РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2023Справа № 910/8676/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс"

до Державної податкової служби України

про стягнення 88 725,61 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" (далі - ТОВ "Укр газ ресурс", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України (далі відповідач) про стягнення 88 725,61 грн.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 88 725,61 грн., з яких 78 838,51грн. основного боргу, 1 903,89грн. інфляційних втрат, 855,34 -3% річних, 7 127,87грн. пені за Договором про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022р. №1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 відкрито провадження у справі №910/8676/23. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк, який становить 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, для подання до суду: відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 Господарського процесуального кодексу України; доказів направлення відзиву позивачу. Позивачу встановлено строк, який становить 5 днів з дня отримання відзиву на позов, для подання до суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу.

Сторони у справі були належним чином повідомлені про розгляд даної справи судом, що підтверджується повідомленням про доставку електронного листа в електронний кабінет Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" 07.06.2023 о 17:56 (позивачу) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 634 (відповідачу).

Через "Електронний суд" до суду 22.06.2023 відповідачем, в установлений судом строк подано відзив на позовну заяву без доказів направлення відзиву на адресу позивача.

У відзиві відповідач проти позову заперечив, з тих підстав, що Позивач для розрахунку за спожиту електроенергію протягом січня-лютого 2022 за час перебування на ПОН, що сталось не з вини ГУ ДПС у Закарпатській області, було підписано додаткову угоду №1 від 07.11.2022 з ТОВ "Укр газ ресурс" на зменшення суми договору, яка відповідала сумі, яку потрібно було оплатити Постачальнику останньої надії. Відповідно до цієї Додаткової угоди юридичні зобов`язання перед ТОВ "Укр газ ресурс" зменшились на 685 873,85 грн. ( 2 829 715, 72 грн на 01.01.2022 р. - 685 873, 85грн = 2 143 841, 87 грн на кінець року).

За твердженням Відповідача згідно виставлених ТОВ "Укр газ ресурс" рахунків та актів надання послуг ГУ ДПС у Закарпатській області на кінець 2022 року, повністю виконало свої юридичні та фінансові зобов`язання, що підтверджено фінансовим документами на суму договору 2 143 841, 87 грн.

Також в відзиві Відповідач заявив клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, викладене у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.

Частинами 3, 4, 5 ст.12 ГПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частинами 2-6 ст.250 ГПК України передбачено, що у випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Частиною 7 ст. 250 ГПК України передбачено, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Справа № 910/8676/23 є малозначною, з огляду на ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та незначної складності, з огляду на незначний обсяг доказів, які потребують дослідженню, при цьому, сторонами були надані пояснення по суті спору.

Отже, справа № 910/8676/23 підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, тому суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача про призначення розгляду справи з викликом сторін, у тому числі за правилами загального позовного провадження.

13.10.2023 до суду від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погодився з твердженнями Відповідача в відзиві на позовну заяву та зазначив, що сторонами не було перевищено узгоджений обсяг поставки. А весь обсяг електричної енергії було поставлено в межах обсягів узгоджених в Договорі.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву від 21.06.2023, відповідь на відзив від 12.10.2023 та додані до них докази.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" (позивачем) та Державною податковою службою України в особі заступника начальника Головного управління ДПС у Закарпатській області (філія ДПС) (відповідачем) був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу № 1.

Відповідно до п. 1.1 договору предметом цього договору є продаж електричної енергії згідно з кодом ДК 021:2015 - 09310000-5 Споживачу (відповідачу) для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та за результатами проведеної процедури закупівлі.

Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у Сторін укладених в установленому порядку з оператором системи розподілу (далі-ОСР) договорів про надання послуг з розподілу, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії , а Постачальник отримує доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності ОСР (п.2.2. договору).

Вартість електричної енергії за цим Договором визначається як сума очікуваної вартості цього Договору та становить 2 829 715,72грню з урахуванням ПДВ 471 619,29 грн.

Загальна сума Договору становить 2 829 715,72грню з урахуванням ПДВ 471 619,29 грн.

Згідно з п.13.1 договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2022, а в частині розрахунків Договір діє до повного виконання взятих зобов`язань Споживачем.

У відповідності до умов Договору та умов Додаткової угоди №1 від 07.11.2022 до Договору планове споживання Відповідача електричної енергії у 2022 році становив 713 255,00 квт/год.

Відповідно до п. 3.1 Договору початком постачання електричної енергії Споживачу є перший квартал 2022 року.

За твердженням Позивача, в рамках укладеного між сторонами Договору, за весь 2022 рік Споживачу було передано 511 514,00 квт/год, тобто при виконанні умов Договору не було перевищено поставку узгодженого обсягу електричної енергії. Навпаки, Відповідачем не було вибрано весь зарезервований по договору обсяг електричної енергії.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що ним добросовісно та в повному обсязі виконано умови договору в частині постачання Відповідачу електричної енергії.

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором в частині здійснення розрахунків за спожиту енергію по договору за грудень 2022 року не виконав належним чином, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість за договором, яка станом на час звернення до суду становила 78 838,51 грн.

Суду доведено, що Позивачем в період з 01.12.2022 по 31.12.2022 року на об`єкти відповідача було поставлено електричну енергію обсягом 61 705 квт/год на загальну суму 317 618,10грн. з ПДВ.

Позивач направив Відповідачу два екземпляра Акта прийому-передачі електричної енергії №5125 від 31.12.2022р. та Рахунок на оплату №5125 від 31.12.2022р.

Однак, Відповідач не повністю оплатив спожитий в грудні 2022 року обсяг електричної енергії, поставлену Позивачем.

Своєю платіжною інструкцією №2305 від 27.12.2022р. Відповідач перерахував на рахунки Позивача 238 779,59 грн. в якості часткової оплати спожитої електричної енергії в грудні 2022 року. Таким чином залишилась не оплаченою поставлена електрична енергія на суму 78 838,51 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог Відповідач додає до свого Відзиву на позов Проміжний Акт №УГР00005350-П від 27.12.2022р. та платіжне доручення №2305 від 27.12.2022 року та зазначає, що саме Позивачем було надано зазначений акт за грудень 2022 року, який Відповідач оплатив платіжним дорученням №2305 від 27.12.2022 року.

Тому, Відповідач стверджує що боргу по поставці електричної енергії в грудні 2022 року не існує.

Суд не приймає до уваги такі аргументи Відповідача, з огляду про наступне.

Відповідно до п.5.4. Договору розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць.

Отже, в рамках Договору електрична енергія постачалась в розрізі місяця, а не днів.

Таке положення кореспондується з пунктом 13.1 Договору у відповідності до якого постачання електричної енергії здійснювалось до 31.12.2022 року.

При цьому, як доказ оплати електричної енергії в грудні 2022 року Відповідач надає суду Проміжний Акт №УГР00005350-П від 27.12.2022р. та платіжне доручення №2305 від 27.12.2022 року.

Проте, Проміжним Актом №УГР00005350-П від 27.12.2022р. сторони зафіксували постачання електричної енергії лише в частині розрахункового періоду, а саме за період з 01.12.2022 по 22.12.2022 року.

Таким чином, Проміжний Акт №УГР00005350-П від 27.12.2022р. не може бути належним та допустимим доказом поставки електричної енергії в грудні 2022 року в цілому, оскільки як зазначалось, в цьому акті йде мова лише про частину періоду з 01.12.2022 по 22.12.2022 року.

Суду доведено, що Проміжний Акт №УГР00005350-П від 27.12.2022р. сторонами було складено виключно у зв`язку з вимогами бюджетного законодавства, для проведення часткової оплати поставленої електроенергії, зважаючи на закінчення бюджетного 2022 року та неможливості проведення платежів в органах державного казначейства в 2023 році по зобов`язаннях 2022 року.

Отже, Проміжний Акт №УГР00005350-П від 27.12.2022р. не відображає фактичний спожитий Відповідачем обсяг електричної енергії в грудні 2022 року (з 01.12.2022р. по 31.12.2022 року включно).

Відповідно платіжне доручення №2305 від 27.12.2022 року також не може бути доказом оплати повного поставленого обсягу електричної енергії в спірному періоді.

Позивачем доведено суду, що належним доказом про фактичні обсяги споживання електричної енергії в грудні 2022 року є Реєстр ПрАТ "Закарпаттяобленерго" №33-12-22 від 31.12.2022р. оператора системи розподілу щодо фактичних (звітних) обсягів купівлі електричної енергії постачальником ТОВ "Укр газ ресурс".

Чинним законодавством саме на ПрАТ "Закарпаттяобленерго", як на оператора послуг розподілу, покладено обов`язок по визначенню фактичних обсягів споживання електричної енергії споживачем.

Як зазначалось вище, пунктом 13.1 Договору сторони визначили період постачання електричної енергії, а саме - до 31.12.2022 року.

Таким чином, вся електрична енергія яка була поставлена на об`єкти Відповідача з початку дії договору і до 31.12.2022 року, була поставлена Позивачем в рамках Договору №1 від 04.01.2022 року.

Крім того, обсяги та період постачання електричної енергії також узгоджені Сторонами в Додатку 1 до Договору, в тому числі і в редакції Додатку 1 до Додаткової угоди №1 від 07.11.2022 до Договору.

Матеріалами справи доведено, що сторонами було узгоджено плановий обсяг електричної енергії в тому числі і на повний місяць грудень 2022 року в розмірі 166 398,00 кВт/год.

При цьому, у спірному періоді (грудні 2022 року) на об`єкти Відповідача було поставлено 61 705 квт/год, що підтверджено ПрАТ "Закарпаттяобленерго" своїм Реєстром №33-12-22 від 31.12.2022р. оператора системи розподілу щодо фактичних (звітних) обсягів купівлі електричної енергії постачальником ТОВ "УКР Газ ресурс" який підтвердив передачу Відповідачу Позивачем електричної енергії в грудні 2022 року.

Тобто, факт споживання Відповідачем електричної енергії в зазначеному Позивачем обсягах та період, підтверджується Оператором системи розподілу електричної енергії - ПрАТ "Закарпаттяобленерго".

Так, в матеріалах справи міститься Реєстр ПрАТ "Закарпаттяобленерго" №33-12-22 від 31.12.2022р. оператора системи розподілу щодо фактичних (звітних) обсягів купівлі електричної енергії постачальником ТОВ "Укр Газ Ресурс" який підтвердив передачу Відповідачу Позивачем електричної енергії в грудні 2022 року в обсязі 61 705 кВт/ год.

Отже Оператором системи розподілу підтверджено постачання Позивачем на об`єкти Відповідача 61 705 кВт/год.

Постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 311 затверджено Кодекс комерційного обліку електричної енергії.

Цей Кодекс визначає основні положення щодо організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, права та обов`язки учасників ринку, постачальників послуг комерційного обліку та адміністратора комерційного обліку щодо забезпечення комерційного обліку електричної енергії, отримання точних і достовірних даних комерційного обліку та їх агрегації (об`єднання), порядок проведення реєстрації постачальників послуг комерційного обліку, точок комерційного обліку та реєстрації автоматизованих систем, що використовуються для комерційного обліку електричної енергії.

Відповідно до п.2.1.1 Кодексу комерційного обліку Комерційний облік електричної енергії на ринку електричної енергії організовується Адміністратором комерційного обліку та здійснюється Постачальником послуг комерційного обліку відповідно до вимог Закону, цього Кодексу, Правил роздрібного ринку та Правил ринку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник послуг комерційного обліку - суб`єкт господарювання, який надає послуги комерційного обліку на ринку електричної енергії відповідно до вимог цього Закону.

За вимогами ст.46 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи розподілу зокрема забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії;

На території місцезнаходження об`єктів Відповідача до яких в рамках Договору постачалась комерційного обліку є ПрАТ "Закарпаттяобленерго".

Відповідно до ст. 72 Закону України "Про ринок електричної енергії" облік спожитої споживачем електричної енергії здійснюється постачальником послуг комерційного обліку.

При цьому ст. 74. Закону України "Про ринок електричної енергії" визначає організаційну основу комерційного обліку на ринку електричної енергії Комерційний облік на ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог цього Закону, кодексу комерційного обліку та правил ринку.

Метою організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії є надання учасникам ринку повної та достовірної інформації про обсяги виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, імпортованої та експортованої, а також спожитої електричної енергії у певний проміжок часу з метою її подальшого використання для здійснення розрахунків між учасниками ринку.

Таким чином, судом встановлено, що лише постачальником послуг комерційного обліку в яким в цій справі є ПрАТ "Закарпаттяобленерго" здійснюється комерційний облік відпущеної та спожитої електричної енергії у певний проміжок часу з метою її подальшого використання для здійснення розрахунків між постачальником та споживачем.

Суду також доведено, що в порушення абз.5 п.5.6 Договору Позивачу не було повернуто підписані та скріплені печаткою Акт прийому-передачі електричної енергії №5125 від 31.12.2022р.

Поряд з цим, Споживачем (Відповідачем) не було надано Постачальнику (Позивачу) письмової обґрунтованої відмови від підписання Актів прийому-передачі електричної енергії.

Так, Позивач звернувся до Відповідача з претензією №141-Ю1 від 02.05.2023р. щодо оплати наявної заборгованості, але вказана претензія залишилась без відповіді. Відповідач не повернув Позивачу його екземпляр Акта прийому-передачі електричної енергії №5125 від 31.12.2022р. та не оплатив прострочену заборгованість.

Водночас, за правилами ст. 212 ЦК України якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки Акт прийому-передачі електричної енергії №5125 від 31.12.2022р. не був повернутий Позивачу, а заперечень щодо його змісту від Відповідача не надходило, то суд погоджується з твердженнями Позивача, що вказаний акт погоджений та підписаний Відповідачем.

Відповідно до п. 5.6 Договору остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію проводиться не пізніше 10 банківських днів на підставі Акта купівлі-продажу електричної енергії.

Водночас відповідно до п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018р. Розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Виходячи з умов Договору та норм чинного законодавства Відповідач повинен був сплатити вартість спожитої електричної енергії в грудня 2022 року в строк до 20.01.2023 року включно.

Тобто, строк оплати за спожиту електричну енергію за грудень 2022 рік настав.

Натомість, Відповідачем взяті на себе фінансові зобов`язання виконані не в повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням часткової оплати за спожиту електричну енергію за грудень 2022 рік, на час розгляду справи у Відповідача існує прострочена основна заборгованість перед Позивачем за спожиту електричну енергію за грудень 2022 р. у розмірі 78 838,51 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 ЦК України).В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів оплати за спожиту електричну енергію у розмірі 78 838,51 грн. відповідачем на користь позивача за час розгляду справи суду не надано, та матеріали справи не містять.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Посилання Відповідача в відзиві на позовну заяву на необґрунтованість вимоги позивача про стягнення 88 725,61 грн. збитків суд не приймає до уваги, оскільки Позивачем не заявлена вимога про стягнення збитків, підстави та предмет позову є зовсім іншими. Позивач в позові просить суд стягнути заборгованість за поставлений та отриманий товар який було поставлено на виконання укладеного між сторонами Договору та у період його дії.

Отже, судом встановлено, що між сторонами існують Договірні відносини. Тому спір виникає із договірних правовідносин, а не через стягнення збитків.

Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з Відповідача основної суми заборгованості в розмірі 78 838,51 грн., яка виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання за Договором, підлягає задоволенню судом.

Позивачем, також заявлена вимога про стягнення з відповідача та 1903,89 грн. - інфляційних втрат за період лютий-квітень 2023р. та 855,34 грн. 3 % річних за період з 21.01.2023 по 01.06.2023.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов`язання відповідачем вимагати сплати останнім проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1903,89 грн. - інфляційних втрат та 855,34 грн. 3 % річних.

Суд зауважує, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування річних та інфляційної складової має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу позивача, який полягає отриманні компенсації від боржника.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 7 127,87 грн. за період з 21.01.2023 по 01.06.2023 , суд зазначає таке.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Так, згідно пункту 5.7. Договору у разі якщо Відповідач не здійснив оплату зв спожиту електричну енергію Позивач має право вимагати сплату пені у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, сторонами договору, було погоджено письмово застосування такого виду відповідальності до покупця, як стягнення пені.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий до позовної заяви розрахунок пені, суд дійшов висновку про його арифметичну правильність з урахуванням заявленого періоду, з огляду на що позов у цій частині також підлягає задоволенню та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 7 127,87 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, доводи Позивача, викладені у його позовній заяві підтверджені належними та допустимими доказами, а Відповідачем не надано доказів на спростування доводів і тверджень позивача чи сплати наявної суми боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За встановлених обставин справи, суд вважає позовні підлягають задоволенню повністю, шляхом стягнення з відповідача 78 838,51 грн. - сума основного боргу, 7 127,87 грн. - пені, 855,34 грн. - 3 % річних, 1 903,89грн. - інфляційних втрат за Договором постачання про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022 № 1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем у вигляді судового збору на суму 2 684,00 грн. та витрат за надану правничу допомогу на суму 7 127,87 грн, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 17 500,00 грн заявник надав копії: свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, виданого адвокату Невструєву Леоніду Борисовичу № 4409/10 від 23.12.2010; договір про надання правничої допомоги № 13/5 від 20.05.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" та адвокатом Невструєвим Леонідом Борисовичем, додаткової угоди №13/23 до Договору від № 13/5 від 20.05.2019; акта про приймання-передачі наданих послуг від 01.06.2023 №1/13/23; рахунок від 10.05.2023 №42; платіжну інструкцію від 11.05.2023 №4062.

Дослідивши зазначені докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У той же час, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У даному випадку з урахуванням викладеного, суд зважає на категорію розглянутої справи, яка є простою та не містить складного предмету доказування; підставою позову є несвоєчасна поставка товару; ціна позову не перевищує 100 прожиткових мінімумів; підготовка такого позову не зайняла великого обсягу часу та знань у кваліфікованого юриста; розгляд справи відбувся у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, в ході якого суд не проводив додаткові процесуальні дії. Також суд приймає до уваги заперечення відповідача, щодо необґрунтованості такої вимоги.

Крім того, суд враховує позицію Верховного Суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18, якою визначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Отже, з метою дотримання критерію розумності, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом та заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, суд вважає за доцільне встановити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

За таких обставин, відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 2 684,00 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. покладаються на Відповідача, у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 231, 236 - 240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" задовольнити повністю.

Стягнути з Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, будинок 8; код 43005393) на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, 25, літера Б, офіс 5, ) 78 838 (сімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять вісім) грн.51 коп. - суму основного боргу, 7 127( сім тисяч сто двадцять сім) грн. 87коп. - пені, 855 (вісімсот п`ятдесят п`ять) грн.34 коп. - 3 % річних, 1 903 (одна тисяча дев`ятсот три)грн.89коп. - інфляційних втрат, судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. та 10 000 (десять тисяч)грн.00коп. витрати на правничу допомогу

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко