ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" жовтня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/2344/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

за участі секретаря судового засідання Кафланової А.С.

розглянувши справу № 916/2344/23 за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМАТИКА" /, адреса - 04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 7-9, e-mail: /

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ОПТ" /, адреса - 73000, м. Херсон, вул. Шенгелія, 3-а, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1/

про стягнення заборгованості у розмірі 242 080,27 грн

за участі представників сторін:

від позивача: Іванченко І.М. на підставі довіреності № 1 від 15.05.2023 року;

від відповідача: адвокат Чайка О.Ю. на підставі ордеру ВН №1250292 від 24.05.2023 року;

ВСТАНОВИВ:

01.06.2023 року товариство з обмеженою відповідальністю "АРОМАТИКА" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 2429/23/ до товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ОПТ" про стягнення заборгованості за договором поставки № 1299 від 20.10.2020 року у розмірі 242 080,27 грн, з яких:

- 161 768,97 грн - основний борг;

- 57 730,41 грн - інфляційні втрати;

- 9 095,92 грн - проценти річних;

- 13 484,97 грн - неустойка.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 1299 від 20.10.2020 року.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 1, 212, 509, 599, 610-612, 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 202, 265 ГК України.

Ухвалою суду від 05.06.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2344/23; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

19.06.2023 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ОПТ" про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін /вх. № 20111/23/ у справі № 916/2344/23.

Ухвалою суду від 20.06.2023 року судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін по справі № 916/2344/23 призначено на 30.08.2023 року о 12:40 год.

28.06.2023 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору /вх. № 21450/23/ у розмірі 32 500,00 грн.

25.08.2023 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про надання додаткового строку для подання відзиву /вх. № 29150/23/.

Також 25.08.2023 року на адресу суду надійшов відзив /вх. № 29151/23/, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зменшити розмір неустойки на підставі ст. 551 ЦК України. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що право повернути нереалізований товар згідно умов договору виникло у відповідача в період часу, коли місто Херсон знаходилось в окупації. Відповідач вказує, що в період окупації ТОВ «СТРОЙ ОПТ» не міг здійснювати розрахунки. Відповідач (Покупець) на законодавчому рівні був позбавлений можливості здійснювати будь яку господарську діяльність та території м. Херсона та/ або Херсонської області, і взагалі в будь-якому іншому місті України, допоки не здійснить перереєстрацію податкової адреси на іншу територію України.

Відповідач наголошує, що при укладенні договору поставки № 1299 від 20.10.2020 року сторони погодили між собою інший порядок розрахунків, а саме оплата за реалізований товар. З огляду на вищевикладене, за словами відповідача, у нього виникає обов`язок сплатити за поставлений товар виключно після його реалізації, яка підтверджується звітом. В період окупації міста Херсон відбулось заволодіння майном підприємства ТОВ «СТРОЙ ОПТ», що знаходилось на тимчасово окупованій території Херсонської області (в тому числі всією документацією бухгалтерського та фінансового обліку) представниками збройних формувань російської федерації. По даному факту за заявою представника відповідача ТОВ «СТРОЙ ОПТ» слідчим відділом УСБУ в Херсонський області було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України код за ЄРДР 00002888.

14 грудня 2022 року за адресою складу місця зберігання товару: місто Херсон, вулиця Кольцова, 57 в результаті вибуху внаслідок потрапляння боєприпасу виникла пожежа у складському приміщені. З огляду на цю обставину відповідач не може виконати зобов`язання, щодо повернення нереалізованого товару.

Відповідач вказує, що фактично не міг здійснювати реалізацію товару та виконувати свої зобов`язання за договором поставки після 24 лютого 2022 року, оскільки внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажор) в результаті бойових дій та захоплення майна.

Відповідач наголошує, що його зобов`язання по оплаті за реалізований товар згідно пункту 7.3 договору поставки ще не наступили, оскільки не було факту реалізації товару, через обставини форс-мажор, та здійснити повернення нереалізованого товару відповідач також не може через обставини форс-мажор. У зв`язку із чим, вимога постачальника сплати кінцеву вартість за нереалізований товар є безпідставною та такою, що порушує умови укладеного договору поставки № 1299 від 20.10.2020 року.

Відповідач зазначає, що у зв`язку із триваючою дією форс-мажорних обставин, неможливістю виконання своїх зобов`язань у відповідача відсутній обов`язок по оплаті за поставлений товар за договором поставки № 1299 від 20.10.2020 року до часу закінчення дії обставин форс-мажор, а саме закінченнятерміну дії військового стану та деокупації всіх територій Херсонської області.

Ухвалою суду від 30.08.2023 року задоволено клопотання позивача товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМАТИКА"про повернення судового збору /вх.№ 21450/23 від 28.06.2023 року/ у справі № 916/2344/23 та повернуто з державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМАТИКА" надмірно сплачений судовий збір у розмірі 32 500,00 грн.

30.08.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відповідь на відзив /вх. № 29072/23/, в якому позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. позивач наголошує, що оскільки належно оформлені звіти про реалізований товар відповідно до умов укладеного договору поставки покупцем не надавались, фактично поставлений покупцю товар вважається реалізованим і підлягає оплаті у повному обсязі. Позивач вважає, що посилання відповідача на п. 10.2 договору, як на підставу невиконання ним взятих на себе зобов`язань по договору поставки № 1299, є некоректним. Оскільки обов`язок відповідача оплатити поставлений товар, а у позивача - право вимоги такої оплати, виникли за 6-9 місяців до початку широкомаштабної збройної агресії РФ проти України, та приймаючи до уваги, що відповідач згідно п. 3.7 договору мав до 5 числа щомісяця надавати звіти щодо реалізації товару, то за таких обставин весь поставлений товар вважається реалізованим і підлягає оплаті у повному обсязі, а обов`язок оплати у відповідача виник ще у березні-червні 2021 року.

Позивач зауважує, що відповідач здійснює господарську діяльність не лише у м. Херсоні.

Позивач вважає, що доводи відповідача щодо необхідності відмови у задоволені позову у повному обсязі є безпідставними.

У судовому засіданні 30.08.2023 року судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 27.09.2023 року о 14:00 год.

18.09.2023 року на адресу суду надійшла заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду /вх. № 32444/23 від 18.09.2023 року/ у справі № 916/2344/23.

Ухвалою суду від 20.09.2023 року постановлено здійснити проведення судового засідання 27.09.2023 року о 14:00 год. в режимі відеоконференції через Електронний кабінет Електронного суду (http://cabinet.court.gov.ua).

27.09.2023 року на адресу суду надійшли заперечення /вх. № 33770/23/, в яких відповідач наголошує на необхідності у відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідач вважає, що договір поставки № 1136 від 18.03.2020 року за своєю правовою природою є договором поставки з відстроченням платежу (відкладальна умова). Відповідач зазначає про наявність форс-мажорних обставин та відсутності у нього обов`язку по оплаті вказаної заборгованості під час дії вказаних обставин, а саме під час військових дій та введенням воєнного стану на території України. Відповідач вважає, що надано достатньо доказів про наявність прямих причинно-наслідкових зв`язків між форс-мажорними обставинами (військовою агресією російської федерації проти України, введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану, веденням бойових дій на території міста Херсон, знищенням майна відповідача, не можливість здійсненню підприємницької діяльності) та неможливістю вчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. Відповідач вказує, що вказані обставини відстрочують строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором на час дії військового стану. Вимога оплати за поставлений товар була направлена позивачем 23 січня 2023 року. Відповідач наголошує, що в силу положень ч. 2 ст. 530 ЦК України обов`язок оплати за товар, що був поставлений позивачем виникає у відповідача через 7 календарних днів після направлення вимоги, тобто 31 січня 2023 року.

Відповідач зауважує, що нарахування штрафних санкцій за період окупації міста Херсон за період з 22 лютого 2022 року по 11 листопада 2022 року є порушенням принципу доброчесності позивачем, оскільки відповідач на законодавчому рівні був позбавлений можливості здійснювати розрахунки та будь-які інші господарські операції у вказаний період.

У судовому засіданні 27.09.2023 року судом за участі представників сторін оголошено перерву на 16.10.2023 року об 11:30 год.

10.10.2023 року на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача /вх. № 35643/23/, в яких позивач наголошує на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 20.10.2020 року між ТОВ "АРОМАТИКА" (постачальник) та ТОВ "СТРОЙ ОПТ" (покупець) укладено договір поставки № 1299 /з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 20.10.2020 року/, за умовами якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити товар. Найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна та загальна вартість товару, строки поставки узгоджуються сторонами окремо. Підставою для бухгалтерського обліку господарської операції з поставки товару є первинний документ, а саме - видаткова накладна. Сторони домовились, що первинний документ підтверджує здійснення господарської операції /п.п. 1.1, 1.2 договору/.

Згідно з п. 2.1 договору поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі узгоджених сторонами замовлень покупця відповідно до специфікацій, в яких повинно бути вказано: асортимент замовленого покупцем товару, його кількість та необхідний термін поставки.

Відповідно до п. 4.1 договору обов`язок постачальника по передачі товару вважається виконаним в момент передачі товару покупцю. Датою поставки (передачі) товару вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується датою видаткової накладної або, якщо покупець не надав (не надіслав) постачальнику видаткову накладну і довіреність, - дата отримання покупцем товару згідно з декларацією перевізника.

Пунктом 4.2 договору визначено, що право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі або пошкодження товару, переходить до покупця з моменту одержання товару, визначеного п. 4.1 цього договору.

Відповідно до п. 7.1 договору ціна товару визначається згідно специфікації (видаткової накладної) постачальника. Загальна вартість кожної партії товару вказується в видаткових накладних постачальником.

Відповідно до пункту 7.3 договору покупець зобов`язується своєчасно оплачувати постачальнику за товар за кожні 7 календарних днів реалізації товару шляхом перерахування вартості реалізованого за вказаний період товару на поточний рахунок постачальника, зазначеного в пункті 13 даного договору, але в будь-якому разі не пізніше 60 календарних днів за реалізований товар. При цьому, покупець зобов`язаний до 5 числа кожного місяця, наступного за звітним, надати постачальнику звіт щодо реалізованого товару, в якому повинні бути відображені в кількісному та грошевому вираженні по цінах постачальника: а) залишки товару на початок місяця, б) отриманий товар за звітний місяць, в) реалізований товар за звітний місяць, г) залишки товару на кінець місяця.

У разі ненадання у визначений вище строк належно оформленого звіту про реалізований товар:

- Покупець зобов`язаний сплатити постачальникові штраф у розмірі 5 % вартості поставленого за цим Договором товару;

- фактично поставлений товар вважається реалізованим і належить оплаті в повному обсязі.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що у випадку невиконання або невідповідного виконання покупцем зобов`язань по оплаті поставленого товару постачальник має право стягнути з покупця штрафну неустойку у розмір 0,2 % від вартості неоплаченого товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Судом досліджено надані позивачем видаткові накладні на підтвердження виконання зобов`язань за договором поставки № 1299 від 20.10.2020 року, а саме: № 15061 від 24.11.2020, № 15062 від 24.11.2020, № 15063 від 24.11.2020, № 15064 від 24.11.2020, № 15065 від 24.11.2020, № 15066 від 24.11.2020, № 15067 від 24.11.2020, № 15068 від 24.11.2020, № 15069 від 24.11.2020, № 15070 від 24.11.2020, № 15071 від 24.11.2020, № 15072 від 24.11.2020, № 15073 від 24.11.2020, № 15074 від 24.11.2020, № 15075 від 24.11.2020, № 15076 від 24.11.2020, № 15077 від 24.11.2020, № 15078 від 24.11.2020, № 15079 від 24.11.2020, № 15080 від 24.11.2020, № 15081 від 24.11.2020, № 15082 від 24.11.2020, № 15083 від 24.11.2020, № 15084 від 24.11.2020, № 16574 від 18.12.2020, № 16575 від 18.12.2020, № 16576 від 18.12.2020, № 16577 від 18.12.2020, № 16578 від 18.12.2020, № 16579 від 18.12.2020, № 16580 від 18.12.2020, № 1033 від 28.01.2021, № 1032 від 29.01.2021, № 1034 від 29.01.2021, № 1035 від 29.01.2021, № 1036 від 29.01.2021, №1037 від 29.01.2021, № 1038 від 29.01.2021, № 1039 від 29.01.2021, № 1040 від 29.01.2021, № 1041 від 29.01.2021, № 1042 від 29.01.2021, № 1043 від 29.01.2021, № 1044 від 29.01.2021, № 1045 від 29.01.2021, № 1046 від 29.01.2021, № 1047 від 29.01.2021, № 1048 від 29.01.2021, № 1049 від 29.01.2021, № 1050 від 29.01.2021, № 1051 від 29.01.2021, № 1052 від 29.01.2021, № 1053 від 29.01.2021, № 1094 від 29.01.2021, № 1719 від 12.02.2021, № 1720 від 12.02.2021, № 1721 від 12.02.2021, № 1722 від 12.02.2021, № 1738 від 12.02.2021, № 2065 від 19.02.2021, № 2066 від 19.02.2021, № 2067 від 19.02.2021, № 2068 від 19.02.2021, № 2069 від 19.02.2021, № 2070 від 19.02.2021, № 2071 від 19.02.2021, № 2072 від 19.02.2021, № 2073 від 19.02.2021, № 2074 від 19.02.2021, № 2075 від 19.02.2021, № 2076 від 19.02.2021, № 2077 від 19.02.2021, № 2078 від 19.02.2021, № 2079 від 19.02.2021, № 2080 від 19.02.2021, № 2081 від 19.02.2021, № 2082 від 19.02.2021, № 2083 від 19.02.2021, № 2744 від 05.03.2021, № 2745 від 05.03.2021, № 2746 від 05.03.2021, № 2747 від 5.03.2021, № 2748 від 05.03.2021, № 2749 від 05.03.2021, № 2750 від 05.03.2021, № 2751 від 05.03.2021, № 3341 від 19.03.2021, № 3342 від 19.03.2021, № 3343 від 19.03.2021, № 3344 від 19.03.2021, № 3345 від 19.03.2021, № 3346 від 19.03.2021, № 4555 від 16.04.2021, № 4556 від 16.04.2021, № 4557 від 16.04.2021, № 4558 від 16.04.2021, № 4559 від 16.04.2021, № 4560 від 16.04.2021, № 4561 від 16.04.2021, № 4562 від 16.04.2021, № 4563 від 16.04.2021, № 4778 від 23.04.2021, № 4779 від 23.04.2021, № 4780 від 23.04.2021, № 4781 від 23.04.2021, № 4782 від 23.04.2021, № 4784 від 23.04.2021, № 4785 від 23.04.2021, № 4786 від 23.04.2021, № 4787 від 23.04.2021, № 4788 від 23.04.2021, № 4789 від 23.04.2021, № 4790 від 23.04.2021, № 5418 від12.05.2021, № 5419 від 12.05.2021, № 5420 від 12.05.2021, № 5421 від 12.05.2021, № 5422 від 12.05.2021, № 6500 від 03.06.2021, № 6501 від 03.06.2021, № 6502 від 03.06.2021, № 6503 від 03.06.2021, № 6504 від 03.06.2021, № 6505 від 03.06.2021, № 6506 від 03.06.2021, № 6507 від 03.06.2021.

Всього поставлено на загальну суму 552 489,83 грн.

Видаткові накладні було підписано представниками боржника без будь-яких зауважень щодо якості, кількості, вартості, асортименту поставленого товару.

З досліджених судом виписок з рахунку в АТ «УКРСИББАНК» Київ за 14.12.2020 р., 22.12.2020 р., 28.12.2020 р., 18.01.2021 р., 27.01.2021 р., 02.02.2021 р., 09.02.2021 р., 16.02.2021 р„ 22.02.2021 р., 02.03.2021 р., 09.03.2021 р., 16.03.2021 р., 23.03.2021 р., 30.03.2021 р., 05.04.2021 р., 14.04.2021 р., 19.04.2021 р., 27.04.2021 р., 1 1.05.2021 р., 17.05.2021 р., 25.05.2021 р., 31.05.2021 р., 08.06.2021 р., 14.06.2021 р., 23.06.2021 р., 02.07.2021 р., 06.07.2021 р., 12.07.2021 р., 20.07.2021 р., 27.07.2021 р., 03.08.2021 р., 10.08.2021 р., 17.08.2021 р., 25.08.2021 р., 03.09.2021 р., 07.09.2021 р., 13.09.2021 р., 21.09.2021 р., 28.09.2021 р., 05.10.2021 р., 11.10.2021 р., 20.10.2021 р., 26.10.2021 р., 02.11.2021 р., 16.11.2021 р., 23.11.2021 р., 30.11.2021 р., 07.12.2021 р., 14.12.2021 р., 21.12.2021 р., 25.01.2022 р., 31.01.2022 р., 16.02.2022 р., 22.02.2022 р. та виписок з рахунку в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» від 08.11.202 р., 23.11.2022 р., 16.12.2022 р. вбачається, що відповідач частково оплатив поставлений товар, а саме на суму 390 720,86 грн.

У зв`язку із чим, за словами позивача, заборгованість відповідача за договором поставки № 1299 від 20.10.2020 року становить 161 768,97 грн /552 489,83 грн - 390 720,86 грн/.

23.01.2023 року позивач направив на адресу відповідача претензію вих. № 15 з вимогою сплатити заборгованість за договором поставки № 1299 від 20.10.2020 року, а також неустойку, 3 % річних та інфляційні втрати. Позивач повідомив, що буде змушений звертатися до суду із позовом.

Матеріали справи містять заявки відповідача на поставку товару від 18.01.2023 року,

Господарський суд зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договором поставки № 1299 від 20.10.2020 року у розмірі розмірі 242 080,27 грн, з яких: 161 768,97 грн - основний борг; 57 730,41 грн - інфляційні втрати; 9 095,92 грн - проценти річних; 13 484,97 грн - неустойка.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із приписами ч.ч.1 та 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В ч.1 ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких письмовий Договір поставки.

Як встановлено судом, позивачем здійснено поставку товару, натомість, відповідачем лише частково здійсненооплату за отриманий товар за договором поставки № 1299 від 20.10.2020 року. У зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість за договором у розмірі 161 768,97 грн. Наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував, докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем за отриманий товар в матеріалах справи відсутні.

Суд зауважує, що строк виконання грошових зобов`язань згідно ч.2 ст.530 та ч.1 ст.692 ЦК України настав негайно після прийняття товару, з огляду на наступне.

З наведених в п.п.41-45 постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.04.2023 р. по справі № 916/1349/21 правових висновків, які за правилами ч.4 ст.236 ГПК України є обов`язковими до врахування судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин та які зводяться до того, що:

- ,,згідно з абз.2 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події;

- цю норму необхідно застосовувати (тлумачити) у взаємозв`язку з загальними положеннями ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України, які визначають, що терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати;

- те, що при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання, вказувала також об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 р. у справі № 910/13071/19;

- відповідно до лексичного значення словосполучення ,,неминуче має настати" означає як те, що обов`язково та безумовно має відбутися;

- за змістом норми ч.1 ст.530 ЦК України у взаємозв`язку з ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у разі визначення терміну виконання зобов`язання з вказівкою на майбутню подію нею може бути визнана лише та подія, неминучість якої є безумовна. Якщо юридичні наслідки мають певну ступінь вірогідності настання, то має місце не існування часової категорії у вигляді терміну, а умова".

В контексті обставин господарської справи № 916/2344/23 наведені висновки Верховного Суду означають, що слід перевірити, чи є визначена сторонами в.7.3 Договору вказівка на певні обставини подією, яка неминуче має настати, а також те, які правові наслідки погодження сторонами такої умови у Договорі.

Провівши відповідну перевірку, господарський суд зауважує, що в Договорі термін виконання Покупцем обов`язку оплатити Товар слід визнати не встановленим сторонами, оскільки здійснення чергового платежу в п.7.3 Договору обумовлено реалізацією прийнятого Товару, яка не є подією, яка неминуче має настати, адже Товар може бути взагалі нереалізованим, у т.ч. з вини Покупця та з причин, незалежних від Постачальника. При цьому наявність п.7.3 Договору породжує для Постачальника наслідок у вигляді неотримання коштів за переданий Товар, а Покупцю надає можливість не перераховувати за нього кошти протягом тривалого часу, який в межах даної справи становить вже більше двох років (остання поставка відбулась у червні 2021 року), що є явно несправедливим.

Приймаючи до уваги наведене, господарський суд вважає, що положення п.7.3 Договору не підлягають застосуванню при визначенні строку оплати Товару, в зв`язку з чим останній мав бути оплаченим негайно після його прийняття згідно ч.2 ст.530 та ч.1 ст.692 ЦК України.

Окремо потрібно зауважити, що саме відповідач як особа, яка намагається довести нереалізацію Товару та фізичну можливість його повернення, повинен надати належні та допустимі докази цього. Відповідно до п.7.3 Договору таким доказом являється звіт Покупця із зазначенням кількості реалізованого товару та товарних залишків на дату формування звіту.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ ,,СТРОЙ ОПТ" не представлено названий в п.7.3 Договору звіт або інші документальні підтвердження того, що Товар вартістю у розмірі ціни позову наявний та може бути повернутий Постачальнику згідно п.3.7 Договору, з огляду на що господарський суд відхиляє заперечення відповідача в цій частині.

З урахуванням вказаних обставин, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 57 730,41 грн, 3 % річних - 9 095,92 грн, неустойки - 13 484,97 грн, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок інфляційного збільшення та 3 % річних, здійснений позивачем та встановлено його вірність. Так, інфляційне збільшення становить 57 730,41 грн, а 3 % річних - 9 095,92 грн.

Відповідно до ст. 220 ГК України, боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Крім того, строк позовної давності для стягнення пені становить 1 рік (ст. 258 ЦК України).

Однак пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень ГК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року №540-IX (далі - Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX), який набрав чинності з 2 квітня 2020 року і дія вказаного Закону фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що у випадку невиконання або невідповідного виконання покупцем зобов`язань по оплаті поставленого товару постачальник має право стягнути з покупця штрафну неустойку у розмір 0,2 % від вартості неоплаченого товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Судом перевірено розрахунок пені, здійснений позивачем та встановлено його вірність. Так, пеня становить 13 484,97 грн.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення пені, суд зазначає наступне.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Наведені норми визначають можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій (стягуваної неустойки) у двох випадках:

- коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками (ч.1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України);

- якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України).

Кожен з таких випадків передбачає врахування різних аспектів: якщо в першому випадку суд має зважати на ступінь виконання зобов`язань боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, то в другому - законодавство передбачає необхідність врахування інтересів боржника.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц.

Зі змісту ст. 233 Господарського кодексу України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Частина 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Також слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже, дискреційні повноваження, в тому числі суду, завжди мають межі, встановлені законом.

Суд наголошує на приписах ст.233 ГК України, та ст.551 ЦК України, якими визначено право суду, а не обов`язок зменшувати штрафні санкції, а саме розмір пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

На підтвердження доводів відповідача щодо зменшення пені, судом досліджено надані відповідачем докази, а саме: акт про пожежу від 14.12.2022 року, лист слідчого відділу Управління СБУ в ХЕрсонській області від 09.11.2022 року, довідку ТОВ «Пересувна механізована колона № 19» від 16.12.2022 року, договір оренди нежитлових приміщень № АП29/01-02 від 01.01.2021 року, акт прийняття-передачі від 01.01.2021 року.

Дослідивши доводи сторін та матеріали справи, суд враховує, що обов`язок відповідача здійснити оплату за договором виник ще у червні 2021 року та фактично не сплачено на день ухвалення рішення. При цьому суд враховує обставини щодо введення на території України воєнного стану та окупації Херсонської області. Однак, вказані обставини виникли лише у лютому 2022 року. У зв`язку із чим, вказане прострочення суд вважає значним. Відтак суд вбачає порушення інтересів стягувача у даному випадку.

За результатами надання оцінки заявленому відповідачем клопотанню, господарський суд вважає, що заявлені позивачем до стягнення штрафні санкції у розмірі 13 484,97 грн., в даному випадку, є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання, будь-які докази, які можуть свідчить про намагання позивача покласти на відповідача надмірний тягар шляхом стягнення пені також відсутні.

Враховуючи збалансованість інтересів сторін, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором (непогашення відповідачем основної суми боргу), баланс інтересів сторін, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені. У зв`язку із чим клопотання відповідача про зменшення розміру пені не підлягає задоволенню.

Крім того суд враховує, що відповідачем не надано доказів вжиття заходів, направлених на погашення заборгованості перед позивачем або її відстрочення, розстрочення, а також інших заходів щодо запобігання виникненню збитків.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМАТИКА" підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 36 131,20 грн, що вбачається із платіжної інструкції № 19357 від 08.05.2023 року.

Однак,належний судовий збір у даній справі становить 3 631,20 грн /1,5% від 242 080,27 грн/. У зв`язку із чим, ухвалою суду від 30.08.2023 року позивачу повернуто надмірно сплачено судовий збір у розмірі 32 500,00 грн /36 131,20 грн - 3 631,20 грн/.

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМАТИКА" у повному обсязі, судовий збір у розмірі 3 631,20 грн підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74, 126, 129, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМАТИКА" - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ОПТ" /, адреса - 73000, м. Херсон, вул. Шенгелія, 3-а, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМАТИКА" /, адреса - 04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 7-9, e-mail: / заборгованість за договором поставки № 1299 від 20.10.2020 року у розмірі 242 080,27 грн /двісті сорок дві тисячі вісімдесят гривень 27 копійок/, з яких: 161 768,97 грн - основний борг; 57 730,41 грн - інфляційні втрати; 9 095,92 грн - проценти річних; 13 484,97 грн - неустойка; а також судовий збір у розмірі 3 631,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження аби прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 23 жовтня 2023 р.

Суддя Н.Д. Петренко