ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
26 жовтня 2023 рокуСправа № 921/379/23(921/721/23)
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М.
розглянувши заяву б/н від 24.10.2023 (вх.№786 від 24.10.2023) ОСОБА_1 /представник адвокат Войтович Л.В./ про забезпечення позову до його пред`явлення
особа, яка може отримати статус учасника справи - відповідачів:
3. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )
Без повідомлення учасників справи.
24.10.2023 через систему "Електронний суд" до Господарського суду Тернопільської області надійшла заява б/нвід 24.10.2023 (вх. №786 від 24.10.2023) ОСОБА_1 /представник адвокат Войтович Л.В./ про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову, а саме:
- заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), усім державним реєстраторам та усім нотаріусам вчиняти будь-які дії, спрямовані на реєстрацію місця проживання або місця перебування будь-яких фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 ,
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023, заяву передано на розгляд судді Сидорук А.М..
Частиною 1 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказує на наступне.
07.07.2023 Господарським судом Тернопільської області у справі №921/379/23 постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Як вказує заявник, ухвала суду від 07.07.2023 у справі №921/379/23 в силу приписів ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій стосовно боржника.
Разом з тим, як зазначає ОСОБА_1 /представник адвокат Войтович Л.В./, Відділ примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в порушення норми п. 5 ч. 1 ст. 120 КУзПБ та вимог вищезазначеної ухвали, продовжив вчиняти дії стосовно боржника ОСОБА_1 ..
Переможцем даних торгів відповідно до Протоколу проведення електронного аукціону (торгів) №593349 від 17.08.2023 та Акту державного виконавця про проведені електроні торги від 04.09.2023 став ОСОБА_2 .
Розглянувши заяву ОСОБА_1 /представник адвокат Войтович Л.В./ про забезпечення позову до його пред`явлення, судом встановлено наступне.
Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України). Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №910/1261/20, від 25.09.2020 № 921/40/20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 зазначено, важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 909/835/18).
Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Згідно з приписами частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При цьому, положення ГПК України про забезпечення позову застосовуються у справі про банкрутство з урахуванням вимог ГПК України, що визначає особливості провадження у справі про банкрутство як окремої форми судового процесу.
Стосовно застосування заходів забезпечення позову у справі про банкрутство Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173 сформував висновок про те, що системний аналіз зазначених норм ГПК України та КУзПБ дозволяє зробити висновок про те, що загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 ГПК України.
Оголошення про відкриття провадження у справі №921/379/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 було опубліковано на офіційному веб-порталі судової влади України 07.07.2023.
Отже, з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
Такого змісту висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №918/420/16, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №908/4057/14, від 11.07.2018 у справі №922/3040/17, від 29.11.2019 у справах №908/130/15-г і №923/1194/17, від 05.02.2020 у справі № 921/557/15-г/10 та в низці інших постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство.
Таким чином, положення Кодексу України з процедур банкрутства визначають правовий режим та відповідні обмеження з розпорядження майном боржника, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство та застосовані відповідні процедури.
Таким чином, одночасно із введенням процедури процедуру реструктуризації боргів, судом введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Згідно ч. 1 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється, зокрема, стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах (частина 3 статті 41 Кодексу).
Згідно ч.1; п. 2 ч. 2; ч. 4 ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться строком на 120 днів, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Ухвала про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій стосовно боржника.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: 2) зупиняється стягнення з боржника за всіма виконавчими документами, крім виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів чи про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, а також крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, у тому числі одержаних від продажу майна боржника, або перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж;
Задоволення вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, у тому числі одержаних від продажу майна боржника, або перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж.
Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).
Згідно Протоколів №590585 від 06.07.2023 та №591958 від 27.07.2023, які долучені до матеріалів заяви, дані торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
04.09.2023 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зокрема на адресу ОСОБА_1 надіслано згідно супровідного листа №9676/03.1-25 Акт державного виконавця про проведені електроні торги від 04.09.2023.
Положення статті 121 КУзПБ визначають особливості введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника - фізичної особи.
При цьому, у справах про неплатоспроможність фізичних осіб, зокрема і тих, що відкриті та провадження у яких здійснюється за особливостями, передбаченими положеннями пункту 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника - фізичної особи, що застосовується за правилами статті 121 КУзПБ, є також одним із заходів, що забезпечує результативність виконання завдань судової процедури про неплатоспроможність фізичної особи, яким (завданням) є збереження майна боржника - фізичної особи для його подальшого використання у колективній процедурі неплатоспроможності.
Тому після введення мораторію у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи усі дії щодо індивідуального задоволення вимог кредитора, які вчиняються поза межами процедур неплатоспроможності боржника - фізичної особи, мають припинятись негайно і на будь-якій стадії такого процесу з метою передання майна боржника під контроль суду у справі про неплатоспроможність.
У постанові від 14.09.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 908/2536/20 відступив від протилежної правової позиції Верховного Суду, викладеної в пункті 25 постанови від 31.07.2019 у справі № 922/1787/18, а саме в тій її частині, в якій Суд у справі № 922/1787/18 вказував, що "стадія продажу майна включає в себе також і процедуру передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах та виявлення стягувачем бажання залишити його за собою".
Верховний Суд зазначив, що стадія продажу майна розпочинається із моменту оприлюднення інформації про продаж (внесення в систему інформаційного повідомлення про електронні торги) на відповідному етапі торгів.
При цьому інформація про продаж (внесення в систему інформаційного повідомлення про електронні торги), що була оприлюднена раніше, у межах попереднього етапу реалізації майна у виконавчому провадженні - на перших, повторних електронних торгах, якщо вони завершились, однак майно не було реалізовано, з подальшим виставленням цього майна на повторні (треті) електронні торги, не береться до уваги при вирішенні питання, чи вважається такою, що розпочалась, стадія продажу майна з моменту оприлюднення інформації про продаж (внесення в систему інформаційного повідомлення про електронні торги) на відповідному етапі торгів. Кожний із визначених Законом видів електронних торгів з реалізації нерухомого майна у виконавчому провадженні має тотожну з іншими, однак самостійну стадійність, спрямовану на реалізацію майна боржника та укладення договору купівлі-продажу.
Як вбачається з матеріалів заяви, перша публікація про проведення аукціону з продажу майна боржника була здійснена 16.06.2023, аукціон призначено на 06.07.2023, а друга публікація 07.07.2023та призначено аукціон на 27.07.2023.
Ухвала про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 прийнята господарським судом Тернопільської області 07.07.2033 та в той же день оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

27.07.2023 аукціон не відбувся та 28.07.2023 на сайті ДП "СЕТАМ" опубліковано оголошення про проведення аукціону з продажу майна ОСОБА_1 на 17.08.2023.

Тобто, дії щодо публікації оголошення про проведення Аукціону з продажу майна ОСОБА_1 /1/9 житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 66,6 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,25 га., кадастровий № :02:001:0098, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 /, призначеного на 27.07.2023 та 17.08.2023 (після оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної ОСОБА_1 ) суперечать вимогам Кодексу України з процедур банкрутства через поширення застосованого щодо Боржника у цій справі мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з Акту державного виконавця про проведені електронні торги від 04.09.2023, реалізація майна, що належить ОСОБА_1 , відбувалась при виконанні зведеного виконавчого провадження № 71681480, до складу якого входить:

- виконавче провадження № 67587315 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 13 166,66 доларів США;

- виконавче провадження № 67805140 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 3 333,33 доларів США.

Суд зазначає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до господарського суду Тернопільської області із заявами про визнання грошових вимог відносно боржника ОСОБА_1 у справі про неплатоспроможність в сумі 13 166,66 доларів США та відповідно в сумі 3 333,33 доларів США.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 17.10.2023 визнано грошові вимоги ОСОБА_4 / АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 / відносно фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в розмірі 481 504,75 грн.

Черговість задоволення грошових вимог кредитора:

в сумі 5 368,00 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредитором (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів).

в сумі 481 504,75 грн друга черга.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 17.10.2023 визнано грошові вимоги ОСОБА_6 / АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 /відносно фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в розмірі 121 899,87 грн.

Черговість задоволення грошових вимог кредитора:

- в сумі 5 368,00 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредитором (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів).

- в сумі 121 899,87 грн - друга черга.

З моменту порушення справи про банкрутство стосовно боржника/відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Такого змісту висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 908/4057/14, від 11.07.2018 у справі № 922/3040/17, від 29.11.2019 у справах № 908/130/15-г і № 923/1194/17, від 05.02.2020 у справі № 921/557/15-г/10 та в низці інших постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство.

При цьому, поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності суттєве значення має принцип судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна/керуючого реструктуризацією чи ліквідатора банкрута (висновки щодо змісту цього принципу наведено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 5/530-03, від 09.04.2019 у справі № Б8/180-10).

Цей принцип полягає, серед іншого, у судовому контролі за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів, а також у судовому контролі за збереженням балансу інтересів сторін, у тому числі під час продажу майна банкрута з метою реалізації за найвищу ціну та відповідно до встановленої спеціальним Законом у правовідносинах банкрутства/неплатоспроможності процедури.

Так, у межах дотримання наведеного принципу з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи виникають обмеження з розпорядження майном цієї особи, що визначені положеннями статті 121 КУзПБ, до яких належать обмеження, що застосовуються за наслідками введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Після введення мораторію у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи усі дії щодо індивідуального задоволення вимог кредитора, які вчиняються поза межами процедур неплатоспроможності боржника - фізичної особи, мають припинятись негайно і на будь-якій стадії такого процесу з метою передання майна боржника під контроль суду у справі про неплатоспроможність.

З урахуванням специфіки провадження у справі про банкрутство, безпосередньою метою застосування передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову, як заходів забезпечення вимог кредиторів у такій справі, є збереження майна боржника та у такий спосіб охорона матеріально-правових інтересів кредиторів від можливих недобросовісних дій боржника чи інших осіб стосовно його активів задля попередження потенційних труднощів у досягненні основної мети процедур банкрутства - якнайповнішого задоволення вимог кредиторів.

Як встановлено судом, предметом майбутнього позову буде вимога про визнання незаконними та скасування результатів торгів з продажу майна номер лоту 532771, найменування майна: 1/9 житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 66,6 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий № :02:001:0098, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Ласківці, вул. Центральна, 284, місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 та про визнання недійсним Акту державного виконавця про проведені електронні торги від 04.09.2023.

Суд вважає, що з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між сторонами, предмету майбутнього спору та обставин справи, існує вірогідність того, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок незаконних дій відповідачів, спрямованих на відчуження нерухомого майна та земельної ділянки на користь інших осіб чи здійснення дій, пов`язаних із переоформленням права власності на таке майно.

При цьому можливість відповідачів в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що може утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (подібний висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, у постанові Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22).

Враховуючи зазначене, на думку суду, існує реальна загроза того, що внаслідок здійснення відповідачами відповідних дій, можуть бути порушені права позивача відносно спірного майна, у разі встановлення судом їх наявності та задоволення позову, для відновлення яких потрібно буде додати значних зусиль, при цьому позивач не зможе захистити їх в межах одного судового провадження без подання нових позовів.

В свою чергу, відповідачі не позбавлені права звернутися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

Одночасно із цим, вимоги заявника щодо застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно не підлягають до задоволення з наступних підстав:

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.02.2021 у справі № 643/12369/19 зазначив наступне.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Надавши оцінку відповідності виду заходу забезпечення вимогам заяви, балансу інтересів сторін, господарський суд вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження нерухомого майна та заборони державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін (площі, частки, власника, обтяження, тощо) стосовно 1/9 житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 66,6 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий № :02:001:0098, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 , та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву б/н від 24.10.2023 (вх.№786 від 24.10.2023) ОСОБА_1 /представник адвокат Войтович Л.В./ про забезпечення позову до його пред`явлення - задовольнити частково.

2. Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) відчужувати 1/9 житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 66,6 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий №:02:001:0098, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 .

3. Заборонити державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін (площі, частки, власника, обтяження, тощо) стосовно 1/9 житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 66,6 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий № :02:001:0098, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 , та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень,

4. Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), усім державним реєстраторам та усім нотаріусам вчиняти будь-які дії, спрямовані на реєстрацію місця проживання або місця перебування будь-яких фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 .

5. Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) укладати договори оренди 1/9 житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 66,6 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий № :02:001:0098, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 .

6. В решті частині заявлених вимог - відмовити.

7. Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

8. Ухвалу направити:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_6 ;

- ОСОБА_7 , АДРЕСА_7 ;

- арбітражному керуючому Соловей Юрію Анатолійовичу, 08292, Київська обл., м. Буча, вул. Героїв Майдану, 11; адреса для кореспонденції: 02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, буд. 2А, оф. 10;

- Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вул. Галицька, буд. 45, м. Івано-Франківськ, 76000;

- Державному підприємству "СЕТАМ", вул. Стрілецька, буд. 4-6, м. Київ, 01001;

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ;

9. Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали підписано 30.10.2023.

Суддя А.М. Сидорук