ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2023 р. Справа № 924/815/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщука О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Київ

до акціонерного товариства Хмельницькобленерго, м. Хмельницький

про стягнення 129311743,89 грн

за участю представників:

позивача: Буркова О.М. згідно з довіреністю від 06.01.2023

відповідача: Чуловський В.В. згідно з довіреністю від 30.12.2022

Рішення ухвалюється 17.10.2023, оскільки в судовому засіданні 20.09.2023 постановлено ухвалу про оголошення перерви.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго, м. Київ звернулось до суду з позовом про стягнення з акціонерного товариства Хмельницькобленерго, м. Хмельницький 125098055,63 грн, з яких 102434942,29 грн заборгованості, 12146726,56 грн пені, 7687301,58 грн штрафу, 1003295,70 грн 3% річних, 1825789,50 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 31.07.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 21.08.2023.

У засіданні 21.08.2023 судом з огляду на відповідність вимогам ст. ст. 14, 46 ГПК України постановлено ухвалу про прийняття заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог (від 01.08.2023) до 129311743,89 грн, з яких 106648630,55 грн заборгованості, 12146726,56 грн пені, 7687301,58 грн штрафу, 1003295,70 грн 3% річних, 1825789,50 грн інфляційних втрат, та ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 31.08.2023.

Ухвалою суду від 31.08.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 20.09.2023, у якому оголошено перерву на 17.10.2023.

В обґрунтування позову позивач зазначає про невиконання відповідачем обов`язку з оплати послуг за договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0505-02041 від 04.06.2019. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 16, 525, 526, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4, 31, 33, 52, 53, 56 Закону України Про ринок електричної енергії, Кодекс системи передачі, затверджений постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (від 16.08.2023) підтверджує факт укладення між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0505-02041 від 04.06.2019 та додаткових угод до нього, а також наявність наданих позивачем, але не оплачених відповідачем послуг згідно з договором за період з грудня 2022 року по червень 2023 року включно. Разом з тим, зауважує про наявність обставин, що впливають на договірні зобов`язання між позивачем та відповідачем, зокрема, карантинні обмеження та дію воєнного стану, які значною мірою вплинули на платоспроможність відповідача та мають для нього ефект форс-мажорних обставин. Заперечив наявність підстав для стягнення пені та штрафу, оскільки їх нараховано за період, охоплений дією постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану. Просить зменшити розмір стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань до 1 гривні з огляду на їх неспівмірність та несправедливість (наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання), статус відповідача як акціонерного товариства, більше 70% акцій якого перебувають у власності держави та яке належить до сфери управління Міністерства енергетики України, а додаткове фінансове навантаження призведе до порушення механізму оплати на ринку електричної енергії та забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України.

Від позивача надійшла відповідь на відзив (від 22.08.2023), у якій зауважив про визнання відповідачем факту отримання протягом грудня 2022 - червня 2023 року послуг в обсязі 216767,984 МВт*год на загальну суму 102434942,29 грн, факту коригування (у сторону збільшення) послуги, наданої позивачем у серпні - жовтні 2022 року? на 10159,145 МВт*год загальною сумою 4213688,26 грн, факти виставлення позивачем на оплату платіжних документів щодо планових та фактичних обсягів послуги, одержання від позивача спірних актів приймання-передачі послуги та актів коригування до них, порушення строків оплати планових платежів та фактичних обсягів послуги, існування заборгованості у визначеному позивачем розмірі. Посилання відповідача на негативні наслідки дії карантинних обмежень та воєнного стану для платоспроможності останнього вважає недоведеними належними доказами. Щодо заперечень відповідача проти стягнення штрафних санкцій, з огляду на положення ст. ст. 548, 549, 611 ЦК України, ст. ст. 216-218, 230-232 ГК України, ст. ст. 3, 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" стверджує, що жодних умов та застережень про можливість ненарахування штрафних санкцій або зупинення їх стягнення за рішенням суб`єкта владних повноважень законодавство не містить. Також вважає, що не підлягають зменшенню 3% річних та інфляційні втрати, оскільки подібного законодавством не передбачено.

У заяві від 28.08.2023 відповідач зазначив про визнання частини позовних вимог у справі, а саме: щодо стягнення основної заборгованості в сумі 106648630,55 грн за прострочення зобов`язань за договором. Щодо решти позовних вимог відповідач заперечив. Також просить суд вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову в частині стягнення основного боргу.

Відповідач у заяві від 14.09.2023 просив зупинити провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №911/1359/22. Заява мотивована тим, що під час перегляду справи №911/1359/22 буде досліджуватися необхідність відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 у справі №922/1948/22, щодо застосування пп. 16 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, яким зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

У судовому засіданні 20.09.2023 судом з огляду на положення ст. ст. 228, 195 ГПК України, зокрема про те, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу, постановлено ухвалу про залишення без задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав заяву про визнання позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 106648630,55 грн, заперечив проти позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних втрат з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

04.06.2019 між приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (Оператор системи передачі (ОСП)) та акціонерним товариством "Хмельницькобленерго" (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0505-02041, який додатковою угодою від 20.12.2021 викладено в новій редакції (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

У п. 1.2 договору сторони погодили, що здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.

Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися законодавством України (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятором), та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному вебсайті в мережі Інтернет.

Ціна договору визначається як сума нарахованої вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком протягом календарного року (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 4.1 договору для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.

Планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю (п. 4.2 договору).

За змістом п. 5.1 договору розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.

Відповідно до п. 5.2 договору користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж до 25 числа розрахункового місяця.

У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає ОСП повідомлення про зміну обсягів послуги. ОСП протягом 5 робочих днів з моменту отримання такого повідомлення коригує зміну обсягів розмір наступних планових платежів (п. 5.3 договору).

Згідно з п. 5.4 договору у разі зміни тарифу на послуги з передачі електричної енергії ОСП здійснює розрахунок належної до сплати вартості послуги за новим тарифом, починаючи з дня набрання чинності рішенням Регулятора про зміну тарифу.

Як зазначено у п. 5.5 договору, користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою Системи управління ринком (СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку (АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку.

Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП.

У п. 5.6 договору сторони погодили, що у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

У випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення користувачем термінів розрахунку понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу (п. 5.7 договору).

За змістом пп. 1, пп. 2 п. 6.1 договору ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу; самостійно розраховувати планові обсяги послуги на підставі обсягу наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді у разі ненадання у встановлені терміни повідомлень щодо планових обсягів користувачем. Натомість користувач зобов`язується подавати ОСП планові обсяги передачі електричної енергії та обсяги планової резервованої потужності за затвердженими ОСП формами у терміни та у порядку, що визначені в розділах 5, 9 цього договору; повертати ОСП підписані зі свого боку акти у у терміни та у порядку, що визначені в розділах 5, 9 цього договору; здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором (пп. 1 - 3 п. 8.3 договору).

Планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю (п. 9.1 договору).

У п. 9.4 договору зазначено, що рахунки, акти приймання-передачі, акти коригування до актів приймання-передачі послуги, акти звірки розрахунків наданої послуги, повідомлення вважаються отриманими стороною:

1) у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником;

2) у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника та/або реєстрацію вхідної кореспонденції.

Електронний документ, який направляється стороною на виконання договору через сервіс, вважається одержаним іншою стороною з часу набуття документом статусу "Доставлено" у сервісі.

Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, створює права та обов`язки для сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичним документу, який міг би бути створений однією зі сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.

Пунктом 9.5 договору передбачено, що будь-які документи, що створюються/укладаються сторонами під час виконання договору (у тому числі акт приймання-передачі послуги або акт коригування до акта приймання-передачі послуги), можуть бути підписані сторонами як у паперовій формі шляхом проставляння власноручного підпису уповноваженої особи на час тимчасового не функціонування сервісу, про що виконавець зобов`язаний повідомити на своєму вебсайті так і в електронній формі з використанням електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом) за допомогою сервісу, який забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та знаходиться в мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/. Один документ повинен бути підписаний з обох сторін в один і той самий спосіб (залежно від форми документа).

У п. 9.8 договору сторони підтвердили, що документи, що підписані електронним підписом за допомогою сервісу з використання реєстраційних даних сторони, є такими, що підписані цією стороною (уповноваженою нею особою).

Сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин. Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного/ природного/ соціально-політичного/ військового характеру) унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону. Неповідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань. Термін виконання зобов`язань за цим договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин (п. 10.1 договору).

Як визначено п. 10.2 договору, доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України/іншим компетентним органом, установою.

Відповідно до п. 13.1 договору він набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається подовженим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

На виконання умов договору позивачем виставлено відповідачу рахунки за послугу з передачі електричної енергії за грудень 2022 року на загальну суму 12057517,30 грн: від 28.11.2022, 05.12.2022, 09.12.2022, 15.12.2022, 20.12.2022 на суми по 2411503,46 гривні.

31.12.2022 сторонами підписано акт приймання-передачі послуги за грудень 2022 року на суму 12861209,93 гривні.

06.01.2023 позивачем виставлено відповідачу рахунок за послугу з передачі електричної енергії за грудень 2022 року на суму 99665912,04 грн (12861209,93 грн за грудень 2022 року і 86804702,11 грн заборгованості станом на 31.12.2022).

30.03.2023 з огляду на зміни фактичних обсягів сторонами підписано акт коригування до акту приймання-передачі послуги від 31.12.2022, згідно з яким загальна вартість наданих послуг в грудні 2022 року становить 13465426,12 грн (скориговано на 604216,19 грн).

Позивачем виставлено відповідачу рахунки за послугу з передачі електричної енергії за січень 2023 року на загальну суму 12079159,15 грн: від 28.12.2022, 05.01.2023, 10.01.2023, 16.01.2023, 20.01.2023 на суми по 2415831,83 гривні.

31.01.2023 сторонами підписано акт приймання-передачі послуги за січень 2023 року на суму 14586657,94 гривні.

06.02.2023 позивачем виставлено відповідачу рахунок за послугу з передачі електричної енергії за січень 2023 року на суму 114252569,98 грн (14586657,94 грн за січень 2023 року і 99665912,04 грн заборгованості станом на 31.01.2023).

21.04.2023 з огляду на зміни фактичних обсягів сторонами підписано акт коригування до акту приймання-передачі послуги від 31.01.2023, згідно з яким загальна вартість наданих послуг в січні 2023 року становить 15520650,88 грн (скориговано на 933992,94 грн).

За послугу з передачі електричної енергії за лютий 2023 року позивач виставив відповідачу рахунки на загальну суму 14150157,95 грн: від 30.01.2023, 06.02.2023, 10.02.2023, 15.02.2023, 20.02.2023 на суми по 2830031,59 гривні.

28.02.2023 сторонами підписано акт приймання-передачі послуги за лютий 2023 року на суму 13400626,54 гривні.

06.03.2023 позивачем виставлено відповідачу рахунок за послугу з передачі електричної енергії за лютий 2023 року на суму 129875079,66 грн (13400626,54 грн за лютий 2023 року і 116474453,12 грн заборгованості станом на 28.02.2023).

19.05.2023 з огляду на зміни фактичних обсягів сторонами підписано акт коригування до акту приймання-передачі послуги від 28.02.2023, згідно з яким загальна вартість наданих послуг в лютому 2023 року становить 15538148,62 грн (скориговано на 2137522,08 грн).

У повідомленні від 20.02.2023 відповідач повідомив позивачу про плановий обсяг послуги з передачі електричної енергії в березні 2023 року в розмірі 29000 МВт*год.

За послугу з передачі електричної енергії за березень 2023 року позивач виставив відповідачу рахунки на загальну суму 13233744,00 грн: від 27.02.2023, 06.03.2023, 10.03.2023, 15.03.2023, 20.03.2023 на суми по 2646748,80 гривні.

31.03.2023 сторонами підписано акт приймання-передачі послуги за березень 2023 року на суму 14346355,51 гривні.

06.04.2023 позивачем виставлено відповідачу рахунок за послугу з передачі електричної енергії за березень 2023 року на суму 143101385,71 грн, з яких 14346355,51 грн за березень 2023 року і 128755030,20 грн заборгованості станом на 31.03.2023).

16.06.2023 з огляду на зміни фактичних обсягів сторонами підписано акт коригування до акту приймання-передачі послуги від 31.03.2023, згідно з яким загальна вартість наданих послуг в березні 2023 року становить 16018720,16 грн (скориговано на 1672364,65 грн).

Позивачем виставлено відповідачу рахунки за послугу з передачі електричної енергії за квітень 2023 року на загальну суму 15161510,95 грн: від 29.03.2023, 05.04.2023, 10.04.2023, 14.04.2023, 20.04.2023 на суми по 3032302,19 гривні.

Сторонами підписано акт приймання-передачі послуги від 30.04.2023 за квітень 2023 року на суму 15153340,46 гривні.

05.05.2023 позивачем виставлено відповідачу рахунок за послугу з передачі електричної енергії за квітень 2023 року на суму 155688719,11 грн (15153340,46 грн за квітень 2023 року і 140535378,65 грн заборгованості станом на 30.04.2023).

Відповідач у повідомленні від 24.04.2023 зазначив про плановий обсяг послуги з передачі електричної енергії на травень 2023 року в розмірі 24500 МВт*год.

За послугу з передачі електричної енергії за травень 2023 року позивач виставив відповідачу рахунки на загальну суму 12649350,00 грн: від 28.04.2023, 05.05.2023, 10.05.2023, 15.05.2023, 19.05.2023 на суми по 2529870,00 гривні.

31.05.2023 сторонами підписано акт приймання-передачі послуги за травень 2023 року на суму 13277761,45 гривні.

06.06.2023 позивачем виставлено відповідачу рахунок за послугу з передачі електричної енергії за травень 2023 року на суму 161104002,64 грн, з яких 13277761,45 грн за травень 2023 року і 147826241,19 грн заборгованості станом на 31.05.2023).

У повідомленні від 22.05.2023 відповідач повідомив позивачу про плановий обсяг послуги з передачі елетричної енергії в червні 2023 року в розмірі 23600 МВт*год.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки за послугу з передачі електричної енергії за червень 2023 року на загальну суму 12184680 грн: від 30.05.2023, 05.06.2023, 09.06.2023, 15.06.2023, 20.06.2023 на суми по 2436936,00 гривні.

Сторонами підписано акт приймання-передачі послуги від 30.06.2023 за червень 2023 року на суму 13460894,60 гривні.

07.07.2023 позивачем виставлено відповідачу рахунок за послугу з передачі електричної енергії за червень 2023 року на суму 151650603,95 грн (13460894,60 грн за червень 2023 року і 138189709,35 грн заборгованості станом на 30.06.2023).

При цьому у виставлених відповідачу рахунках позивач зазначив про застосований тариф на послуги та порядок розрахунків згідно з умовами укладеного договору.

У вищезазначених актах приймання-передач послуги сторони підтвердили факт належного надання ОСП послуги користувачу, відповідно до умов договору, і те, що користувач не має претензій до ОСП стосовно наданої послуги.

Крім того, 21.12.2022 з огляду на зміни фактичних обсягів сторонами було підписано акт коригування до акту приймання-передачі послуги від 31.08.2022, згідно з яким загальна вартість наданих послуг в серпні 2022 року за актом приймання-передачі послуги від 31.08.2022 становила 10127491,87 грн; сторонами скориговано вартість послуг на 791844,79 грн, в результаті чого вартість послуг з передачі електричної енергії за серпень 2022 року становить 10919336,66 гривні.

Також у зв`язку зі змінами фактичних обсягів сторонами скориговано вартість послуг з передачі електричної енергії за вересень 2022 року шляхом підписання акту коригування від 30.12.2022 до акту приймання-передачі послуги від 30.09.2022. Так, згідно з актом коригування загальна вартість наданих послуг в вересні 2022 року за актом приймання-передачі послуги від 30.09.2022 становила 10116287,33 грн; коригування вартості здійснено на суму 1199960,33 грн, в результаті чого вартість послуг з передачі електричної енергії за вересень 2022 року становить 11316247,66 гривні.

21.02.2023 сторонами було підписано акт коригування до акту приймання-передачі послуги від 31.10.2022, згідно з яким загальна вартість наданих послуг в жовтні 2022 року за актом приймання-передачі послуги від 31.10.2022 становила 12057518,12 грн; коригування вартості здійснено на суму 2221883,14, в результаті чого вартість послуг з передачі електричної енергії за жовтень 2022 року становить 14279401,26 гривні.

Позивачем у матеріали справи надано відомості, зокрема щодо підписання, дати відправлення та доставлення, рахунків, актів приймання-передачі, актів коригування; копії наказу НЕК «Укренерго» від 19.08.2021 №475 «Про організацію заходів щодо забезпечення обміну з контрагентами НЕК «Укренерго» первинними та іншими документами (актами, рахунками) в системі «Укренерго онлайн» з додатком (переліком первинних та інших документів, які підписуються кваліфікованим електронним підписом); копію статуту ПАТ «НЕК «Укренерго», затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 21.09.2021 №218.

Відповідачем надано копію статуту АТ «Хмельницькобленерго» (нова редакція), затвердженого рішенням позачергових загальних зборів 29.12.2021, оформлених протоколом від 31.12.2021 №30.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як слідує з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли із договору про надання послуг з передачі електричної енергії, укладеного для забезпечення функціонування ринку електричної енергії.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України Про ринок електричної енергії.

Згідно з наведеними у ст. 1 цього Закону визначеннями учасник ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) - це виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець, оператор установки зберігання енергії та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом; Оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії; користувачі системи передачі/розподілу (далі - користувачі системи) - фізичні особи, у тому числі фізичні особи - підприємці, або юридичні особи, які відпускають або приймають електричну енергію до/з системи передачі/розподілу або використовують системи передачі/розподілу для передачі/розподілу електричної енергії; передача електричної енергії (далі - передача) - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" Оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до вимог, встановлених цим Законом, кодексом системи передачі, кодексом комерційного обліку, з дотриманням встановлених показників якості надання послуг, та має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі.

Кодексом системи передачі, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №309 (далі - Кодекс системи передачі), передбачено, що послуги з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління надаються на договірних засадах на основі типових договорів згідно з порядком, визначеним цим Кодексом (п. 1.1).

За приписами ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема договори про надання послуг з передачі.

Згідно з приписами п. п. 5.1-5.2 Кодексу системи передачі договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії електричними мережами системи передачі. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі передачі електричної енергії електричними мережами Оператора системи передачі від виробників до систем розподілу та споживачів, а також при здійсненні експорту електричної енергії. Укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання користувачам доступу до системи передачі.

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором.

Типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії є додатком №6 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309 (далі - Типовий договір).

Як слідує з матеріалів справи, між позивачем як Оператором системи передачі та відповідачем як користувачем укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0505-02041 від 04.06.2019, згідно з п. 1.1 якого ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору (тут і далі - в редакції додаткової угоди до договору від 20.12.2021).

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу; користувач зобов`язується здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором (п. п. 6.1, 8.3 договору).

Зі змісту п. 4.1 договору вбачається, що сторонами з метою здійснення розрахунків погоджено два види обсягу послуги - плановий та фактичний.

Використання планових обсягів, їх погодження з ОСП є обов`язком користувача відповідно до п. 4.2 договору, а порядок їх оплати передбачений пунктом 5.2 договору.

Так, згідно з п. 5.2 договору користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму: 2 платіж до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж до 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж до 25 числа розрахункового місяця.

Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП). Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно) (п. 5.5 договору).

Таким чином, плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця.

Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 24.11.2022 у справі №927/713/21, від 19.08.2022 у справі №912/1941/21.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За приписами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи слідує, що позивачем в грудні 2022 року червні 2023 року надано відповідачу передбачені договором послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 102434942,29 грн, про що сторонами без зауважень та заперечень підписано відповідні акти приймання-передачі послуги (за грудень 2022 року червень 2023 року) та акти коригування до актів приймання-передачі послуги (за грудень 2022 року - березень 2023 року).

Разом з тим, оплату наданих послуг відповідач не здійснив, в результаті чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 102434942,29 гривні.

Крім того, сторонами було здійснено коригування обсягів та вартості наданих послуг за серпень жовтень 2022 року, про що підписано відповідні акти коригування до актів приймання-передачі послуг за вказані місяці 2022 року. Як наслідок, загальна сума, на яку сторонами за взаємною згодою було скориговано вартість наданих у серпні жовтні 2022 року послуг, становить 4213688,26 гривні.

Вказану заборгованість за наслідками коригування відповідачем також не сплачено.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги про стягнення 106648630,55 грн, з яких 102434942,29 грн заборгованості за послуги за період з грудня 2022 року по червень 2023 року (з урахуванням коригування вартості послуг за період з грудня 2022 року по березень 2023 року) та 4213688,26 грн заборгованості за скоригованою вартістю послуг за період з серпня по жовтень 2022 року, є обгрунтованими. Доказів, які би спростовували обсяги та вартість вказаної заборгованості, суду не подано.

При цьому надання позивачем послуг на зазначену суму та розмір заявленої до стягнення заборгованості відповідачем не заперечується, натомість у заяві (від 28.08.2023) відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 106648630,55 грн за договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0505-02041 від 04.06.2019.

Судом враховується, що відповідно до ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на вищенаведене, визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення 106648630,55 грн заборгованості, відсутність обставин, які би свідчили про невідповідність визнання позовних вимог закону або про порушення прав чи інтересів інших осіб, позовні вимоги про стягнення з відповідача 106648630,55 грн заборгованості підлягають задоволенню.

Разом з тим, судом враховується, що з огляду на приписи статей 11, 509, 525, 526, 629 ЦК України, статті 193 ГК України як невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.11.2022 у справі №927/713/21, від 09.11.2022 у справі №904/5899/21, від 22.09.2022 у справі №920/724/21.

Так, позивач просить стягнути з відповідача 1003295,70 грн 3% річних, 1825789,50 грн інфляційних втрат згідно з поданим розрахунком.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення 3% річних та встановлено, що при здійсненні розрахунку не враховано положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, згідно з якими якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Зокрема, визначаючи кінцеві строк оплати вартості послуги позивачем не враховано, що 15.01.2023, 15.04.2023, 15.07.2023 є вихідними днями.

З огляду на наведене, за підрахунком суду, здійсненим з використанням ІПС «Законодавство», нарахування 3% річних за зобов`язаннями з оплати вартості послуги за грудень 2022 року за актом приймання-передачі послуги від 31.12.2022 повинно становити 195560,86 грн (на заборгованість в сумі 12861209,93 грн за період з 17.01.2023 по 20.07.2023), за актом коригування від 30.03.2023 4668,19 грн (на заборгованість в сумі 604216,19 грн за період з 18.04.2023 по 20.07.2023); за березень 2023 року за актом приймання-передачі послуги від 31.03.2023 - 110840,34 грн (на заборгованість в сумі 14346355,51 грн за період з 18.04.2023 по 20.07.2023), за актом коригування від 16.06.2023 412,36 грн (на заборгованість в сумі 1672364,65 грн за період з 18.07.2023 по 20.07.2023); за червень 2023 року за актом приймання-передачі послуги від 31.05.2023 3319,13 грн (на заборгованість в сумі 13460894,60 грн за період з 18.07.2023 по 20.07.2023).

Відповідно, 3% річних за зобов`язаннями з оплати вартості послуги з урахуванням коригування минулих періодів становлять: за серпень 2022 року за актом коригування від 31.12.2022 12040,38 грн (на заборгованість в сумі 791844,79 грн за період з 17.01.2023 по 20.07.2023); за вересень 2022 року за актом коригування від 30.12.2022 18245,97 грн (на заборгованість в сумі 1199960,33 грн за період з 17.01.2023 по 20.07.2023).

Крім того, при здійсненні перевірки розрахунку 3% річних за зобов`язаннями травня 2023 року судом встановлено, що на 2-й плановий платіж в сумі 2529870,00 грн за період з 11.05.2023 по 07.06.2023 підлягають нарахуванню 5822,17 грн 3% річних, тоді як позивачем нараховано 5873,61 грн 3% річних.

Решта нарахувань 3% річних здійснені позивачем правомірно.

Отже, з огляду на наведене за підсумками здійсненої судом перевірки обгрунтованим є нарахування 997078,19 грн 3% річних. Як наслідок, позовні вимоги в частині стягнення 6217,51 грн 3% річних заявлені безпідставно.

Також, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд вважає, що такий розрахунок проведено у можливих межах. Відповідно, позовні вимоги про стягнення 1825789,50 грн інфляційних втрат заявлені обгрунтовано.

Контррозрахунку заявлених до стягнення нарахувань 3% річних та інфляційних втрат суду не подано.

У відзиві на позов відповідач просить у випадку встановлення порушення прав позивача та наявності підстав для стягнення нарахувань зменшити розмір стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань до 1 гривні. Клопотання мотивує неспівмірністю, непропорційністю нарахувань та звертає увагу на те, що відповідач є стратегічним підприємством, від якого залежить стале функціонування енергетичної галузі та енергетичної національної безпеки, акціонерним товариством, більше 70% акцій якого належать державі. Звертає увагу на те, що непомірно високі витрати відповідач буде вимушений зробити для покриття збитків за сплату 3% річних та інфляційних втрат за рахунок, зокрема платників податків. Вказує на відсутність вини відповідача в здійсненні своєчасного розрахунку, відсутність підтверджених матеріальних збитків позивача та компенсаційний характер знецінення грошових коштів за рахунок інфляційних втрат.

При цьому в обґрунтування своєї позиції щодо зменшення заявлених до стягнення нарахувань посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Судом береться до уваги, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ГПК України).

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у постанові Великої Палати Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі №902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, змінили розмір процентної ставки, передбаченої в ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96% від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яносто календарних днів.

Отже, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи №902/417/18, а саме: встановлення відсотків річних на рівні 40% та 96%, і їх явну невідповідність принципу справедливості, в той час як у справі №924/815/23, яка розглядається, відсотки річних нараховані за встановленою у ст. 625 ЦК України ставкою у розмірі 3%, порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу трьох процентів річних судом не встановлено.

Ці висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.09.2022 у справі №910/9911/21, 21.06.2022 у cправі №910/9905/21.

З приводу можливості зменшення інфляційних нарахувань суд зауважує, що такі нарахування в силу свого компенсаційного характеру спрямовані на відшкодування втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, які лежать в неконтрольованій сторонами площині. Їхній розмір залежить від встановленого у передбаченому законодавством порядку індексу інфляції, а не погоджується сторонами в договірному порядку, з чого оцінка такого розміру не може здійснюватися з точки зору принципів розумності, справедливості та пропорційності. Одночасно можливість зменшення відповідних нарахувань судом чинним законодавством не передбачена.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 07.03.2023 у справі №910/17556/21, визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити свої інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

При цьому, за змістом позиції Верховного Суду у постанові від 10.06.2021 у справі №910/6471/20, на позивача у справі не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань. Тобто шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання, презюмується (її не треба доводити), позивач не зобов`язаний доводити наявність у нього збитків у зв`язку з неналежним виконанням умов договору відповідачем.

Посилання відповідача на скрутне фінансове становище судом критично оцінюється з огляду на те, що відповідно до ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України, практики Європейського суду з прав людини (справа Бурдов проти Росії від 07.05.2002 (заява №59498/00), справа Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші) відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань та не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також суд вважає слушними посилання позивача на недоведення відповідачем обставин щодо розрахунків електропостачальників перед відповідачем, щодо вжиття відповідачем заходів, спрямованих на погашення заборгованості електропостачальників перед ним, щодо неможливості здійснення розрахунків саме через дію карантинних обмежень.

Наведені відповідачем аргументи, зокрема щодо частки держави у товаристві, стратегічного становища товариства, від якого залежить стале функціонування енергетичної системи, негативних наслідків воєнного стану та карантинних обмежень для діяльності товариства, необхідність дотримання механізму оплати на ринку електричної енергії тощо спростовуються належністю позивача до сфери управління Міністерства енергетики України та перебування повністю в державній власності, поширенням негативних наслідків воєнного стану та карантинних обмежень в країні на позивача в такій же мірі, як і на відповідача, на порушення саме відповідачем механізму оплати на ринку електричної енергії, учасниками якого є обидві сторони спору.

Також відповідач звертає увагу на карантинні обмеження та дію воєнного стану в Україні як на обставини, що впливають на договірні зобов`язання сторін, платоспроможність відповідача та мають для нього ефект форс-мажорних обставин.

З цього приводу судом враховується, що згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З аналізу наведених норм слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Зокрема, у п. 10.1 договору сторони також визначили, що вони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин. Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного/ природного/ соціально-політичного/ військового характеру) унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону. Неповідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України/іншим компетентним органом, установою (п. 10.2 договору).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) можуть бути засвідчені, зокрема Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видання сертифікатів про такі обставини.

Для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний надати не лише документ уповноваженого органу, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 04.10.2022 у справі №927/25/21).

Верховний Суд в постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести факт їх виникнення; те, що обставини є форс-мажорними для конкретного випадку. Така ж позиція відображена у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №920/505/22.

Однак відповідачем ані у порядку, передбаченому Законом України "Про торгово-промислові палати в Україні" та п. 10.1 договору, ані іншими належними та допустимими доказами не підтверджено наявності будь-яких обставини непереборної сили для відповідача і що саме такі обставини зробили неможливим виконання ним свого зобов`язання за договором.

При цьому суд вважає слушними доводи позивача про те, що зазначені відповідачем обставини негативно впливають і на діяльність позивача.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, відсутність підстав для зменшення нарахованих 3% річних та інфляційних нарахувань, клопотання відповідача про зменшення зазначених нарахувань до 1 гривні задоволенню не підлягає.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 12146726,56 грн пені, 7687301,58 грн штрафу, які нараховані в грудні 2022 року - липні 2023 року.

Судом враховується, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Штрафними санкціями, в розумінні ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У п. 5.7 договору сторони передбачили, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення користувачем термінів розрахунку понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Заперечуючи проти позову в частині стягнення пені та штрафу, відповідач посилається на пп. 16 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану".

Як уже зазначалося, відповідно до договору про надання послуг позивач є ОСП, а відповідач - користувачем системи передачі.

Користувач системи та ОСП є учасниками ринку електричної енергії відповідно до пункту 96 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Стаття 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачає, що державне регулювання ринку електричної енергії здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. До повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать, зокрема, затвердження типових та примірних договорів, визначених цим Законом. Регулятор має право, серед іншого, видавати обов`язкові для виконання учасниками ринку рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема у сфері енергетики щодо діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії.

Згідно з абзацом третім частини п`ятої статті 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

ОСП надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором (частина 4 статті 33 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

На реалізацію наданих законодавством повноважень постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 затверджено Кодекс системи передачі.

Відповідно до пункту 5.5 глави 5 розділу XI Кодексу системи передачі договір про надання послуг з передачі електричної енергії укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.

Типова форма договору про надання послуг з передачі електричної енергії є додатком 6 до Кодексу системи передачі, отже, затверджена одночасно з цим Кодексом.

Договір про надання послуг укладено між сторонами у відповідності з типовою формою договору про надання послуг з передачі електричної енергії.

З аналізу пункту 5.7 договору про надання послуг вбачається, що він аналогічний за змістом пункту 5.7 типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії (додаток 6 до Кодексу системи передачі).

Відповідно до частини другої статті 179 Господарського кодексу України Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади, державні органи та органи державної влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Згідно із частиною четвертою статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Як вже зазначалося, НКРЕКП затвердила типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії як додаток 6 до Кодексу системи передачі, в якому містяться, зокрема положення стосовно нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі, а сторони уклали договір про надання послуг відповідно до змісту вказаного затвердженого типового договору, від якого вони не можуть відступати.

Разом з тим, відповідно до законів України «Про ринок електричної енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», ураховуючи Протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду з метою забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25.02.2022, НКРЕКП прийнято постанову №332 від 25.02.2022 Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду.

Пунктом 5 постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 в редакції із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕКП №333 від 27.02.2022, було передбачено: Рекомендувати учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії.

У подальшому пункти 1-12 постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 замінено новим пунктом 1 в редакції постанови НКРЕКП №413 від 26.04.2022, підпунктом 16 якої на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано такі настанови, зокрема: зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії, між учасниками ринку електричної енергії.

З аналізу наведеного вбачається, що після прийняття постанови НКРЕКП №413 від 26.04.2022 положення постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії на відповідний період, з огляду на вжите Регулятором словосполучення "надати настанови" замість "рекомендувати" втратили свій рекомендаційний характер. Відповідно, вказані приписи Регулятора слід тлумачити як вказівку цим учасникам діяти певним чином.

На підтвердження такого висновку слугують і позиції Верховного Суду, які викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2023 у справі №914/2453/21, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, в яких Верховний Суд за наявності такого ж ужитого Регулятором формулювання "надати настанови" у поєднанні з наступними після нього словосполученнями дійшов висновку, що 08.04.2020 НКРЕКП прийнято обов`язкове до виконання учасниками ринку рішення, оформлене постановою №766 "Про дії учасників ринку електричної енергії у період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", про незастосування ОСП до електропостачальників заходів, передбачених, зокрема пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, тобто щодо нарахування пені та стягнення штрафу. Зокрема, як зазначив Верховний Суд, пункт 2 постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 (у редакції постанови НКРЕКП від 30.04.2020 № 905) містить імперативну заборону застосовувати до електропостачальників заходи щодо нарахування пені та штрафу, що слідує із формулювання норми: "ОСП не застосовувати…". Водночас у пункті 4 постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 (у редакції постанови НКРЕКП від 30.04.2020 № 905) закріплено диспозитивне положення стосовно можливості ОСП не застосовувати до Операторів систем розподілу заходів щодо нарахування пені та штрафу, що слідує з формулювання норми: "ОСП дозволити не застосовувати".

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного підходу та змісту постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (зі змінами), настанова зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії, між учасниками ринку електричної енергії, є не диспозитивною порадою, а імперативною вказівкою.

Відповідно до ст. ст. 1, 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" НКРЕКП є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що утворений Кабінетом Міністрів України; Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг; Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Згідно з п. 4 частини третьої ст. 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать, зокрема, затвердження правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, порядку розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів, який включає в тому числі положення щодо особливостей розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів з третіми державами, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

У ст. 3 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" зазначено, що Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Пунктом 3 частини 2 статті 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, що Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції.

Отже, з аналізу зазначеного вбачається, що Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції та є обов`язкові до виконання.

З огляду на вищенаведені положення законодавства Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі №922/1948/22 дійшов висновку, що НКРЕКП як Регулятор прийняв постанову №332 від 25.02.2022 (у редакції від 26.04.2022) в межах своїх повноважень. Тому має застосовуватись, у тому числі, підпункт 16 пункту 1, відповідно до якого зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.

Також судом враховані правові позиції Верховного Суду, які викладені в постановах від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, від 25.01.2022 у справі №911/782/21, в яких зазначено, зокрема, що положення постанови НКРЕКП підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно саме до статті 6 Закону України "Про ринок електричної енергії".

Суд звертає увагу й на те, що положення постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (зі змінами) тимчасово зупиняють нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії (подібна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №912/1941/21).

Вищенаведеним у сукупності спростовуються заперечення позивача щодо обов`язковості постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (зі змінами) як підзаконного нормативно-правового акта у договірних правовідносинах сторін.

Судом враховується, що 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено воєнний стан в Україні, строк якого продовжено Указами Президента України №259/2022 від 14.03.2022, №133/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, 451/2023 від 26.07.2023.

Як убачається з матеріалів справи, спірні господарські правовідносини між сторонами склалися відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" як між учасниками ринку електричної енергії, у зв`язку з чим постанова НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП від 26.04.2022 №413) підлягає застосуванню до спірних правовідносин у частині заявлених до стягнення пені та штрафу, які нараховані за період з грудня 2022 року по липень 2023 року, що входить до періоду дії воєнного стану.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 у справі №922/1948/22.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інший правовий висновок щодо застосування постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022, ніж той, що викладений у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 у справі №922/1948/22, станом на час розгляду справи відсутній.

Беручи до уваги зазначене, суд погоджується із аргументами відповідача про необгрунтованість нарахування 12146726,56 грн пені, 7687301,58 грн штрафу за заявлений період та доходить висновку про відмову у позові в цій частині з вищенаведених підстав.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи обставини справи та вищенаведені законодавчі положення у їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення 106648630,55 грн заборгованості, 1825789,50 грн інфляційних втрат, 997078,19 грн 3% річних. У позові в частині стягнення 6217,51 грн 3% річних, 12146726,56 грн пені, 7687301,58 грн штрафу, належить відмовити.

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із частковим задоволенням позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням ч. 1 ст. 130 ГПК України в частині позовних вимог, визнаних відповідачем.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Київ до акціонерного товариства Хмельницькобленерго, м. Хмельницький про стягнення 129311743,89 грн, з яких 106648630,55 грн заборгованості, 12146726,56 грн пені, 7687301,58 грн штрафу, 1003295,70 грн 3% річних, 1825789,50 грн інфляційних втрат, задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства Хмельницькобленерго, м. Хмельницький, вул. Храновського, буд. 11А (код 22767506) на користь приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25 (код 0010030,55 грн (сто шість мільйонів шістсот сорок вісім тисяч шістсот тридцять гривень 55 коп.) заборгованості, 997078,19 грн (дев`ятсот дев`яносто сім тисяч сімдесят вісім гривень 19 коп.) 3% річних, 1825789,50 грн (один мільйон вісімсот двадцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять гривень 50 коп.) інфляційних втрат, 407887,65 грн (чотириста сім тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 65 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 20.10.2023.

Суддя В.В. Виноградова