ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2023 Справа № 904/4091/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Кеся Н.Б. за участю секретаря судового засідання Мороз В.В.

за позовом Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг", м.Дніпро

про стягнення 6280,37 грн

Представники:

Від Позивача: Хитрик В.А., адвокат

Від Відповідача: представник не з"явився

СУД ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Департамент забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі-Позивач) 27.07.2023 року звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (далі-Відповідач), в якому просить суд:

визнати недійсним пункт 3.1. Договору №270 від 29.09.2022, укладеного між ТОВ "ЛІВАЙН ТОРГ" та Департаментом забезпечення Держспецзв`язку, в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість в сумі 6 280,37 грн;

стягнути з ТОВ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м.Дніпро, вул. Мандриківська, 47, оф. 503, ) на користь Департаменту забезпечення Держспецзв`язку (03142, м.Київ, вул. Залізняка Максима, 3, ) кошти в розмірі 6 280,37 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором про закупівлю №270 від 22.09.2022 року.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

28.07.2023 ухвалою суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 09.08.2023 о 11:30год.

01.08.2023 року канцелярія суду зареєструвала заяву Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

02.08.2023 ухвалою суд в задоволенні заяви Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовив.

03.08.2023 через "Електронний суд" представник Позивача направив клопотання (арк.с. 32), в якому просить суд розглянути справу за відсутності представників Позивача.

09.08.2023 канцелярія суду зареєструвала клопотання представника Позивача про розгляд справи за відсутності Позивача (арк.с. 38-39).

09.08.2023 ухвалою суд відклав розгляд справи на 19.09.2023 о 11:00 год.

19.09.2023 ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 12.10.2023 о 10:00год.

Відповідач в судові засідання призначені на 09.08.2023, 19.09.2023 та 12.10.2023 не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (арк.с. 37, 44, 56).

Відповідно до ч.1, п.3 ч.3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи неявку Відповідача, належним чином сповіщеного про судове засідання, а також те, що матеріали справи містять достатньо документів для його вирішення по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника Відповідача.

В судовому засіданні 12.10.2023 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

3. Позиції інших учасників справи

Заперечення проти позову від Відповідача не надійшли.

12.10.2023 через "Електронний суд" Позивач подав клопотання (арк.с. 57-58), в якому просить суд долучити до матеріалів справи копію платіжного доручення №3304 від 26.09.2022.

4. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи по суті

22.09.2022 року між Департаментом забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі-Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (далі-Постачальник) укладено Договір про закупівлю №270 (далі-Договір).

Відповідно до умов Договору:

1.1. Продавець зобов`язується продати Покупцю, а Покупець зобов`язується придбати і оплати бензин А-92 Energy (талони) (далі - Товар) на умовах, визначених цим Договором.

1.2. Загальна кількість, номенклатура та асортимент Товару, що є предметом закупівлі за цим Договором, визначається у Специфікації (Додаток № 1 до Договору), що додається до Договору і є його невід`ємною частиною,

1.3. Покупець здійснює оплату Товару відповідно до умов, визначених цим Договором, за рахунок асигнувань загального фонду. КПКВК 6641010 Забезпечення функціонування державної системи спеціального зв`язку та захисту інформації за К`ЕКВ 2210, відповідно до Єдиного закупівельного словника ДК 021:2015, код - 09130000-9 Нафта і дистиляти.

1.4. Обсяги закупівлі Товару можуть бути зменшені залежно від потреби та реального фінансування видатків та потреб Покупця.

3.1. Ціна Договору становить: 96 000,00 грн (дев`яносто шість тисяч грн 00 коп.), в тому числі ПДВ 7% 6 280,37 грн (шість тисяч двісті вісімдесят грн 37 коп.).

3.2. В ціну за одиницю Товару включаються всі витрати з урахуванням податків зборів, що сплачуються або мають бутті сплачені.

4.1. Розрахунки між Продавцем та Покупцем здійснюються шляхом оплати вартості фактично отриманого Товару, відповідно до видаткової накладної, протягом 1 (одного місяця після їх отримання, але в будь-якому разі після надходження коштів з Державного бюджету України на зазначені цілі.

10.1. Даний договір діє з дати його укладення і до 31.12.2022 року.

22.09.2022 року Постачальником здійснено поставку товару на суму 96000,00 грн у тому числі з ПДВ (7%) 6280,37 грн, що підтверджується видатковою накладною №0079/0003492.

26.09.2022 Покупець сплатив Постачальнику вартість отриманого Товару в розмірі 96000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3304 (арк.с. 58).

Як зазначає Позивач у позові, Відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

З метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 Про введення воєнного стану в Україні, та відповідно до підпункту г підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 02.03.2022 № 178 Про деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану (далі - Постанова).

Вказаної Постанови встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального звлязку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця Постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Департамент забезпечення Держспецзв`язку входить до структури Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, яка відповідно до Закону України Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України здійснює свою діяльність на забезпечення національної безпеки України від зовнішніх і внутрішніх загроз та є складовою сектору безпеки і оборони України.

Так Позивач вважає, що, включення до вартості закуповуваного пального згідно з Договором податку на додану вартість у розмірі 6 280,37 грн та подальша його сплата ТОВ "ЛІВАЙН - ТОРГ" не відповідає вимогам підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України та постанові Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022, а сплачені кошти у сумі 6 280,37 грн є безпідставно набутим майном.

11.05.2023 року Позивач направив на адресу ТОВ "ЛІВАЙН ТОРГ" лист вих. №13/08-2642 (арк.с. 12), в якому просив повернути сплачений у невідповідності до вимог Постанови податок на додатну вартість у розмірі 6280,37 грн на рахунок Департаменту забезпечення Держспецзв"язку Державній казначейській службі України, визначений умовами Договору.

Лист Позивача був отриманий Відповідачем 23.05.2023, що підтверджується поштовим повідомленням та був залишений без відповіді та задоволення.

Доказів погашення суми збитків Відповідач на час розгляду справи суду не надав.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбачених законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

Порядок обчислення та сплати ПДВ регламентується розділом V ПК України.

Згідно з підпунктами "а" і "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем /замовником послуг/.

Як зазначено вище, у п.3.1. Договору зазначено, що ціна Договору становить: 96 000,00 грн (дев`яносто шість тисяч грн 00 коп.), в тому числі ПДВ 7% 6 280,37 грн (шість тисяч двісті вісімдесят грн 37 коп.).

Тобто сторони договору погодили, що до ціни розрахункової одиниці вартості товару окремо включено оплату ПДВ.

У платіжному дорученні №3304 від 26.09.2022 (арк.с. 58), у графі призначення платежу зазначено: оплата за бензин А-92, договір №270 від 22.09.2022 та видаткової накладної №0079/0003492 від 22.09.2022; ПДВ - 6280,37 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану (далі - постанова КМУ №178) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки. Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Постанова КМУ №178 набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, на правовідносини, що виникли за договором про закупівлю №270 від 22.09.2022 року, поширюється дія Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178.

Відповідно статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пп. 9.1.3, п. 9.1 ст. 9 ПК України податок на додану вартість є загальнодержавним податком.

Згідно з підп. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14 ПК України сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) постачальником є податковим зобов`язанням такого постачальника, відтак, суми податку на додану вартість, як непрямого податку, який сплачений покупцем у складі вартості товару, є податковим зобов`язанням продавця товару.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Зважаючи на вимоги ПК України, суд дійшов висновку, що хоча податок на додану вартість й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку. Незалежно від того, як сторони відображають питання оподаткування товару в договорі, вони мають керуватися передусім вимогами податкового законодавства, які носять імперативний характер. Отже суд дійшов висновку, що зазначення в умовах договору у складі ціни суми податку на додану вартість на суму 6280,37 грн, в той час як спірна операція обкладається ставкою ПДВ у розмірі 0%, не є правовою підставою для його справляння.

Відповідач як одна із сторін зобов`язання набув зазначені кошти за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором поставки, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, тобто на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена у п.37 постанови Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, яку суд першої інстанції у справі, що розглядається, приймає до уваги, оскільки оспорення умов господарських договорів з огляду на факт порушення законодавства з питань оподаткування протирічить співвідношенню правовідносин, які виникають за обставинами справи. Так, податкові правовідносини є похідними від господарських правовідносин лише за фактом здійснення господарської операції, в той час як оподаткування цієї операції регулюється виключно податковим законодавством.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (такий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Суд зазначає, що Відповідачем не спростовано факту звільнення операції з придбання товару, визначеного у договорі про закупівлю №270 від 22.09.2022 року, від оподаткування ПДВ, а отже і не доведено правих підстав утримання коштів у сумі 6280,37 грн, перерахованих Позивачем. Таким чином, отримання Відповідачем спірної суми ПДВ у складі ціни товару є безпідставним незалежно від того, чи передбачено договором включення суми ПДВ до ціни товару.

6. Висновкигосподарського суду за результатам вирішення спору

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 6280,37 грн основного боргу - є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами і тому підлягають задоволенню. В решті позову суд відмовляє.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються повністю на Відповідача відповідно до ч.9 ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м.Дніпро, вул. Мандриківська, 47, оф. 503, ) на користь Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (03142, м.Київ, вул. Залізняка Максима, 3, ) кошти в розмірі 6 280,37 грн та 5368,00 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.10.2023

Суддя Н.Б. Кеся