ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/3061/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Лічмана Л.В.,

секретар судового засідання Бондар О.Р.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Фізичної особи-підприємця Алієва Автанділа Нізамовича про стягнення 61656,64 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.08.2023 р.: прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3061/23; призначено судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 05.09.2023 р.

Протокольними ухвалами Господарського суду Одеської області від 05.09.2023 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 21.09.2023 р., від 21.09.2022 р. до 02.10.2023 р., а від 02.10.2023 р. до 17.10.2023 р.

Представник позивача засідання суду, в якому ухвалено рішення, не з`явився. Письмово просив розглядати справу без участі його представника.

Представник відповідача в жодне засідання суду з невідомих причин не з`явився. Про них повідомлений належним чином, що підтверджується доказами направлення ухвал на офіційну електронну пошту та телефонограмами.

Згідно із приписами ст.ст.233,240 ГПК України в судовому засіданні 17.10.2023 р. підписано вступну та резолютивну частини рішення без їх проголошення.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі Департамент) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Алієва Автанділа Нізамовича (далі ФОП Алієв А.Н.) 61486,60 грн, з яких 1469,96 грн заборгованості з орендної плати (946,99 грн за квітень 2021 р., 522,97 грн за 17 днів травня 2021 р.), 60016,64 неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди (за період з 18.05.2021 р. по 31.07.2023 р.).

В обґрунтування позовних вимог Департамент посилається на невиконання відповідачем приписів законодавства та умов договору оренди нежилого приміщення від 06.04.2010 р. № 203/203 в частині внесення орендної плати за користування об`єктом оренди та своєчасного повернення орендованого майна після розірвання договору оренди нежилого приміщення в судовому порядку.

У відзиві на позовну заяву ФОП Алієв А.Н. просить відмовити у задоволенні вимог Департаменту, оскільки: після того, як рішенням Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 р. по справі № 916/3453/20 виселено відповідача з орендованого приміщення, останній фактично не користувався ним; названим рішенням суду розірвано договір оренди, в зв`язку з чим припинились зобов`язання орендаря, в т.ч. щодо своєчасного повернення орендованого майна після закінчення строку дії договору; заборгованість з орендної плати погашена на момент розгляду справи № 916/3453/20; відповідач не має обов`язку сплачувати заявлені до стягнення кошти в умовах воєнного стану в Україні; рішенням Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. засвідчено те, що війна є форс-мажорною обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань.

До початку розгляду справи по суті надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій Департамент просить стягнути з ФОП Алієва А.Н. 61656,64 грн, з яких 1469,96 грн заборгованості з орендної плати (946,99 грн за квітень 2021 р., 522,97 грн за 17 днів травня 2021 р.), 60186,68 неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди (за період з 18.05.2021 р. по 02.08.2023 р.), адже саме 02.08.2023 р. виконавцем у примусовому порядку виконано рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 р. по справі № 916/3453/20 та виселено ФОП Алієва А.Н. з орендованого приміщення, про що свідчить відповідний акт виконавця. Вказана заява прийнята до розгляду протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.09.2023 р.

Крім того, від Департаменту надійшла відповідь на відзив, у якій не погоджується з доводами ФОП Алієва А.Н. та зазначає, що неустойку в розмірі подвійної орендної плати за кожен місяць прострочення нараховано в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення орендованого майна за актом приймання-передачі та ключа від приміщення Департаменту, який звернувся до суду за захистом порушених прав територіальної громади міста.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши відповідність тверджень сторін фактичним її обставинам та нормам українського законодавства, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

06.04.2010 р. між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (Орендодавець) та ФОП Алієвим А.Н. (Орендар) укладено договір оренди № 203/203 (Договір), відповідно до якого Орендарю надано в строкове платне користування до 05.03.2013 р. об`єкт комунальної власності нежитлове приміщення цокольного поверху загальною площею 48,4 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 159. Згідно п.2.2 Договору за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 325,00 грн (без врахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно п.2.4 Договору Орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Додатковими договорами від 12.04.2013 р., від 13.01.2016 р., від 26.11.2018 р., від 20.08.2019 р., зокрема, змінено назву Орендодавця на Департамент, неодноразово продовжено строк дії Договору, встановлено обов`язок Орендаря сплачувати орендну плату з 20.08.2019 р. у розмірі 715,25 грн (без ПДВ та індексу інфляції).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 р. по справі № 916/3453/20, яке набрало 18.05.2021 р., розірвано Договір та виселено Орендаря з нежитлового приміщення цокольного поверху загальною площею 48,4 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 159.

02.08.2023 р. відбулось виконання у примусовому порядку рішення Господарського суду Одеської області від 16.04.2021 р. по справі № 916/3453/20, доказом чого є акт державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Частинами 1, 6 ст.283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В ч.3 ст.285 ГК України встановлено, що орендар зобов`язаний... своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ч.1 ст.286 ГК України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно із приписами ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст.762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму…

Правові, економічні та організаційні відносини, що виникають у зв`язку з орендою державного та комунального майна, врегульовано Законом України ,,Про оренду державного та комунального майна, в ст.17 якого передбачено, що: орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами існували господарські зобов`язання, підставою яких був письмовий Договір оренди комунального нерухомого майна. Останній розірвано за рішення суду по справі № 916/3453/20 з 18.05.2021 р.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)...

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що Департаментом виконано взяті на себе зобов`язання за Договором, у т.ч. передано ФОП Алієву А.Н. у платне користування майно, натомість Орендарем не сплачено 1469,96 грн орендної плати (946,99 грн за квітень 2021 р., 522,97 грн за 17 днів травня 2021 р.), а також не виконано передбачений ч.1 ст.785 ЦК України обов`язок щодо негайно повернення Орендодавцю об`єкта оренди до 02.08.2023 р.

Враховуючи викладене, Департамент України має право на стягнення з ФОП Алієва А.Н.:

- 1469,96 грн орендної плати, а, отже, відповідна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі;

- на підставі ч.2 ст.785 ЦК неустойки, позовну вимогу про стягнення якої слід задовольнити в сумі 48081,33 грн, тобто частково, виходячи з такого.

ПК України як спеціальним нормативним актом, що визначає будь-які питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не передбачено включення до бази оподаткування податком на додану вартість будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а, навпаки, в ПК України прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому для цілей оподаткування законодавцем не передбачено виключень щодо спеціальної неустойки, передбаченої ч.2 ст.785 ЦК України.

Виходячи з аналізу ч.2 ст.785 ЦК України, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг.

Неустойка, нарахована на підставі ч.2 ст.785 ЦК України є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.

Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 р. у справі № 916/1319/19. Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на наведене, Господарський суд Одеської області доходить висновку, що при розрахунку розміру неустойки згідно з ч.2 ст.785 ЦК України за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися Орендарем Орендодавцю у випадку правомірного користування майном.

Крім того, повернення майна згідно акту виконавця відбулось 02.08.2023 р., у зв`язку з чим Департамент безпідставно нараховує неустойку за два дні серпня 2023 р., а не за один.

Відтак, позовна вимога про стягнення неустойки підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 48081,33 грн, приймаючи до уваги те, що, як арифметично правильно зазначено в розрахунку заборгованості, проти правильності якого відповідач не заперечив, подвійна орендна ставка з ПДВ за 14 днів травня 2021 р., червень 2021 р. липень 2023 р., 1 день серпня 2023 р. становить 60101,66 грн, проте правові передумови для нарахування ПДВ у Департаменту відсутні, з огляду на що від 60101,66 грн слід відняти 20%.

Доводи ФОП Алієва А.Н. про те, що після того, як рішенням суду від 26.04.2021 р. по справі № 916/3453/20 його виселено з орендованого приміщення, він фактично не користувався ним, Господарський суд Одеської області вважає такими, що не звільняють його від обов`язку сплатити неустойку згідно ч.2 ст.785 ЦК України, оскільки всупереч правилам ч.1 ст.785 ЦК України після розірвання Договору до 02.08.2023 р. ФОП Алієв А.Н. не повертав орендоване майно Департаменту.

Твердження відповідача стосовно того, що внаслідок розірвання Договору припинились його зобов`язання, зокрема, своєчасно повернути орендоване майн після закінчення строку дії Договору, господарський суд вважає хибними, адже відповідний обов`язок, який встановлений, у першу чергу, законодавством, випливає саме з факту припинення дії орендної угоди.

Відносно посилань ФОП Алієва А.Н. на те, що заборгованість з орендної плати погашена на момент розгляду справи № 916/3453/20, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Орендарем сплачено 1469,96 грн орендної плати (946,99 грн за квітень 2021 р., 522,97 грн за 17 днів травня 2021 р.), позовна вимога про стягнення якої в рамках провадження по справі № 916/3453/20 не заявлялась.

Крім того, не приймаються до уваги посилання відповідача на введення воєнного стану та військові дії в країні як на форс-мажорні обставині, які зумовлюють відмову у задоволенні позову, з огляду на таке.

За змістом ч.1 ст.617 ЦК України, яка кореспондується з ч.2 ст.218 ГК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч.1 ст.617 ЦК України, ч.2 ст.218 ГК України та ст.14-1 Закону ,,Про торгово-промислові палати в Україні форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Слід зауважити, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. Зазначений висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 21.07.2021 р по справі № 912/3323/20.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи зі змісту цієї норми та обов`язкових для врахування за правилами ч.4 ст.236 ГПК України правових висновків, викладених, окрім вже названої постанови від 21.07.2021 р по справі № 912/3323/20, у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 р. по справі № 915/531/17, від 26.05.2020 р. по справі № 918/289/19, від 17.12.2020 р. по справі № 913/785/17, від 30.11.2021 р. по справі № 913/785/17, суд зазначає, що: відповідно до ст.14-1 Закону України ,,Про торгово-промислові палати в Україні засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання.

Також господарський суд зауважує, що під час перевірки того, чи потрібно застосовувати наслідки виникнення форс-мажору слід встановити: 1) які саме зобов`язання за Договором порушено; 2) чи доведено відповідачем наявність форс-мажору та його причинно-наслідковий зв`язок з невиконанням зобов`язання; 3) чи виконано боржником усі передбачені Договором дії, необхідні для виникнення у нього права посилатись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання.

З тексту відзиву на позов вбачається, що ФОП Алієв А.Н. вважає, що на його можливість належним чином виконати зобов`язання вплинули форс-мажорні обставини у вигляді війни в України.

Не ставлячи під сумнів те, що війна та пов`язані з нею події є обставинами непереборної сили, господарський суд вказує, що відповідачем не надано доказів того, що у даному випадку форс-мажор вплинув на його спроможність належним чином виконувати існуючі в Орендаря обов`язки, в т.ч. своєчасно повернути майно. Отже, існування причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажором та невиконанням ФОП Алієва А.Н. зобов`язань не доведено.

З урахуванням наведеного, того, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують повідомлення Орендарем Орендодавця про настання обставин непереборної сили, які впливають на спроможність виконувати зобов`язання, а також того, що відповідачем не надано сертифікат Торгово-промислової палати України, який доводить вплив форс-мажору саме на діяльність ФОП Алієва А.Н. (загальне рішення ТПП України від 28.02.2022 р. таким доказом не являється), господарський суд відхиляє посилання відповідача стосовно того, що виникнення форс-мажорних обставин є в даному випадку підставою для відмови у позові.

Решта доводів сторін на остаточний результат розгляду справи або мотиви, з яких суд частково задовольняє позов, ніяким чином не впливають, тому залишаються без правової оцінки.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129,231,232,233,238,240,241 ГПК України, вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Алієва Автанділа Нізамовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, місто Одеса, вулиця Артилерійська, будинок 1, код 26302595) 1469/одну тисячу чотириста шістдесят дев`ять/ грн 96 коп. заборгованості з орендної плати, 48081/сорок вісім тисяч вісімдесят одну/ грн 33 грн неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди, 2157/дві тисячі сто п`ятдесят сім/ грн 04 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного його тексту і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2023 р. у зв`язку з перебуванням судді Лічмана Л.В. з 23 по 27 жовтня 2023 р. на лікарняному.

Суддя Л.В. Лічман