ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2023 р. Справа№ 910/4053/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2022

у справі №910/4053/22 (суддя - Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулося з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості у розмірі 2098,04 грн, з яких: 1757,11 грн - інфляційні втрати та 340,93 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у зв`язку із визнанням банкрутом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" та на підставі ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду за договором страхування (полісом) №АІ/5559555, право вимоги якої у останнього виникло на підставі укладення Фізичною особою-підприємцем Шияном Д.С. та позивачем договору про надання фінансових послуг факторингу №5/18-01/2017 від 18.01.2017. Відповідач частково виконав зобов`язання за договором №АІ/5559555 в сумі 4543,57 грн та станом на дату подання позову у нього наявна заборгованість у сумі 2098,04 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 відкрито провадження у справі №910/4053/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2022 у справі №910/4053/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" задоволено повністю.

Судове рішення мотивовано тим, що Моторно (транспортне) страхове бюро України не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика (Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна"), що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

У цих висновках суд врахував правову позицію, викладену в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про застосування позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що право вимоги потерпілого до Моторно (транспортного) страхового бюро України за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події. Установивши обставини щодо ліквідації страховика ухвалою суду 17.07.2019, що за вказаних висновків є початком перебігу строку позовної давності, та дату звернення з цим позовом 01.06.2022, суд спростував доводи відповідача про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Моторно (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято за невірного застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Відповідач вважає, що оскільки Закон №1961-IV та статут Моторно (транспортного) страхового бюро України не містять вимог про виконання Моторно (транспортним) страховим бюро України обов`язку зі сплати пені, 3% річних, інфляційних втрат за прострочення страховиком виплати страхового відшкодування, то з огляду на статті 96, 999 ЦК України та пункт 2.1 статті 2 Закону №1961-IV, ця відповідальність покладається саме на страховика-порушника. До вимог кредиторів зі сплати таких сум за зобов`язаннями страховика-банкрута мають застосовуватися на загальних підставах положення Кодексу України з процедур банкрутства або Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", чинного на час ліквідації Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна", згідно з якими вимоги, не погашені у зв`язку з недостатністю майна, вважаються погашеними.

За твердженнями скаржника, відповідач не є учасником деліктного зобов`язання, не є учасником цивільно-правових відносин, не є правонаступником Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" ні відповідно до судового рішення, ні відповідно до загальних норм цивільного законодавства. А тому покладення на Моторно (транспортне) страхове бюро України обов`язку з виплати пені, 3% річних та інфляційних втрат порушує принцип індивідуальності покарання.

Крім того відповідач вказує, що у даній справі підлягають застосуванню наслідки спливу строку позовної давності, оскільки вказаний строк слід обраховувати з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, а не з моменту визнання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" банкрутом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022 апеляційну скаргу у справі №910/4053/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 апеляційну скаргу у справі №910/4053/22 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/4053/22 та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

До суду 19.10.2022 Моторним (транспортним) страховим бюро України подано клопотання про зупинення провадження у справі №910/4053/22 до закінчення перегляду Верховним Судом судових рішень у справах №№910/16820/21 та 910/16713/21 у подібних правовідносинах.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 зупинено апеляційне провадження у справі №910/4053/22 до перегляду судових рішень палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/16820/21 у подібних правовідносинах та зобов`язано учасників справи повідомити Північний апеляційний господарський суд про результат перегляду судових рішень у вказаній справі.

07.08.2023 до суду Моторним (транспортним) страховим бюро України подано заяву про поновлення апеляційного провадження у справі №910/4053/22 у зв`язку з прийняттям 19.07.2023 Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі №910/16820/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 поновлено апеляційне провадження у справі №910/4053/22 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2022, призначено розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В межах встановлених судом процесуальних строків позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Північний апеляційний господарський суд зазначає, що Моторно (транспортне) страхове бюро України в апеляційній скарзі просило здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. При цьому в обґрунтування даного клопотання скаржник не навів жодних мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481,00 грн (27.05.2022 - дата звернення із позовом до суду).

Ураховуючи, що предметом розгляду у справі №910/4053/22 є вимога про стягнення 2098,04 грн, згідно положень процесуального закону, апеляційний перегляд рішення суду у цій справі здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення її учасників.

Разом з цим колегія суддів звертає увагу, що обставин, які б давали підстави для висновку про необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, відповідачем не наведено та судом не встановлено.

З урахуванням зазначеного, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання Моторно (транспортного) страхового бюро України про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як слідує з матеріалів справи та вірно відмічено місцевим господарським судом, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2015 у справі №759/16985/15-п встановлено, що 16.10.2015 в м. Києві по вул. Зодчих відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля "ЗАЗ Ланос", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Кіа Каренс", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Вищевказаною постановою визнано винним водія транспортного засобу "ЗАЗ Ланос", д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5559555 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна".

За наслідками проведення огляду пошкодженого автомобіля "Кіа Каренс", д.н.з. НОМЕР_2 складено звіт про незалежну оцінку від 29.02.2016, згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику даного автомобіля становить 5043,57 грн.

На підставі договору про відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування від 18.01.2017, укладеного між ОСОБА_2 (первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем Шиян Д.С., та договору про надання фінансових послуг факторингу №5/18-01/2017 від 18.01.2017, укладеного між Фізичною особою - підприємцем Шияном Д.С. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", позивач набув усі права вимоги, серед іншого, до винної у дорожньо-транспортної пригоди особи, відповідальність якої застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Україна" за договором страхування №АІ/5559555.

Позивач зазначав, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна", порушуючи умови договору страхування №АІ/5559555, не здійснило виплату грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна".

У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою (уточненою заявою) про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" за договорами факторингу на загальну суму 4941518,06 грн, в тому числі і за договором №5/18-01/2017 від 18.01.2017 та страховим полісом №АІ/5559555 на суму 7976,75 грн, що включає: 4702,97 грн сума страхового відшкодування, 340,93 грн 3% річних, 1757,11 грн розмір інфляційних втрат та 1175,74 грн пені, що ґрунтуються на невиконаних Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" зобов`язаннях з виплати страхового відшкодування потерпілим за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якій просило визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" та включити грошові вимоги у вказаному розмірі до реєстру вимог кредиторів.

Грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна", зокрема, у зобов`язанні, яке виникло на підставі договору страхування №АІ/5559555, були визнані в повному обсязі та внесені до реєстру кредиторів згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

У зв`язку з ліквідацією Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" позивач звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату боргу.

04.10.2019 відповідач виплатив позивачу 4543,57 грн як відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Посилаючись на часткове виконання Моторно (транспортним) страховим бюро України зобов`язання за договором страхування №АІ/5559555 та невиконання вимог перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" з виплати 3% річних у розмірі 340,93 грн та 1757,11 грн інфляційних втрат, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що Моторно (транспортне) страхове бюро України зобов`язано відшкодувати за ліквідованого страховика виключно шкоду, до якої законом не віднесено сплату 3% річних та інфляційних втрат, поряд з цим відповідач не є правонаступником ліквідованого боржника, а також первісний кредитор не передавав позивачу прав на зазначені вимоги за договором відступлення права вимоги. Також заявлено про застосування строків позовної давності.

Таким чином спір у справі стосується питання наявності/відсутності підстав для покладання на Моторно (транспортне) страхове бюро України обов`язку сплати 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням страховиком, якого визнано банкрутом та ліквідовано, зобов`язання з виплати страхового відшкодування у встановлений строк.

Як зазначалося вище, за результатами розгляду спору місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, врахувавши правовий висновок Верховного Суду про застосування норм права, викладений у постанові від 07.09.2021 у справі №910/14293/19, згідно якого Моторно (транспортне) страхове бюро України не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону №1961-IV) суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Така правова позиція Верховного Суду була мотивована, серед іншого, тим, що у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі №6-2587цс15 (за яким потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному; він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав), та зробила висновок, за яким покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Наведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду, у випадку наявності договору страхування та за умови виникнення у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування, унеможливила захист права потерпілої внаслідок ДТП особи (іншої особи, яка має/набула відповідне право) на відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом до завдавача шкоди (винуватця ДТП) в рамках деліктного зобов`язання, натомість зумовила єдино можливий порядок захисту такого права шляхом звернення з відповідними вимогами до страховика особи, яка завдала шкоди, а у разі неплатоспроможності такого страховика - у процедурі його банкрутства. При цьому лише за наслідком ліквідації такого страховика у вказаній процедурі із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань за укладеними ним договорами страхування у потерпілої особи виникає право вимоги страхового відшкодування до МТСБУ в силу підпункту "ґ" пункту 41.1 статті 41 Закону №1961-IV.

За таких обставин (зокрема й з огляду на визначений Великою Палатою Верховного Суду спосіб захисту порушених прав постраждалої внаслідок ДТП особи), Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07.09.2021 у справі №910/14293/19 вважав правомірним та справедливим покладення відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання (страхового відшкодування) ліквідованим страховиком на Моторно (транспортне) страхове бюро України.

Однак, у постанові від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, до розгляду якої було зупинено апеляційне провадження у цій справі, Велика Палата Верховного Суду відступила від вищезазначеного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №910/14293/19.

Розглянувши наведені в апеляційній скарзі доводи та правильність застосування судом першої інстанції у цій справі норми матеріального і процесуального права, судова колегія звертається до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, та зазначає таке.

У п. 8.39 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що Моторно (транспортне) страхове бюро України вступає у правовідносини щодо відшкодування шкоди замість страховика, якого визнано банкрутом і ліквідовано із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань за укладеними ним договорами страхування, лише із встановленням цих обставин та звернення до Бюро потерпілої особи за таким відшкодуванням. Тобто Бюро у межах цих правовідносин гарантує отримання лише відшкодування шкоди потерпілою від ДТП особою.

З матеріалів справи слідує, що Моторно (транспортне) страхове бюро України виплатило позивачу суму відшкодування шкоди і в цій частині спір між сторонами відсутній, натомість позовні вимоги заявлені про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням страховиком (Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна"), якого визнано банкрутом та ліквідовано, зобов`язання з виплати страхового відшкодування у встановлений строк.

Стаття 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та трьох процентів річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

У постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).

Разом із цим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, до розгляду якої було зупинено апеляційне провадження у цій справі, наведено правові висновки згідно яких Моторно (транспортне) страхове бюро України не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.

Положення Закону №1961-IV не містять правових підстав покладення на Моторно (транспортне) страхове бюро України такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до п. 20.1 ст. 20 Закону №1961-IV, а отже, і правових підстав відповідальності Моторно (транспортне) страхове бюро України за неналежно виконаними / невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України.

Моторно (транспортне) страхове бюро України лише здійснює відшкодування шкоди за зобов`язаннями страховика із відшкодування шкоди за договорами страхування відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо коштів / майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не несе відповідальності за прострочення виконання страховиком, а не Моторно (транспортним) страховим бюро України, грошового зобов`язання з виплати відшкодування. Натомість, у разі прострочення виконання Моторно (транспортним) страховим бюро України грошового зобов`язання зі здійснення регламентної виплати у нього виникає передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми.

Як свідчать матеріали справи, Моторно (транспортне) страхове бюро України з моменту набуття ним обов`язку зі здійснення регламентної виплати (ліквідації страховика у судовій процедурі банкрутства відповідною ухвалою суду) не допустило прострочення виконання цього зобов`язання.

Північний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що з обґрунтування доводів позивача та встановлених обставин вбачається, що прострочення виконання грошового зобов`язання по своєчасній виплаті страхового відшкодування у встановлений строк до моменту порушення провадження у справі про банкрутство було допущено ліквідованим страховиком - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна", а не відповідачем, яким є Моторно (транспортне) страхове бюро України.

За наведених мотивів, відсутні підстави для покладення на Моторно (транспортне) страхове бюро України обов`язку із відшкодування 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку із невиконанням зобов`язання за договором страхування ліквідованим страховиком, а висновки суду першої інстанції в цій частині не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні положень Закону №1961-IV.

Частиною 4 статті 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним господарським судом при розгляді даної справи враховані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, предметом розгляду якої був аналогічний спір між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" та Моторно (транспортним) страховим бюро України але по іншому страховому випадку.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності не вирішується.

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з доводами скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та зазначає про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення із прийняттям у справі нового рішення про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" у задоволенні позовних вимог про стягнення з Моторно (транспортного) страхового бюро України сум 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведені положення законодавства, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права та обставини, установлені під час розгляду спору, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2022 у справі №910/4053/22 скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва 28.07.2022 у справі №910/4053/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10; ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; ) 3721 (три тисячі сімсот двадцять одну) грн 50 коп витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко