ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2023 р. Справа№ 910/10397/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників:

від позивача - Мусійченко Д.Л.

від відповідача-1 - не з`явились

від відповідача-2 - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 10.07.2023 р.

у справі № 910/10397/23 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

до 1. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

2. Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення 2448936,44 грн

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення з Державного бюджету України 2448936,44 грн безпідставно отриманих коштів.

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що відповідачем-1 з позивача було стягнуто виконавчий збір у розмірі 3388133,40 грн (на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 03.08.2020 р. у виконавчому провадженні № 62707214, відкритого з примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області № 363/3965/15-ц), тоді як за остаточним рішенням суду (постанова Верховного Суду від 23.02.2022 р. у справі № 363/3965/15) виконавчий збір складає 939196,96 грн, тобто різниця складає 2448936,44 грн, які Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" вважає безпідставно отриманими коштами та просить суд їх стягнути.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.07.2023 р. у справі № 910/10397/23 відмовлено Акціонерному товариству "Комерційний банк "Приватбанк" у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки спір виник між юридичними особами, предметом розгляду у справі є неправомірність та безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, які належать відповідачу, що свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин. Фактично спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права позивача на захист своїх майнових прав, а не оскарження дій чи бездіяльності відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/10397/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 10.07.2023 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/10397/23.

До суду 31.07.2023 р. надійшли матеріали справи № 910/10397/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 р. відкрито апеляційне провадження у справі 910/10397/23 та призначено її до розгляду на 03.10.2023 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 р. задоволено заяву Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про участь у судовому засіданні 03.10.2023 р. у справі № 910/10397/23 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні 03.10.2023 р. представник позивача надав усні пояснення по суті апеляційної скарги, представники відповідачів не з`явилися, хоча були повідомлені про час і місце розгляду скарги електронною поштою відповідно до ч. ч. 6, 7, 8 ст. 120 ГПК України та в порядку ч. 4 ст. 122 ГПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Крім цього, ухвала Північного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження була вчасно офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, з якою учасники справи мали змогу ознайомитись.

Доказів поважності відсутності представників відповідачів суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представники відповідачів були позбавлені можливості через будь-які перешкоди бути присутніми у судовому засіданні.

При цьому відповідачі не наполягали на обов`язковій участі їх представників у судовому засіданні, відповідних клопотань від них не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представників відповідачів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 ГПК України.

Відмовляючи Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у відкритті провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що позивачем у даній справі фактично оскаржується постанова державного виконавця від 03.08.2020 р. у виконавчому провадженні № 62707214 про стягнення виконавчого збору, тому такий спір не підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 р. у справі № 904/1083/18.

Загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 р. у справі № 175/1571/15, від 21.03.2019 р. у справі № 638/14011/16-ц, від 19.06.2019 р. у справі № 826/5806/17, від 13.03.2019 р. у справі № 202/30/17.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Зміст поняття публічно-владні управлінські функції полягає у наявності у суб`єкта суспільно необхідних для невизначеного або певного кола осіб повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Виконавче провадження є особливою процедурою виконання виконавчих документів, у тому числі судових рішень, що врегульована як процесуальними кодексами, так і Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 5 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Отже, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За загальним правилом скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно з ч. 1 ст. 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Зі змісту позовної заяви Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» вбачається, що предметом спору у справі є не оскарження дій чи бездіяльності відповідача, а неправомірність та безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, які належать позивачу, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Фактично спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права позивача на захист його майнових прав.

Спір у цій справі не пов`язаний з захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу ДВС, що, відповідно, виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки предметом розгляду у цій справі не є вимоги про оскарження дій органу ДВС чи оскарження та скасування постанови державного виконавця про стягнення судового збору, тому вказаний позов не може бути віднесений до адміністративної юрисдикції як такий, що підлягає розгляду адміністративними судами.

Водночас цей спір не підлягає розгляду й у порядку цивільного судочинства, оскільки предметом розгляду у справі не є заявлені вимоги про оскарження дій органу ДВС під час виконання судового рішення у цивільній справі, спір сторін у цій справі не може бути віднесений до цивільної юрисдикції виключно на тій підставі, що судове рішення у цій справі ухвалено за правилами цивільного судочинства.

Вбачається, що спір у цій справі виник з правовідносин, пов`язаних із примусовим виконанням рішення суду та стосується стягнення з юридичної особи, за правилами статті 1212 ЦК України, безпідставно набутих коштів.

У цій справі спірні правовідносини пов`язані з безпідставним неповерненням відповідачем (юридичною особою) грошових коштів, тому спір не є публічно-правовим, а випливає з відносин, які стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Так, спір між боржником у виконавчому провадженні та органом ДВС про стягнення безпідставно набутих коштів не є спором з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер сирних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Таким чином, з огляду на суб`єктний склад спору (участь юридичних осіб), предмет позову (повернення безпідставно набутого майна) та характер правовідносин (приватноправовий), колегія суддів дійшла висновку про те, що спір у даній справі підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим судом було неправильно визначено предметну юрисдикцію даного спору, оскільки спір у справі № 910/10397/23 підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, остання передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду м. Києва від 10.07.2023 р. у справі № 910/10397/23 - скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 10.07.2023 р. у справі № 910/10397/23 скасувати.

3. Справу № 910/10397/23 передати на розгляд Господарського суду м. Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.10.2023 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко