ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2023 р. Справа №910/3023/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023

у справі №910/3023/23 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 3 122,81 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (далі - АТ "ЗФЗ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") про стягнення суми нестачі вантажу у розмірі 3 122,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несплату відповідачем 3 122,81 грн, які становлять невиплачену частину суми збитків завданих незабезпеченням схоронності вантажу під час перевезення товару у вагонах №№54995170, 56429137, 57631236, які прибули по залізничній накладній №307007, про що складено комерційний акт №460005/589 від 11.05.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено незбереження вантажу при здійсненні перевезення, внаслідок чого позивачу завдано збитки у вигляді нестачі вантажу. Проте позивачем пропущено, встановлений Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС) строк позовної давності.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на положення статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), згідно з якою якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, зазначивши про те, що перелік обставин, які змінюють строки позовної давності до перевезень, на які розповсюджується дія УМВС, визначені самою Угодою, а також що відповідно до параграфу 3 статті 48 УМВС строки продовжуються на період розгляду претензії. Інших обставин, що продовжують строки позовної давності, в УМВС не наведено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ "ЗФЗ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що в УМВС, до якої приєдналась Україна, відсутній інститут поновлення та продовження строків позовної давності. Водночас статтею 5 вказаної Угоди встановлено, що за відсутності відповідних положень цієї Угоди застосовується національне законодавство тієї сторони, у якій правомочна особа реалізує свої права, а відтак, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 264 ЦК України, яка встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так, скаржник стверджує, що подання позовної заяви до суду без порушення цивільних прав позивача є неможливим, а враховуючи факт часткової оплати відповідачем вартості нестачі вантажу 29.09.2022, зазначена дата стала днем коли позивач довідався про порушення свого права. Таким чином, з урахуванням вимог параграфу 5 УМВС, статті 264 ЦК України, позовна заява до суду була направлена 22.02.2023, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023, апеляційну скаргу АТ "ЗФЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Пономаренко Є.Ю., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3023/23. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ "ЗФЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23.

Матеріали справи №910/3023/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 10.07.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 апеляційну скаргу АТ "ЗФЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23 залишено без руху та надано строку на усунення її недоліків.

08.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду від АТ "ЗФЗ" надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 14.08.2023, у зв`язку з перебуванням суддів Пономаренко Є.Ю. та Шапрана В.В., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 справу №910/3023/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 задоволено клопотання та поновлено АТ "ЗФЗ " пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "ЗФЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23 на час апеляційного провадження. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 08.09.2023. Вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

08.09.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити АТ "ЗФЗ" у задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23.

Так, у відзиві відповідач зазначає, що позивач мав право звернутися до суду з позовною заявою у строк до 08.08.2022, натомість позовну заяву відправлено засобами поштового зв`язку 21.02.2023, у зв`язку з чим позивачем пропущено строк на звернення до суду на 6 місяців. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача неустойки в повному обсязі.

За змістом частини 3 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 269, частиною 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.04.2021 АТ "ЗФЗ" (покупець) та Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" (постачальник) уклали договір поставки №257, згідно з пунктом 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити продукцію коксохімічного виробництва (далі - товар) на умовах цього договору. Страна походження товару - російська федерація.

Згідно з пунктом 1.3 договору покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору товар поставляється покупцеві залізничним транспортом у справних відкритих піввагонах (далі - вагони), навалом, у вологому стані.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що умови та місце поставки згідно з Інкотермс 2010, термін, обсяг та графік поставки товару вказуються в додаткових угодах - специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору. Відвантаження відбувається не пізніше 10 банківських днів з дати отримання оплати на рахунок постачальника. Датою відвантаження вважається дата штемпеля станції відправлення залізничної накладної.

Оплата покупцем товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі (пункт 5.1 договору).

До спірного договору сторонами було укладено специфікацію №1 від 14.04.2021, згідно з якою постачальник поставляє товар відповідно до пункту 3.1 цього договору, а саме: горішок коксовий 10-25 мм, у кількості 3000 т, на суму 34 634 016,00 грн з ПДВ, на умовах поставки СРТ - станція Запоріжжя Ліве в період квітень-травень 2021 року.

Також умовами специфікації №1 передбачено, що виробник/вантажовідправник товару: (2872318) Акціонерне товариство "Євраз Об`єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат"; станція відправника: Новокузнецьк-Північний Західно-Сибірська залізниця.

На підставі договору та специфікації до нього за залізничною накладною УМВС №30700762 постачальником було відвантажено від вантажовідправника АТ "Євраз Об`єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат" товар "Кокс та полукокс з кам`яного вугілля. Горішок коксовий" на станцію Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці АТ "Укрзалізниця".

09.05.2021 прибули вагони №№54995170, 56529137, 57631236 (зі станції відправлення - "Новокузнецк-Северный 3-Сиб АОА РЖД" на станцію призначення - Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці АТ "Укрзалізниця"), які були видані позивачу зі складанням комерційного акта від 11.05.2021 №460005/589, яким зафіксовано ознаки неохоронного перевезення: виїмка та нестача вантажу.

У даному комерційному акті зазначається, що у вагоні №54995170 зліва над 1 люком виїмка довжиною 120 см, шириною 100, глибиною 30 см, у вагоні №56429137 зліва над 6, 7 люками виїмка довжиною 220 см, шириною 200 см, глибиною 30-40 см, у вагоні №57631236 зліва над 7 люком виїмка 120 см, шириною 120 см, глибиною 20 см. Відсутній вантаж поміститися міг. У технічному відношенні вагони справні, бездвірні, люка закриті, течі вантажу немає. Загальна маса нестачі шести піввагонів становить 4020 кг.

Згідно з розрахунком позивача загальна сума нестачі вантажу складає 17 259,28 грн.

Позивачем 15.11.2021 на адресу відповідача направлено претензію від 11.11.2021 №18-11/11 про відшкодування вартості нестачі вантажу в розмірі 17 259,28 грн.

У свою чергу, АТ "Укрзалізниця" листом від 29.11.2021 №ЦМЮ-15/871 запропонувало позивачу надати копії документів, які підтверджують вартість відправленого вантажу від відправника вантажу - АТ "Євраз Об?єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат" в термін до 10.12.2021.

У відповідь на вищевказаний лист АТ "ЗФЗ" листом від 09.12.2021 №18-11/11-1 надало відповідачу копію рахунку-фактури від 28.04.2021 № від АТ "Євраз Об?єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат", який згідно з накладною №300700762 є відправником вантажу.

АТ "Укрзалізниця" листом від 15.07.2022 №ЦМЮ-15/337 визнало претензію позивача від 11.11.2021 №18-11/11 на суму 17 259,28 грн щодо недостачі вантажу такою, що підлягає частковому задоволенню на суму 14 136,46 грн.

29.08.2022 відповідач сплатив на рахунок позивача кошти у розмірі 14 136,46 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку за відповідну дату.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача різницю між сумою збитків, які відповідач мав виплатити позивачу (17 259,28 грн) та сумою, яка була фактично виплачена (14 136,46 грн).

Відповідач проти задоволення позову заперечив посилаючись на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок вартості нестачі вантажу, а саме збільшено вартість втраченого вантажу на суму ПДВ, а також на те, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, яка встановлена статтею 47 УМВС.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом статті 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі статтею 909 ЦК України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина 5 статті 307 ГК України).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативно-правові акти, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Пунктом 4 Статуту передбачено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.

Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Враховуючи, що спірне перевезення відбулося у міжнародному сполученні, правовідносини сторін регулюються УМВС, до якої Україна приєдналася 05.06.1992 та положення якої поширюються на перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному сполученні мережею залізниць країн-учасниць.

Згідно з частиною 1 статті 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини є частиною національного законодавства України.

Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізнично-поромному сполученні (параграф 1 статті 3 УМВС).

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються УМВС, яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно з якою здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.

Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізнично-поромному сполученні (параграф 1 статті 3 УМВС).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з пунктом 22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Параграфом 1 статті 14 УМВС передбачено, що відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі залізничної накладної №30700762 відправником - АТ "Євраз Об`єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат", станція відправника: Новокузнецьк-Північний Західно-Сибірська залізниця, на підставі договору поставки від 14.04.2021 №257 було відправлено позивачу (отримувач) вантаж - "Кокс и полукокс з кам`яного вугілля. Горішок коксовий" на станцію призначення - Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці АТ "Укрзалізниця".

Отже, між сторонами на підставі зазначеної вище залізничної накладної виникли правовідносини з перевезення вантажу в міжнародному сполученні.

Цією Угодою здійснюється пряме міжнародне залізничне сполучення для здійснення перевезення вантажів між залізничними дорогами, в тому числі російської федерації та України (стаття 1 УМВС).

Відповідно до статті 2 Угоди та Додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів" розділу 1 пункту 2.1 відправка - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Згідно з §1, §3 та §5 статті 14 УМВС відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, визначеному відправником та договірним перевізником, та видати його отримувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожний наступний перевізник, який приймає вантаж до перевезення разом з накладною, вступає в договір перевезення та приймає на себе відповідні зобов`язання.

Відповідно до §1, §2 статті 15 УМВС у накладній повинні міститися обов`язкові відомості: найменування відправника та його адреса; найменування одержувача та його адреса; спосіб визначення маси вантажу; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його код; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; дані про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору. В накладній крім відомостей, зазначених у §1 цієї стаття, у разі необхідності повинні міститися такі відомості: найменування наступних перевізників; заяви відправника, що стосуються вантажу; припортові залізничні станції і порти передачі на водний транспорт; інші відомості, передбачені Правилами перевезення вантажів (далі - Правила).

Пунктом 7.1 розділу ІІ Правил передбачено, що перевезення вантажу оформляється накладною єдиного зразку за формою, наведеною у додатку 1 до Правил. Накладна складається відправником та пред`являється договірному перевізнику. Графи накладної заповнюються відправником та перевізником відповідно до приписів Правил.

Згідно з пунктом 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Параграфом 1 статті 29 УМВС визначено, що перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення чи видачі констатує: 1) невідповідність найменування, маси чи кількості місць вантажу відомостям, вказаним у накладній; 2) невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, вказаним у накладній про знаки (марки) місць вантажу, станції і залізниці призначення, отримувача, кількості місць вантажу; 3) пошкодження (псування) вантажу; 4) відсутність накладної чи окремих її аркушів по даному вантажу або вантажу по даній накладній (втрата).

За змістом параграфів 1, 2 статті 37 УМВС перевізник несе відповідальність перед відправником або отримувачем, яка випливає виключно з договору перевезення, в порядку і межах, встановлених цією Угодою. Перевізник несе відповідальність за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу з моменту приймання вантажу до перевезення до моменту його видачі. Обставини, які є підставою для виникнення відповідальності перевізника за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу засвідчуються комерційним актом.

Як слідує з комерційного акта від 11.05.2021 №460005/589 та додаткових листів №1-5 до нього при комісійній видачі вантажу вантажоодержувачу, який прибув за груповим відправленням, зазначеного на лицьовому боці цього акта, з переважуванням вагонів на справних електронних вагонних вагах вантажоодержувача №0120, перевірка 03.03.2021 приймальником поїздів ОСОБА_2 приймальником заводу ОСОБА_1 , слідчим Заводського ВП Тетеря А.Г., у присутності заступника начальника станції Тетері А.М. За документом значиться 6 піввагонів, загальною вагою 284200 кг. Фактично вага 6 піввагонів: брутто 423580 кг, тара 143400 кг, нетто 280180 кг, що менше документа на 4020 кг. У комерційному відношенні навантаження у вагонах "шапкоподібне" нижче рівня бортів на 10 см, вантаж не маркований. У перевізному документі маркування не вказано. У вагонах №№64921273, 63983183, 56013725 навантаження без виїмок та заглиблень. У вагоні №54995170 зліва над 1 люком виїмка довжиною 120 см, шириною 100 см, глибиною 30 см. У вагоні №56429137 зліва над 6, 7 люками виїмка довжиною 220 см, шириною 200 см, глибиною 30-40 см. У вагоні №57631236 зліва над 7 люком виїмка довжиною 120 см, шириною 120 см, глибиною 20 см. Відсутній вантаж міг поміститися. У технічному відношенні справні вагони, бездверні, люка закриті, течі вантажу немає. У разі повторної переважки дані не змінилися. Зав. вантажного двору за штатним розписом відсутній.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, факт недостачі вантажу у вагонах №№54995170, 56429137, 57631236 підтверджений комерційним актом від 11.05.2021 №460005/589, який відповідно до параграфу 2 статті 37 УМВС є підставою для виникнення у відповідача, як перевізника, відповідальності за недостачу вантажу. Загальна сума недостачі вантажу становить 17 259,28 грн.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правомірно відхилив заперечення відповідача щодо визначеної позивачем суми недостачі вантажу, встановивши, що наданий позивачем розрахунок нестачі вантажу у розмірі 17 259,28 грн є арифметично вірним та відповідає обставинам справи, а розмір нестачі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Разом з відзивом відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності в силу приписів статей 47, 48 УМВС.

Щодо вказаної заяви, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною 6 статті 315 ГК України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до частини 4 статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно статті 47 УМВС:

§1. Позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія.

§2. Право пред`явлення претензії та позову виникає:

1) про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки - з моменту видачі вантажу отримувачу.

§3. Позов може бути пред`явлений якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії.

Відповідно до статті 46 "Претензії" УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові та одержувачу, при цьому претензії до перевізника, який видає вантаж яким у спірному випадку є відповідач, пред`являються одержувачем, яким є позивач (§§1, 2).

Згідно з §6 статті 46 УМВС якщо претензія оформлена з порушеннями параграфів 3 і 5 цієї статті, вона повертається заявнику претензії без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження до перевізника із зазначенням причин її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений §3 статті 48 "Строки давності". Якщо перевізник повертає заявнику претензії претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником заявнику претензії даної претензії. Повернення перевізником заявнику претензії такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

За змістом §7 статті 46 УМВС перевізник зобов`язаний в 180 денний термін з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь особі, що звернулась з претензією, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулась з претензією належну суму.

З наведених правових норм вбачається, що УМВС встановлено обов`язкове досудове врегулювання шляхом звернення відправника або одержувача вантажу з претензією до перевізника, з вини якого втрачено вантаж.

Як встановлено вище, позивач звернувся до відповідача з претензією від 11.11.2021 №18-11/11 про відшкодування вартості нестачі вантажу у розмірі 17 259,28 грн.

Параграфом 5 статті 46 УМВС передбачено, що до претензії долучаються документи, передбачені Правилами перевезення вантажу. Претендент зобов`язаний обґрунтувати претензію у відповідності з Правилами перевезення вантажів.

Згідно з підпунктом 40.2.2 пункту 40.2 Правил перевезення вантажу УМВС при пред`явленні претензії особа, яка має право на пред`явлення претензії, зобов`язана докласти до претензії наступні документи в оригіналах: в разі недостачі, пошкодження (псування) вантажу - відправник або одержувач - "Оригінал накладної" (лист 1 накладної), "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (лист 6 накладної)" і комерційний акт, виданий отримувачу перевізником на станції призначення.

Відповідно до пункту 40.4 Правил перевезення вантажу УМВС інші документи, що обґрунтовують претензію, прикладаються претендателем за потребою.

Зі змісту претензії від 11.11.2021 №18-11/11 вбачається, що при зверненні з нею до відповідача, позивачем було надано оригінал залізничної накладної №30700762, оригінал комерційного акта від 11.05.2021 №460005/589, відомість-розрахунок, копія договору поставки від 14.04.2021 №257, копія додаткової угоди №1 (специфікація №1) від 14.04.2021, копія платіжного доручення від 20.04.2021 №364265, копія рахунка фактури від 12.05.2021 №ДМЗ00004685 та копія довіреності на представника.

У свою чергу, АТ "Укрзалізниця" листом від 29.11.2021 №ЦМЮ-15/871 було запропоновано позивачу надати копії документів, які підтверджують вартість відправленого вантажу від відправника вантажу - АТ "Євраз Об?єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат" у термін до 10.12.2021.

У відповідь на вищевказаний лист АТ "ЗФЗ" листом від 09.12.2021 №18-11/11-1 надало відповідачу копію рахунку-фактури від 28.04.2021 № від АТ "Євраз Об?єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат", який згідно з накладною №300700762 є відправником вантажу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зміст претензії позивача відповідає вимогам статті 46 УМВС, у зв`язку з чим позивачем дотримано обов`язковий порядок врегулювання спорів з перевезення вантажу у міжнародному сполученні.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 47 УМВС право пред`явлення претензії та позову виникає про відшкодування за нестачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення терміну доставки - з дня видачі вантажу одержувачу.

Згідно з параграфом 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено, якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії; якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особу, яка звернулася з претензією, про її відхилення повністю або частково.

За змістом параграфів 1-3 статті 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення строку доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців, з інших підстав - протягом 9 місяців. Вказані в параграфі 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права на пред`явлення позову, встановленого в параграфі 2 статті 47 Угоди "Вимоги за договором перевезення. Підсудність" даної Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається. Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі статтею 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг терміну давності, передбаченого в параграфі 1 цієї статті. Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претенденту про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, установленого в параграфі 7 статті 46 цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді. Повторне пред`явлення претензії з тих самих підстав не зупиняє перебіг строків давності, передбачених в параграфі 1 цієї статті.

Як встановлено вище, вантаж за спірною накладною було доставлено 09.05.2021, позивачем було пред`явлено претензію 15.11.2021, у зв`язку з чим було зупинено перебіг строків давності, відповіді від відповідача не отримано.

Строк на розгляд претензії сплив 14.05.2022, а з 15.05.2022 продовжився перебіг строку позовної давності. Строк позовної давності закінчився 08.08.2022.

Суд першої інстанції цілком вірно відхилив посилання позивача на те, що строк позовної давності відповідно до положень частини 1 статті 264 ЦК України перервався сплатою відповідачем частини вартості втраченого вантажу, з посиланням на те, що положеннями УМВС не передбачено поновлення, продовження строків позовної давності.

Посилання позивача на те, що в УМВС відсутній інститут поновлення та продовження строків позовної давності, проте статтею 5 вказаної угоди встановлено, що за відсутності відповідних положень цієї Угоди застосовується національне законодавство тієї сторони, у якій правомочна особа реалізує свої права, а відтак до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 264 ЦК України, яка встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а після переривання перебіг позовної давності починається заново, колегією суддів відхиляються, так як:

- перелік обставин, які змінюють строки позовної давності до перевезень, на які розповсюджується дія УМВС, визначені самою Угодою. Так, відповідно до параграфу 3 статті 48 УМВС строки продовжуються на період розгляду претензії. Інших обставин, що продовжують строки позовної давності, в УМВС не наведено;

- статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України;

- статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України2 передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

З огляду на викладене, позивач мав право звернутися до суду з даним позовом у строк до 08.08.2022 включно, однак, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з позовом до суду лише 22.02.2023, про що свідчить відмітка на поштовому конверті та штемпель на описі вкладення у цінний лист, тобто поза межами вказаного строку.

Параграфом 4 статті 48 УМВС визначено, що пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем було допущено незбереження вантажу при здійсненні перевезення, внаслідок чого позивачу завдано збитки у вигляді нестачі вантажу, проте, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 ГПК України).

Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2023 у справі №910/3023/23.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів".

5. Матеріали справи №910/3023/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова