобіль заправлявся та водій розписувався у відомості, наявній на вказаній АЗС, у якій зазначав час, марку та номерний знак автомобіля, дані водія, кількість пального, тощо. Після того представник позивача надавав рахунок відповідачу за яким останнім здійснювалась оплата за товар.

Факт невикористання пластикових електронних паливних карток, як вважає відповідач, підтверджується відомостями наявними на офіційному сайті ТОВ «НД Продакшн», згідно з якими в списку АЗС діючої мережі терміналів прийому паливних карток системи CD-САRD (компанії «НД ПРОДАКШН» і партнерських організацій-емітентів) відсутні АЗС, що належать позивачу. (зазначений список додає до відзиву), а відтак за твердженнями відповідача наданий до позову позивачем «Обіг по обслуговуванню» використання паливних карток системи CD-САRD відповідачем слід визнати недопустимим доказом.

Подані позивачем видаткові накладні, на думку відповідача, є неналежними та недопустимими доказами, оскільки у графі "отримав" відсутній підпис уповноваженої особи відповідача, внаслідок чого неможливо ідентифікувати особу, якій передавався зазначений в накладних товар.

При цьому, стосовно видаткових накладних, надісланих позивачем на адресу відповідача, то останній визнає, що такі дійсно ним отриманні, однак відповідач не погодився з їх змістом, зазначає, що спілкувався (контактував) з представником позивача по телефону з цього приводу, і саме цим пояснює непідписання видаткових накладних та неповернення їх позивачу.

Крім того зауважує, що раніше відповідач не отримував вказаних видаткових накладних, та з незрозумілих йому причин позивач скерував видаткові накладні відповідачу 23.12.2022, через 10 місяців після поставки товару.

Крім того відповідач вважає, що не відповідають дійсності викладені в позовній заяві відомості щодо підписання сторонами Акту звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2022 - 22.12.2022, згідно з яким станом на 22.12.2022 є заборгованість на користь позивача в розмірі 43800 гривень, оскільки долучена до позовної заяви копія такого Акту не містить підпису та печатки відповідача.

Окремо відповідач звертає увагу на реєстрацію податкових накладних, наданих позивачем, а саме податкової накладної №172 від 18.02.2022 на суму 36144,86 гривень. Згідно квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за №, така податкова накладна зареєстрована 20.09.2022. Податкова накладна №173 від 22.02.2022 на суму 26655,14 гривень зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних за № - 20.09.2022.

За наведеного посилається на п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, де встановлено граничні строки реєстрації податкової накладної та розрахунків коригування до них у Єдиному реєстрі податкових накладних та на ч.8 ст.9 закону України «Про бухгалтерський облік» де зазначено, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Поряд з цим, відповідач зазначає, що не скористався податковим кредитом за сформованими податковими накладними №172 від 18.02.2022 та №173 від 22.02.2022, тому, що такі не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних до 20.09.2022, а в подальшому такі не надсилались відповідачу, щоб останній міг сформувати і використати на їх підставі податковий кредит.

Посилається на те, що станом на момент підготовки відзиву за допомогою програмного забезпечення «М.Е.Dос», яке призначене для подання звітності до контролюючих органів та обміну юридично значущими первинними документами між контрагентами в електронному вигляді, перевіряв наявність зареєстрованих позивачем податкових накладних №172 від 18.02.2022 та №173 від 22.02.2022, контрагентом у яких виступає відповідач, однак такі в Єдиному реєстрі податкових накладних відсутні, а тому відповідач ставить під сумнів такі докази.

Також стверджує, що за податковими накладними №173 від 10.01.2022 на суму 822грн., №598 від 31.01.2022 на суму 29990грн., №161 від 08.02.2022 на суму 27366,05грн, №186 від 09.02.2022 на суму 16258грн., №291 від 14.02.2022 на суму 93762,48грн, які Позивачем були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у передбачений Податковим кодексом України граничний строк, Відповідачем здійснено оплату за поставлений товар в повному обсязі.

На підставі зазначеного Відповідач приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджують факт передання йому товару, тобто факт здійснення господарської операції - поставки товару,

Не визнаючи основну суму заборгованості перед Позивачем - Відповідач, відповідно, не визнає вимоги щодо стягнення штрафу, пеня, втрати від інфляції, 15% річних та стягнення судових витрат.

У відзиві відповідач зазначає, що орієнтовний розрахунок судових витрат, а саме витрат на правову допомогу складатиме 10000,00 грн.

Позиція позивача у відповіді на відзив.

У відповіді на відзив позивач, заперечуючи доводи відповідача у відзиві, стверджує про наступне.

Згідно Додатку № 1 до Договір поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт № ЕПК/Р02/104/06/20 від 01 вересня 2020 р (факт укладення якого відповідач підтверджує) Покупцем обрана Стандартна схема роботи.

Цим же Додатком до Договору поставки товару підтверджується факт отримання Покупцем електронних пластикових карток, зокрема: ПК000-00503, ПК000-00504, ПК000-00505, ПК000-00506, ПК000-00507, ПК000-00508, ПК000-00509, що визнає і відповідач у Відзиві.

У п. 6.2. Договору сторони погодили, що право власності на товари, отримані в рамках і на підставі цього Договору, переходить до покупця в момент їх безпосереднього отримання на АЗС покупцем (його довіреними особами), підтвердженням чому виступають дані Процесингового центру продавця, або чеки терміналів, що формуються безпосередньо в момент фактичного отримання товарів на АЗС, або видаткові документи, що формуються згідно даних за відповідний період, але не пізніше останнього дня поточного місяця.

Позивачем, на підтвердження передачі (відпуску) товарів було додано до позовної заяви звіт Процесингового центра, в якому відображена кількість палива, яка була реалізована Відповідачу і отримана Відповідачем.

Позивач, користується комп`ютерною програмою «Программное обеспечение «Система управления взаимоотношениями с клиентами «NG-CLUB CRM» («NG-CLUB», «eNGine CRM», модули «Payment System», «Loyalty System», «Coupon System», «WEB Processing System», Топливное приложение «Система управления АЗС»)» на підставі Ліцензійного договору № ФО-129 від 03 серпня 2020 р. з ФОП Максимчук Ігор Миколайович. Право власності Максимчука Ігоря Миколайовича, підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір від 02.05.2019 року № 88109.

Інші програми ND-CARD з іншими постачальниками не використовувались позивачем.

Позивач зазначає, що здійснивши перевірку відомостей за посиланням відповідача: https://www.ngclub.com/index 1.htm 1, а також власну перевірку перейшовши на інше посилання https://www.ng-club.com/index3.html, прийшов до висновку, що відомості про сайт за вказаними посиланнями є для власників безконтактної паливної картки компанії «НАФТЕГАЗ ПЕК», однак позивач не користується паливними картками компанії «НАФТЕГАЗ ПЕК». Крім того розміщення АЗС в списку, є правом, а не обов`язком, про що відповідач не зазначив у своєму відзиві.

Відтак на переконання позивача, твердження відповідача про невикористання паливних карток у договірних взаємовідносинах між позивачем та відповідачем є недоведеним, а докази на які посилається відповідач є недостовірними та створюють хибне уявлення про фактичні обставини справи.

Позивач зазначає, що відповідач у відзиві, не заперечує про реєстрацію податкових накладних № 173 від 10.01.2022 р., № 598 від 31.01.2022 р., № 161 від 08.02.2022 р., № 186 від 09.02.2022 р., № 291 від 14.02.2022 р. на загальну 168 198,53 грн. в тому числі ПДВ 20 % 28 033,09 грн.

Щодо тверджень відповідача про відсутність в Реєстрі зареєстрованих позивачем податкових накладних №172 від 18.02.2022 р. на загальну суму 36144,86 грн. у тому числі ПДВ 20 % 6 024,14 грн. та № 173 від 22.02.2022 р. на загальну суму 26 665,14 грн. у тому числі ПДВ 20 % 4 442,52 грн., то позивачем було зроблено запит до Єдиного реєстру податкових накладних та було отримано Витяг з Єдиного реєстру податкових накладних № 112581 на запит від 24.04.2023 № 112581, який підтверджує реєстрацію позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних № 172 від 18.02.2022 р. на загальну суму 36 144,86 грн. у тому числі ПДВ 20 % 6 024,14 грн. та №173 від 22.02.2022 р. на загальну суму 26 665,14 грн. у тому числі ПДВ 20 % 4 442,52 грн.

Відтак позивач вважає, за твердженням відповідача про те, що ним не було отримано зареєстрованих податкових накладних не було надано жодних доказів.

Позивач підтверджує, що згідно платіжних документів, що підтверджується банківськими виписками від 11.01.2022 p., 01.02.2022 p., 08.02.2022 p., 09.02.2022 p., 15.02.2022 p., 17.02.2022 p., 22.02.2022 p., 24.02.2022 p., 16.03.2022 p., 28.03.2022 p., 06.04.2022 p., 21.04.2022 p., 27.07.2022 p. (додано до матеріалів справи), загальна вартість коштів які було отримано Позивачем за період 01.01.2022 р. - 22.12.2022 р. складає 187 269,22 грн, в тому числі ПДВ 20% 38 499,75 грн. Відповідач, при здійсненні оплати у призначенні платежу, робив посилання на рахунки на оплату.

Позивач зазначає, що ним направлялися рахунки на оплату на адресу електронної пошти Відповідача (), про що надано відповідні докази.

Позивачем зазначає, що ним направлялись засобами поштового зв`язку (трекінг поштового відправлення 170) видаткові накладні: № 783 від 10 січня 2022 р. на загальну суму 822,00 грн.; № 1737 від 31 січня 2022 р. на загальну суму 29990,00 грн.; № 2401 від 14 лютого 2022 р. на загальну суму 137386,53 грн.; № 2654 від 18 лютого 2022 р. на загальну суму 36144,86 грн.; № 2828 від 22 лютого 2022 р. на загальну суму 26655,14 грн. та Акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2022 - 22.12.2022 р. Однак, відповідачем не повернуто примірники оригіналів видаткових накладних для позивача.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач не погоджується з доводами позивача у відповіді на відзив, зокрема, що на підставі п.5.1. укладеного сторонами договору, обрано Стандартну схему роботи.

Відповідач вважає, що позивач не спростував його доводи, щодо невикористання ним, як покупцем, електронних паливних карток на АЗС постачальника (тобто позивача).

Посилаючись на «Порядок обміну електронними документами з контролюючими органами», затвердженого наказом №557 від 06.06.2017 Міністерства фінансів України (далі Порядок № 557) та на «Порядок заповнення податкової накладної», затвердженого наказом № 1307 від 31.12.2015 Міністерства фінансів України, відповідач оцінює дії позивача на предмет належного оформлення та надіслання податкових накладних в контролюючий орган, а відтак, зокрема, ставить під сумнів реєстрацію податкових накладних №172 від 18.02.2022 та №173 від 22.02.2022 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Щодо скерування видаткових накладних на адресу відповідача, вкотре звертає увагу на те, що позивач скерував видаткові накладні через 10 місяців після поставки товару відповідачу, тобто 23.12.2022, що підтверджується відомостями з Укрпошти. У зв`язку з тим, що відповідач категорично не погодився з поставкою товару згідно з видатковою накладною №2828 від 22.02.2022 на суму 26655,14гривень, та частково згідно з видатковою накладною №2654 від 18.02.2022 на суму 17144,86гривень, тобто на загальну суму 43800гривень, тому відповідач не підписав видаткові накладні та відповідно їх не повернув позивачу.

Обставини справи.

01 вересня 2020 року між ТзОВ "Гройтер Груп", як продавцем, та ФОП Дзудзило Р.В., як покупцем, укладено Договір № ЕПК/РО1/20/01 поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт (надалі - Договір).

Рішенням №5/2022 від 16.06.2022 змінено найменування ТзОВ "Гройтер Груп" на ТзОВ «ГТС Рітейл Галичина».

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що продавець зобов`язується передавати у власність покупця товари на АЗС з використанням ЕПК, а покупець зобов`язується приймати у власність товари та повністю оплачувати їх вартість (ціну), в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі. Покупець гарантує, що кожен хто пред`являє ЕПК для отримання товарів на АЗС вправі отримувати від його імені та за його рахунок товари та гарантує своєчасну та повну оплату отриманих за цим Договором Товарів

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що продавець поставляє покупцю товари на таких умовах: EXW - адреса АЗС, відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів INCOTERMS в редакції 2010 року.

Згідно п. 2.3. Перелік АЗС, на яких здійснюється передача Товарів на підставі цього Договору, надається продавцем та залежить від технічних можливостей продавця здійснювати відпуск (поставку) товарів на АЗС з використанням ЕПК. Перелік АЗС, наведено у Додатку № 2 до цього Договору та може змінюватись протягом строку дії цього Договору, про що продавець письмово повідомляє покупця.

Передача (відпуск) пального продавцем та його приймання (заправка) покупцем здійснюється відповідно до однієї з зазначених схем у п.п. 6.3. або п.п. 6.4. відпуску Товарів, що обирається покупцем відповідно до умов Договору. Передача та приймання Товарів здійснюється при пред`явленні покупцем (його довіреною особою) ЕПК на АЗС (п. 2.4. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору ціна (вартість) товарів, які відпускаються (передаються) продавцем покупцеві в рамках та на підставі цього Договору (надалі також - ціна Товарів) і яка підлягає оплаті покупцем, зазначається продавцем у видаткових накладних/актах приймання-передачі/актах виконаних робіт або чеках терміналів.

Відповідно до п. 5.1. Договору сплата вартості Товарів за Стандартною схемою здійснюється на умовах 100% попередньої оплати від вартості Товару (тобто до моменту фактичного отримання Товару), шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця, зазначений в реквізитах цього Договору або шляхом внесення готівкових коштів до каси продавця на підставі наданого останнім рахунку на оплату.

Згідно п. 5.5 Договору грошові кошти, які отримані від покупця па підставі цього Договору, першочергово направляються на оплату штрафних санкцій, які застосовуються до покупця та погашення заборгованості (у випадку наявності такої), а залишок зараховується як попередня оплата за Товар.

Відповідно до п.6.1 Договору відпуск (передача) Товарів покупцю (його довіреній особі) здійснюється при використанні ЕІІК та при умові повідомлення/введення правильного Коду доступу до ЕПК. У разі виходу з ладу обладнання, фіксувати всі факти підпуску товару у Відомості про відпуск товару з АЗС.

Згідно п. 6.2. Договору передача (відпуск) Товарів відбувається безпосередньо на АЗС. Право власності на Товари, отримані в рамках та на підставі цього Договору, переходить до покупця в момент їх безпосереднього отримання на АЗС покупцем (його довіреними особами), підтвердженням чому виступають дані Процесингового центру продавцяЯ, або чеки терміналів, що формуються безпосередньо в момент фактичного отримання Товарів на АЗС, або видаткові документи, що формуються згідно даних за відповідний період, але не пізніше останнього дня поточного місяця.

У пункті 8.2. Договору сторони погодили, що покупець, як сторона, що неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання (зокрема, несвоєчасно розраховується за поставлений Товар) за цим Договором повинна сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми неналежно виконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення виконання (тобто за кожен день неперерахування цієї суми), а у випадку непогашення грошової заборгованості протягом більш ніж 5 (п`яти) робочих днів з моменту виникнення такої заборгованості, покупець зобов`язаний додатково (окрім пені) сплатити продавцю штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми неналежно виконаного грошового зобов`язання.

Сплата пені та/або штрафу (неустойки) не звільняє винну сторону від обов`язку повністю відшкодувати протилежній стороні усі збитки, завдані невиконанням (неналежним виконанням) своїх грошових зобов`язань за цим Договором. При цьому винна Сторона зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 15% річних, за весь час прострочення оплати. Неустойка (пеня, штраф) підлягають стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (п. 8.4. Договору).

Згідно з п. 8.7. Договору позовна давність за позовами про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється сторонами даного Договору тривалістю в три роки. Нарахування пені та/або штрафу (неустойки) за прострочення виконання зобов`язання припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторона, що підпала під дію форс-мажорних обставин та внаслідок цього була позбавлена можливості належним чином виконувати свої зобов`язання за Договором, зобов`язана негайно (протягом 5 (п`яти) календарних днів) повідомити про їх дію іншу сторону.

Не інформування або несвоєчасне інформування про дію форс-мажорних обставин, позбавляє відповідну сторону посилатись на їх дію (п. 10.4. Договору).

Пунктом 10.6. Договору унормовано, що виникнення форс-мажорної обставини в момент прострочення виконання стороною свого обов`язку за Договором, позбавляє сторону права посилатися на ці обставини як на підстави для звільнення від відповідальності за Договором.

Відповідно до п. 11.11 Договору, він ступає в дію з моменту його підписання сторонами та є чинним до 31 грудня 2020 року, а в частині розрахунків - до їх повного завершення. У разі, якщо за 2 (два) тижні до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін письмово не заявить про своє бажання щодо припинення строку дії Договору, цей Договір вважається автоматично продовженим на 365 календарних днів на таких самих умовах.

Додатком 1 до Договору є «Заява - Анкета», відповідно до якої сторонами погоджено, що передача та прийняття пального здійснюватиметься за Стандартною схемою (СС). Крім того, у Додатку №1 до Договору сторони дійшли згоди, що покупець, підписуючи Додаток № 1, підтверджує отримання від продавця пластикових електронних паливних карт (ЕПК), а саме: ПК000-00503, ПК000-00504, ПК000-00505, ПК000-00506, ПК000-00507, ПК000-00508, ПК000-00509.

Відповідно до п. 6.5. Договору документом, який підтверджує поточний стан значення Залишку суми та/або операцій на особовому рахунку, є операційний Звіт Процесингового центру продавця та/або підсумкова оборотно-сальдова відомість, що складається продавцем (далі - Звіт).

Відповідно до п.1.8 Договору визначено, що звіт - документ , в якому визначається кількість та вартість отриманого пального та/або сплачена вартість за пальне, що формується на підставі даних Процесингового центру. Звіт завіряється печаткою та підписом уповноваженої особи продавця, є звітним документом та його дані приймаються сторонами для здійснення взаєморозрахунків за даним Договором.

Пунктом п. 1.9. Договору визначено, що Процесинговий центр - програмно-апаратний комплекс, в якому в електронному вигляді ведеться облік операцій з використанням ЕПК та розрахунки по відповідним операціям.

Згідно Додатку № 1 до Договору від 01.09.2020 р. покупцем було отримано картки ЕПК, а саме: ПК000-00503, ПК000-00504, ПК000-00505, ПК000-00506, ПК000-00507, ПК000-00508, ПК000-00509.

Згідно даних Процесингового центру продавця, за період 01.01.2022 до 12.12.2022 покупцем було отримано товару 7 396,87 літрів палива та підтверджуються звітом Процесингового центру продавця на суму 231093,405 грн.

До матеріалів справи позивачем додано видаткові накладні: № 783 від 10.01.2022 на суму 822,00 грн; - № 1737 від 31.01.2022 на суму 29990,00 грн; № 2402 від 14.02.2022 на суму 137386,53 грн; №2654 від 18.02.2022 на суму 36144,86 грн; №2828 від 22.02.2022 на суму 26655,14 грн. підписані стороною позивача.

До матеріалів справи також долучено банківські документи (виписки по рахунку, платіжні інструкції), якими підтверджується перерахування відповідачем позивачу 11.01.2022 p., 01.02.2022 p., 08.02.2022 p., 09.02.2022 p., 15.02.2022 p., 17.02.2022 p., 22.02.2022 p., 24.02.2022 p., 16.03.2022 p., 28.03.2022 p., 06.04.2022 p., 21.04.2022 p., 27.07.2022 p. коштів у загальній сумі 187 269,22 грн, в тому числі ПДВ 20% 38 499,75 грн.

До матеріалів справи долучено також складені позивачем податкові накладні з квитанціями про їх реєстрацію.

До матеріалів справи додано докази надіслання рахунків на оплату на адресу електронної пошти відповідача (), а саме рахунків: №15 від 10.01.2022, №94 від 01.02.2022, №111 від 03.02.2022, №121 від 04.02.2022, №132 від 07.02.2022, №142 від 09.02.2022, №147 від 10.02.2022, №163 від 14.02.2022, №172 від 15.02.2022 №203 від 22.02.2022, №215 від 23.02.2022.

З призначення платежів у платіжних інструкціях слідує, що відповідач перераховуючи кошти позивачу вказував їх цільове призначення, а саме чітко зазначав рахунки, які йому були надіслані позивачем на адресу електронної пошти.

23.12.2022 р. Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про сплату боргу № 23/23/1 від 23.12.2022 р. (трекінг поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 170). В претензії позивач вимагав виконання вимоги щодо сплати заборгованості по Договору у повному обсязі протягом 3 робочих днів з моменту отримання даної претензії та повернути підписані зі сторони покупця видаткові накладні № 783 від 10 січня 2022 р., № 1737 від 31 січня 2022 р., № 2402 від 14 лютого 2022 р., № 2654 від 18 лютого 2022 р., № 2828 від 22 лютого 2022 р. та Акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2022 - 22.12.2022 р.

Відповідач отримав претензію 30.12.2022 р. згідно трекінгу Укрпошти. Станом на момент звернення з позовом до суду позивач не отримав від відповідача відповіді на претензію № 23/23/1 від 23.12.2022 р. Відповідачем не було надано вмотивованих зауважень або заперечень щодо видаткових накладних та акту звірки.

Згідно п. 7.4.6. Договору покупець зобов`язаний протягом 3-ох робочих днів з моменту отримання повертати/надіслати продавцю належним чином оформлені накладні документи на Товари, що були надані продавцем та акти приймання-передачі/акти виконаних робіт на поставлені (передані у власність) Товари.

У випадку безпідставного непідписання покупцем документів, визначених у п.7.4.6 договору, останній сплачує штраф у розмірі подвійної розмірі від суми, визначеної в таких документах.

В матеріалах справи наявний Акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2022 - 22.12.2022 року, підписаний зі сторони позивача станом на 22.12.2022 року, у якому зазначено заборгованість відповідача на користь позивача в розмірі 43 800,00 грн.

Пунктом 7.4.7. Договору передбачено, що покупець зобов`язаний підписувати з продавцем за цим Договором акти звірки взаєморозрахунків; або ж направити свої мотивовані зауваження до акту звірки взаєморозрахунків. У випадку не надіслання продавцю підписаних актів звірки взаєморозрахунків або мотивованих зауважень до таких актів - продавець має право вважати, що зі сторони покупця будь-які претензії відсутні й акт звірки взаєморозрахунків вважаються підписаним обома сторонами належним чином.

Позиція суду.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається із описаних обставин справи, між сторонами виникли зобов`язання на підставі Договору від 01.09.2020 № ЕПК/РО1/20/01 поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Додатком 1 до Договору № ЕПК/РО1/20/01 поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карток від 01.09.2020 сторони погодили схему роботи Стандартну, Покупець підписуючи Додаток №1 підтверджує отримання від продавця електронних паливних карток (ЕНК), а саме: ПК000-00503, ПК000-00504, ПК000-00505, ПК000-00506, ПК000-00507, ПК000-00508, ПК000-00509.

Додатком №2 до Договору № ЕПК/РО1/20/01 поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карток від 01.09.2020 сторони погодили перелік АЗС покупця на яких здійснюється відпуск товару.

Згідно п. 2.3. Перелік АЗС, на яких здійснюється передача Товарів на підставі цього Договору, надається продавцем та залежить від технічних можливостей продавця здійснювати відпуск (поставку) товарів на АЗС з використанням ЕПК.

Відповідно до п. 6.5. Договору документом, який підтверджує поточний стан значення Залишку суми та/або операцій на особовому рахунку, є операційний Звіт Процесингового центру Продавця та/або підсумкова оборотно-сальдова відомість, що складається продавцем (далі - Звіт).

В розумінні п.1.8 Договору Звіт - документ, в якому визначається кількість та вартість отриманого пального та/або сплачена вартість за пальне, що формується на підставі даних Процесингового центру.

Процесинговий центр - програмно-апаратний комплекс, в якому в електронному вигляді ведеться облік операцій з використанням ЕПК та розрахунки по відповідним операціям (п. 1.9. Договору).

Згідно даних Звіту Процесингового центру продавця за період з 01.01.2022 по 12.12.2022 кількість отриманого покупцем пального - 7396,87 л, вартість отриманого пального - 231093,405 грн.

Матеріалами справи (виписками з банківського рахунку, платіжними інструкціями) підтверджується проведення відповідачем оплат за товар на загальну суму 187269,22 грн.

23.12.2022 р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про сплату боргу № 23/23/1 від 23.12.2022 р. (трекінг поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 170). В претензії позивач вимагав виконання вимоги щодо сплати заборгованості по Договору у повному обсязі протягом 3 робочих днів з моменту отримання даної претензії та повернення підписаних зі сторони покупця видаткових накладних № 783 від 10 січня 2022 р., № 1737 від 31 січня 2022 р., № 2402 від 14 лютого 2022 р., № 2654 від 18 лютого 2022 р., № 2828 від 22 лютого 2022 р. та Акту звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2022 - 22.12.2022 р.

До претензії було долучено копію звіту Процесингового центру продавця, оригінали видаткових накладних № 783 від 10 січня 2022 р., № 1737 від 31 січня 2022 р., № 2402 від 14 лютого 2022 р., № 2654 від 18 лютого 2022 р., № 2828 від 22 лютого 2022 р. та оригінал Акту звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2022 - 22.12.2022.

У претензії позивач попереджував відповідача, що у разі невиконання заявлених у цій претензії вимог у повному обсязі протягом 3-ох робочих днів з моменту отримання даної претензії Позивач вимушений буде звернутися до господарського суду за примусовим задоволенням його вимог.

Факт надіслання претензії з документами підтверджується описом вкладення у поштове відправлення, фіскальним чеком та накладною зі трекінгом поштового відправлення зі штрихкодового ідентифікатора 170.

Претензія з додатками отримана відповідачем 30.12.2022, що підтверджується відстеження на сайті АТ «Укрпошта за трекінгом поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 170.

Однак, жодних мотивованих заперечень стосовно видаткових накладних чи відображених в них господарських операцій, акту звірки взаєморозрахунків та суми заборгованості, яку вимагав сплатити позивач, відповідач не висловив. Документи, видаткові накладні та акт звірки взаєморозрахунків не підписав та не повернув позивачу.

Відповідно до п.п. 7.4.6, 7.4.7. Договору покупець зобов`язувався протягом 3-х робочих днів повертати продавцю належним чином оформлені накладні документи на товари, що були надані продавцем та акти приймання передачі/акти виконаних робіт на поставлені (передані у власність) товари; підписувати з продавцем за цим Договором акти звірки взаєморозрахунків; або ж направити свої мотивовані зауваження до акту звірки взаєморозрахунків. У випадку не надіслання продавцю підписаних актів звірки взаєморозрахунків або мотивованих зауважень до таких актів - продавець має право вважати, що зі сторони покупця будь-які претензії відсутні й акт звірки взаєморозрахунків вважаються підписаним обома сторонами належним чином.

Жодних зауважень, застережень щодо надісланого Звіту Процесингового центру продавця, щодо господарських операцій за видатковими накладними, надісланих покупцю для оформлення, щодо акту звірки розрахунків у якому відображені видаткові накладні з господарських операцій покупець (відповідач) не висловив. Зворотнього матеріали справи не містять.

Твердження відповідача про те, що він в усній формі (по телефону) висловив свої заперечення стосовно поставки товару, зокрема по накладних № 2654 від 18 лютого 2022 р., № 2828 від 22 лютого 2022 р. судом не приймається до уваги, оскільки відповідач взяв на себе зобов`язання протягом 3-х робочих днів повернути належним чином оформлені видаткові накладні надані продавцем, що ним виконано не було і жодних зауважень, претензій до відображених у видаткових накладених господарських операцій не висловив. Крім того, не висловив мотивованих зауважень до Акту звірки взаєморозрахунків, що відповідно до умов п.7.4.7. Договору свідчить, що Акт вважається підписаним обома сторонами належним чином.

Слід зазначити, що в Акті звірки відображені господарські операції по поставці пального по видаткових накладних № 783 від 10 січня 2022 р., № 1737 від 31 січня 2022 р., № 2402 від 14 лютого 2022 р., № 2654 від 18 лютого 2022 р., № 2828 від 22 лютого 2022 р., які за кількістю поставленого пального, його вартістю відповідають відомостям про кількості та вартості за даними Звіту Процесингового центру.

Окрім того, як встановлено відповідач і не повернув видаткові накладні № 783 від 10 січня 2022 р., № 1737 від 31 січня 2022 р., № 2402 від 14 лютого 2022 р., хоча й здійснив повну оплату вартості товару, яка в цих накладних вказана і яка відображена по господарських операціях в актів звірки взаєморозрахунків та у Звіті Процесингового центру, а тому доводи відповідача про те, що оскільки ним не підписано дві наступні накладні № 2654 від 18 лютого 2022 р., № 2828 від 22 лютого 2022 р., то поставка товару не відбулася, є суперечливими. При цьому, вартість товару по накладній № 2654 від 18 лютого 2022 р, незважаючи на доводи відповідача про неотримання товару по цій накладній, ним була оплачена частково.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 450/2286/16-ц.

Крім того, суд враховує, що у п.6.2 Договору сторони підтвердили, що право власності на товари отримані в рамках та на підставі цього Договору переходить на Покупця безпосередньо на АЗС Продавця і підтвердженням цьому виступають дані Процесингового центру Продавця. Видаткові документи, чеки терміналів, не входять в перелік обов`язкових документів для підтвердження права власності на товари в рамках цього договору, оскільки у п.6.2 Договору сторони узгодили, що такими доказами можуть бути або дані Процесингового центру продавця, або чеки терміналів, або видаткові документи.

За умовами п.7.4.7 непідписання і неповернення актів звірки розрахунків не надіслання відповідачем мотивованих зауважень до цього Акту свідчить що покупець не має жодних претензій до відомостей відображених в Акті (тобто, до відображених акті господарських операцій з поставки товару та його вартості), а відтак вважається, що акт є підписаний обома сторонами належним чином, а за таких обставин слід вважати, що і є підтвердженням наявності заборгованості, її розміру, визнання боржником такої заборгованості.

Крім того, суд взяв до уваги, що оформлення видаткових накладних здійснювалось на підставі відомостей електронної бази даних Процесингового центру, до якої в якому в електронному вигляді заносилися всі факти придбання відповідачем палива на автозаправних станціях з використанням ЕПК. Вказана база ведеться Товариством з обмеженою відповідальністю «ГТС РІТЕЙЛ ГАЛИЧИНА» (з 03.08.2020р.) на підставі ліцензійного договору №ФО-129 від 03.08.2020р, укладеного з ФОП Максимчук І.М.

Згідно відомостей із вказаної електронної бази даних Процесингового центру (Звіту), щодо переліку транзакцій по ЕПК відповідача та кількості отриманого відповідачем пального, на підставі якого було складено видаткові накладні (у тому числі і видаткові накладні № 2654 від 18 лютого 2022 р., № 2828 від 22 лютого 2022 р..) цілком відповідає переліку транзакцій та кількості та вартості пального, що міститься у звіті Процесингового центру. Відповідність даних, на підставі яких складалися видаткові накладні № 2654 від 18 лютого 2022 р., № 2828 від 22 лютого 2022 р. даним у Звіті Процесингового центру, на думку суду, є беззаперечним доказом отримання відповідачем пального саме у кількості та вартості, визначених у накладних № 2654 від 18 лютого 2022 р., № 2828 від 22 лютого 2022 р.

Вказані доводи представник відповідача не спростував.

Основною первинною ознакою будь-якої господарської операції є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання Покупцем видаткових накладних за поставлений по договору товар, за відсутності мотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції. Правові наслідки створює саме господарська операція по поставці товару, а не первинні документи.

Стосовно заперечень відповідача про використання схеми роботи - Лімітної схеми (ЛС), а не Стандартної (СС), то такі спростовуються наступним.

Сторони погодили, що необхідну схему роботи вони вказують в заяві-анкеті, яка є в Додатку №1 до Договору.

Заява-анкета у Додатку №1 містить таблицю у колонці №3 якої чітко вбачаєтеся визначення сторонами схеми роботи Стандартної (СС).

Додаток до Договору підписаний покупцем і продавцем та завірений печатками. Змін в Додаток №1 в частині схеми роботи, - сторони не вносили. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

У п.6.6. Договору сторони погодили, що покупець може змінити схему відпуску товарів шляхом укладення додаткової угоди до цього договору. При цьому покупець сплачує вартість ЕПК, які видаються для взаєморозрахунків згідно до умов додаткової угоди та заяви.

Доказів того, що укладалась додаткова угода до договору щодо зміни схеми відпуску товарів, а також що покупцю видавались нові ЕПК за такою додатковою угодою та, відповідно, до його заяви про зміну схеми відпуску товарів матеріали справи не містять, а тому твердження відповідача про зміну порядку встановленої договором схеми судом не приймаються до уваги.

Доводи відповідача про невикористання ЕПК, у зв`язку із недіючою роботою програмного забезпечення чи інших причин пов`язаних з діяльністю Позивача є голослівними та такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, адже обставини на які посилається відповідач не зафіксовані у жодному складеному за участю двох сторін договору документі (наприклад, Актах), ні листуванням між сторонами з приводу невикористання ЕПК, ні у заявах покупця до продавця, тощо.

Поряд з цим, під час розгляду справи, відповідач не звертався до суду в порядку ст.81 ГПК України про витребування у позивача доказів на підтвердження своїх тверджень.

При цьому, кількість та вартість отриманого відповідачем від позивача пального підтверджена звітом Процесингового центру.

Суд зауважує, що за умовами договору, відповідно до п.7.2.6 Договору, продавець мав обов`язок надати Звіт на вимогу покупця.

З додатків до претензії-вимоги вбачається, що звіт Процесингового центру був надісланий відповідачу, однак жодних зауважень, претензій, про що вже зазначено вище в рішенні, Відповідач не висловив щодо цього звіту, а вчиняв дії по оплаті отриманого товару.

До того ж матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача стосовно самого звіту (даних у звіті і оформлення Звіту), у зву зв`язку з чим та в сукупності з вищенаведеним суд приходить до висновку, що відповідачем було отримано Звіт Процесингового центру, належно оформлений Звір Проценгового центру продавця. Відповідач визнав його звітним документом та його дані були прийняті відповідачем для здійснення взаєморозрахунків за договором. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Серед контраргументів на позицію боржника щодо заперечення ним постачання (наприклад, видаткові накладні не підписувались покупцем, відсутні оригінали, товар не приймався тощо), але за наявності реєстрації відповідних податкових накладних за вказаними товарними операціями в ЄРПН, суд звертається до висновку ВП ВС у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17, згідно з яким підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ під час визначення податкових зобов`язань, безумовно передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце на рівні законодавства.

Щодо рахунків на оплату товару, то за своєю правовою природою то такі не є первинними документами, а є документами, які містять платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за отриманий товар, тобто носять інформаційний характер (постанова ВС від 29.04.2020 у справі №915/641/19).

Беручи до уваги вищенаведене, з врахуванням даних у Звіті Процесингового центру щодо вартості поставленого товару (231 093,405 грн), а також оплат відповідача за отриманий товар (187 269,22 грн), судом встановлено, що заборгованість відповідача становить 43824,18 грн.

Однак, враховуючи положення ч.2 ст.237 ГПК України (що при ухвалення рішення суд не може виходити за межі позовних вимог), задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення 43800,00 грн основного боргу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, втрачає сенс.

Відтак, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 43800,00 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У пункті 8.2. Договору сторони погодили, що покупець, як Сторона, що неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання (зокрема, несвоєчасно розраховується за поставлений Товар) за цим Договором повинна сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми неналежно виконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення виконання (тобто за кожен день неперерахування цієї суми), а у випадку непогашення грошової заборгованості протягом більш ніж 5 (п`яти) робочих днів з моменту виникнення такої заборгованості, покупець зобов`язаний додатково (окрім пені) сплатити продавцю штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми неналежно виконаного грошового зобов`язання.

Згідно з п. 8.7. Договору …. Нарахування пені та/або штрафу (неустойки) за прострочення виконання зобов`язання припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що одночасне стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1357/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, а також 02.04.2019 у справі № 917/194/18.

При цьому суд зазначає, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення Позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок Позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного Позивачем періоду часу, протягом якого, на думку Позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного Позивачем максимального розміру заборгованості.

Відтак, розглянувши вимогу позивача про стягнення 18449,55 грн пені у період та 6280,00 грн - 10% штрафу, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановлено, що такі нарахування здійснені позивачем правильно, є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата пені та/або штрафу (неустойки) не звільняє винну Сторону від обов`язку повністю відшкодувати протилежній Стороні усі збитки, завдані невиконанням (неналежним виконанням) своїх грошових зобов`язань за цим Договором. При цьому винна Сторона зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 15% річних, за весь час прострочення оплати. Неустойка (пеня, штраф) підлягають стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (п. 8.4. Договору).

Здійснивши перерахунок розміру заявлених позивачем інфляційних втрат 11947,28 грн суд зазначає, що розмір інфляційних втрат становить 11691,55 грн

Відтак позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає до задоволення частково у розмірі 11691,55 грн.

Здійснивши перерахунок розміру заявлених позивачем 6949,14 грн. 15 % річних судом встановлено, що такий здійснено позивачем правильно, а тому вимога про стягнення 6949,14 грн 15 % річних підлягає до задоволення.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і до стягнення з відповідача на користь позивача належать 43800,00 грн основного боргу, 18449,55 грн. пені, 6280,00 грн. штрафу, 11691,55 грн. інфляційних втрат, 6949,14 грн. 15% річних.

Судові витрати.

Пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає до стягнення 2676,15 грн відшкодування витрат на оплату судового збору пропорційно до задовоених позовних вимог.

В відзиві на позов позивачем було заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.3 с.123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.ч. 1 та 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Як вбачається із поданих матеріалів,04.04.2023 між ФОП Дзунзило Р.В. та адвокатом Попівняком Н.М. укладено договір-доручення про надання правової допомоги №44.

Відповідно до п.5.1.. договору, про вартість послуг, які надаються Виконавцем - за домовленістю сторін.

Згідно п. 5.4. замовник сплачує на рахунок виконавця аванс обумовлений в Окремій угоді погодження вартості правової допомоги протягом трьох банківських днів з моменту підписання договору.

Відповідно до п.5.5. кінцевий розрахунок за виконання обумовлених договором послуг замовник здійснює протягом трьох банківських днів з моменту підписання Акту виконаних робіт.

07.04.2023 між адвокатом та клієнтом підписано Акт №1-44 наданих послуг до договору №44 від 04.04.2023, у якому виконавцем було надано наступні роботинадані такі послуги): юридична консультація, ознайомлення з матеріалами справи, визначення правової позиції, складення відзиву , супровід у справі №914/537/23 на загальну суму 10000 грн. Надано платіжну інструкцію від 07.04.2023 про справу авансу за надання правової допомоги на суму 10500,00 грн .

В матеріалах справи також міститься ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1158461 від 04.04.2023 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на адвоката Попівняка Н.М.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до частини 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частинами 3 та 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

При визначенні суми відшкодування суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).

Згідно з ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не подано до суду заяв, клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Зазначені положення кореспондуються з європейськими стандартами, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, а відтак, пропорційно до відмовлених позовних вимог, витрати на правову допомогу підлягають до стягнення з позивача на користь віповідача у розмірі 29,25 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 13, 14, 46, 73, 74, 76-80, 91, 123, 126, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Дзудзило Романа Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГТС РІТЕЙЛ ГАЛИЧИНА» (79005, м.Львів, вул.Ш.Руставелі, будинок 26, офіс 2, приміщення 1, ідентифікаційний код 42501985) 43800,00 грн основного боргу, 18449,55 грн. пені, 6280,00 грн. штрафу, 11691,55 грн. інфляційних втрат, 6949,14 грн. 15% річних, 2676,15 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГТС РІТЕЙЛ ГАЛИЧИНА» (79005, м.Львів, вул.Ш.Руставелі, будинок 26, офіс 2, приміщення 1, ідентифікаційний код 42501985) на користь Фізичної особи - підприємця Дзудзило Романа Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 29,25 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та відрядженні, у зв`язку з навчанням, підписано 20.10.2023.

Суддя Кітаєва С.Б.