РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.10.2023Справа № 910/12051/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "ОТІС"

до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд"

про стягнення 325543,25 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "ОТІС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" про стягнення 325543,25 грн, з яких: основний борг - 237600,00 грн, 3% річних - 10955,63 грн, інфляційні втрати - 76987,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 805/з/D2N22109 від 03.03.2021 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.08.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/12051/23, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

15.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли два однакові відзиви на позов та два однакові клопотання про призначення експертизи.

У клопотанні про призначення експертизи у справі №910/12051/23 ПрАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" просить суд призначити економічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

- в якому розмірі на підставі первинних документів підтверджується заборгованість ПрАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" за договором поставки №805/з/D2N221089 від 03.03.2021;

- у разі наявності заборгованості ПрАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" за договором поставки №805/з/D2N221089 від 03.03.2021, які періоди заборгованості документально підтверджуються матеріалами справи (дати виникнення заборгованості, розмір, дата сплати, кількість днів прострочення);

- чи підтверджується первинними документами розмір нарахованих 3%річних і інфляційних втрат за договором поставки №805/з/D2N221089 від 03.03.2021;

- який розмір 3% річних та інфляційних втрат повинен підлягати стягненню за прострочення оплати за договором поставки №805/з/D2N221089 від 03.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва ухвалою від 21.08.2023 відмовлено у задоволенні клопотань Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" про призначення експертизи від 15.08.2023.

23.08.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли відповідь на відзив та заперечення на клопотання про призначення експертизи.

У відповідності до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.03.2021 між Приватним акціонерним товариством "ОТІС" як постачальником та Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд" як замовником укладено договір поставки № 805/з/D2N22109, відповідно до якого постачальник в порядку і на умовах, передбачених договором, зобов`язується поставити та передати у власність замовника ліфтове обладнання для об`єкта будівництва житлово-громадського комплексу у складі багатоповерхових житлових будинків, дошкільного закладу, торгівельно-розважального та офісного центрів на вул. Причальній, 11 у Дарницькому районі міста Києва, І черга будівництва, житловий будинок №3 із ДДЗ тимчасового перебування та паркінгом і вбудованими приміщеннями, III пусковий комплекс (далі - товар), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити його вартість, відповідно до мов даного договору.

На виконання укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3489600,00 грн, однак відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань частково оплатив поставлений позивачем товар у сумі 3252000,00 грн.

Отже, у відповідача наявна заборгованість за поставлений товар у сумі 237600,00 грн. у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані 3% річних у сумі 10955,63 грн та інфляційні втрати у сумі 76987,62 грн.

У відповіді на відзив позивач доводи викладені у відзиві заперечив, посилаючись на те, що викладені відповідачем у відзиві пункти 4.1 і 5.4 не відповідають дійсному змісту пунктів 4.1 і 5.4 спірного договору. Підписані між сторонами видаткові накладні №586 від 19.10.2021, №708 від 21.12.2021 та №711 від 22.12.2021, а також товарно-транспортними накладними №586/1 від 19.10.2021, №708/1 від 21.12.2021 та №711/1 від 22.12.2021 підтверджується, що загальна вартість поставлених позивачем відповідачу трьох одиниць ліфтового обладнання за договором разом з ПДВ становить 3489600,00 грн. У свою чергу відповідач свої зобов`язання перед позивачем щодо сплати 1-го і 2-го етапів оплати за поставлене ліфтове обладнання (товар) виконав повністю, проте, оплату 3-го етапу здійснив частково, внаслідок чого у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у сумі 2370600,00 грн, що підтверджується наданою позивачем довідкою AT "Сітібанк" від 15.06.2023 №230538/0401-1 від 15.06.2023. Позивач також зазначає, що умови договору не містять вимог щодо порядку оформлення та способу передачі перелічених у пункті 4.7 договору документів, однак гарантії стосовно якості та відповідності поставленого відповідачу ліфтового обладнання закріплені в умовах самого договору, а також містяться у кожному конкретному паспорті на кожен окремо поставлений відповідачу ліфт. Щодо посилань відповідача на форс-мажорні обставини, позивач вказує, що зобов`язання відповідача по здійсненню ним остаточного розрахунку з позивачем за договором мали бути виконані 11.01.2022 включно, тобто до початку повномасштабної агресії РФ проти України.

Позиція відповідача

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує, посилаючись на таке:

пунктом 4.1 договору передбачено, що замовник здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів після дати поставки партії товару постачальником на умовах, передбачених у пункті 5.4 договору;

відповідно до пункту 5.4 договору датою поставки товару вважається день, в який товар фактично переданий від постачальника до замовника/одержувача на місце поставки, визначене замовником у заявці, з необхідним пакетом документів, до якого входять: товарно-транспортна накладна; сертифікат (паспорт) якості виробника; видаткова накладна; гарантійні документи та документи, що гарантують якість та відповідність поставленого товару;

надані видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, не в повній мірі підтверджують заявлену суму боргу;

листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 вих. №2024/02.0-7.1, опублікованим на офіційному вебсайті, повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили);

наказом ПрАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" від 25.02.2022 "Про оголошення простою у зв`язку із введенням воєнного стану" по 01.03.2022 було оголошено початок простою, працівники відповідача були фактично відсутні на робочих місцях, господарська діяльність в силу об`єктивних обставин була зупинена;

отже, невиконання відповідачем зобов`язань сталося чи могло статися з незалежних обставин, які визнані форс-мажорними обставинами (обставиною непереборної сили).

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

03.03.2021 між Приватним акціонерним товариством "ОТІС" (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд" (замовник, відповідач) укладено договір поставки № 805/з/D2N22109 (надалі - договір), відповідно до якого постачальник в порядку і на умовах, передбачених договором, зобов`язується поставити та передати у власність замовника ліфтове обладнання для об`єкта будівництва житлово-громадського комплексу у складі багатоповерхових житлових будинків, дошкільного закладу, торгівельно-розважального та офісного центрів на вул. Причальній, 11 у Дарницькому районі міста Києва, І черга будівництва, житловий будинок №3 із ДДЗ тимчасового перебування та паркінгом і вбудованими приміщеннями, III пусковий комплекс (надалі - товар), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити його вартість, відповідно до мов даного договору (п.1.1. договору).

Згідно із п.1.2. договору кількість товару, його характеристики, обумовлюються у Специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору (додаток №1).

Відповідно до п.1.3. договору, постачальник гарантує, що товар, який є предметом договору, є власністю постачальника і вільний від будь-яких зобов`язань, прав на нього у будь-яких третіх осіб.

Постачальник зобов`язується поставити замовнику товар належної якості, що відповідає стандартам, технічним та іншим нормам тощо (пункт 2.1 договору).

Пунктом 2.2. договору передбачено, що відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом і в порядку, встановленому законом та іншими нормативно-правовими актами, стандартами та правилами.

Постачальник гарантує, що якість та комплектність товару відповідає ПББЕЛ, вимогам ДСТУ 7309-2013, ДСТУ ISO-4190, наданій технічній документації (додаток №2 до договору) (п.2.3 договору).

Постачальник гарантує безумовну та безпечну роботу товару; на товар встановлюється гарантійний строк експлуатації 24 місяці з дня підписання акта приймання ліфта в експлуатацію (п. 2.4 договору).

У пункті п.2.5 договору передбачено, що постачальник зобов`язаний при постачанні товару за договором надати сертифікат виробника, паспорт на товар та супровідну документацію.

Відповідно до п.2.6. договору товар поставляється замовнику маркованим; товар повинен бути поставлений способом, що забезпечує збереження товару під час зберігання та транспортування; постачальник за власний рахунок забезпечує пакування товару, необхідне для його перевезення та зберігання; транспортні пристосування та упаковка повинні відповідати вимогам, які звичайно ставляться для перевезення вантажів такого роду і повинні забезпечувати, при належному поводженні з вантажем, його збереження під час транспортування та зберігання.

Загальна ціна договору становить 3489600,00 грн, в тому числі ПДВ (20%) - 581600,00 грн (п.3.1 договору).

У пункті 3.2. договору сторони погодили, що ціна за одиницю товару обумовлена у специфікації на поставку товару (додаток №1 до договору) та відображається у видаткових накладних постачальника.

Відповідно до п.5.1. договору протягом 15-ти календарних днів постачальник виготовляє та погоджує з замовником та генеральним підрядником об`єкта замовну документацію на обладнання.

Поставка товару здійснюється постачальником протягом 90 календарних днів з дати отримання першого авансового платежу замовника (п.5.2 договору).

Згідно із п.5.4. договору постачальник письмово повідомляє замовника про конкретну дату поставки товару в межах строку, визначеного пунктом 5.2 договору, протягом 10 днів після отримання 2-го авансу.

Повідомлення, передбачені Договором, надсилаються сторонами за допомогою факсу, електронної пошти або вручаються особисто (п.5.5 договору).

У відповідності до п.5.7. договору датою поставки вважається день, в який товар фактично передано від постачальника до замовника на місце поставки, в належній якості, кількості та з необхідним пакетом документів, до якого входять: товарно-транспортна накладна; сертифікат (паспорт) якості виробника; видаткова накладна; гарантійні документи та документи, що гарантують якість та відповідність поставленого товару.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що замовник здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника в такому порядку:

на підставі отриманого рахунка на оплату протягом 5 банківських днів, замовник проводить 1-й авансовий платіж у розмірі 30% від вартості товару;

протягом 5-ти робочих днів після отримання листа від постачальника про готовність товару до відвантаження на об`єкт будівництва, замовник проводить 2-й авансовий платіж у розмірі 40% від вартості товару;

всі наступні платежі замовник сплачує протягом 20-ти календарних днів після поставки товару постачальником на умовах, передбачених пунктом 5.4 договору.

Договір набирає чинності з дати його укладення обома сторонами і діє до 31.12.2021, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п.11.1 договору).

На виконання умов договору поставки №805/з/D2N221089 від 03.03.2021 позивач поставив, а відповідач прийняв на загальну суму 3489600,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними: №586 від 19.10.2021 на суму 1209600,00 грн, №708 від 21.12.2021 на суму 1140000,00 грн, №711 від 22.12.2021 на суму 1140000,00 грн, а також товарно-транспортними накладними №586/1 від 19.10.2021, №708/1 від 21.12.2021 та №711/1 від 22.12.2021.

Повноваження особи, яка від імені відповідач прийняла товар за наведеними видатковими накладними підтверджується наявними у матеріалах справи копіями довіреностей №8524 від 19.10.2021 та №8771 від 09.12.2021, виданих ПрАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" на ім`я інженера-консультанта Дивнич А.Й.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого позивачем товару на суму 3252000,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою АТ "Сітібанк" від 15.06.2023 №230538/0401-1.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 237 600,00 грн.

04.01.2023 позивач надіслав відповідачу претензію №278 від 29.12.2022, в якій вимагав від відповідача сплатити заборгованість по договору у сумі 237600,00 грн. Відповідач, отримавши 17.01.2023 претензію позивача, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не сплатив.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по договору поставки № 805/з/D2N22109 від 03.03.2021 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача у сумі 237600,00 грн. На підставі ст.625 ЦК України позивачем нараховані 3% річних у сумі 10955,63 грн та інфляційні втрати у сумі 76987,62 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із матеріалів справи, факт отримання відповідачем товару на загальну суму 3489600,00 грн підтверджується видатковим накладними: №586 від 19.10.2021 на суму 1209600,00 грн, №708 від 21.12.2021 на суму 1140000,00 грн, №711 від 22.12.2021 на суму 1140000,00 грн.

Відповідач прийняв поставлений позивачем товар та підписав видаткові накладні без будь-яких зауважень.

Підписання відповідачем видаткових накладних, які за умовами договору та у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами та фіксують факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Відтак, у відповідача виник обов`язок з проведення розрахунку за поставлений позивачем товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач оплату поставленого товару здійснив частково на 3252000,00 грн, що є неналежним виконанням відповідачем умов договору.

Невиконане відповідачем зобов`язання за договором у сумі 237 600,00 грн підтверджується матеріалами справи. Відповідач, у свою чергу, належних доказів на спростування заборгованості у сумі 237 600,00 грн суду не надав.

За таких обставин суд вважає безпідставними доводи відповідача, що надані позивачем видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, не в повній мірі підтверджують заявлену до стягнення суму боргу. Заперечення відповідача викладені у відзиві не стосуються доказів, які подані позивачем на підтвердження неналежного виконання відповідачем умов договору.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості у сумі 237 600,00 грн.

Надаючи оцінку доводам відповідача, що невиконання відповідачем зобов`язань сталося чи могло статися з незалежних обставин, які визнані форс-мажорними обставинами (обставиною непереборної сили), суд зазначає таке.

Статтею 617 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Аналіз приписів статті 617 ЦК України та статті 218 ГК України дозволяє дійти висновку, що учасник господарських відносин, який вчинив правопорушення у сфері господарювання, звільняється від відповідальності за порушення господарського зобов`язання, якщо доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, підставою для звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності за порушення господарського зобов`язання є обставини непереборної сили, що одночасно мають ознаки надзвичайності та невідворотності.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 по справі № 915/531/17, від 26.05.2020 по справі № 918/289/19, від 17.12.2020 по справі № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Водночас, форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Стороною договору має бути підтверджено не тільки факт настання форс-мажорних обставин, а також і їхню здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тобто мають бути встановлені причино-наслідкові зв`язки між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань.

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (зокрема, відповідний сертифікат Торгово-промислової палати).

Саме по собі посилання відповідача на наявність листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 та наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем.

Більш того, остаточний розрахунок за договором відповідач мав здійснити у строк до 11.01.2022, тобто до запровадження воєнного стану, що також підтверджує безпідставність доводів відповідача щодо неможливості виконати взяті зобов`язання за договором.

За вказаних обставин, відповідачем не доведено тих обставин, на які він посилається у якості підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, 3% річних у сумі 10955,63 грн (нараховані за період з 12.01.2022) та інфляційних втрат у сумі 76987,62 грн (нарахованих за січень 2022 року - червень 2023 року), суд зазначає наступне.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною першою статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи із наведених норм матеріального права та встановлених пунктом 4.1. строків оплати відповідач мав здійснити оплату поставленого товару у строк до 11.01.2022 включно. Відтак, позивач правильно визначив початок прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є арифметично правильними, здійснені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 10955,63 грн та інфляційних втрат у сумі 76987,62 грн суд вважає обґрунтованими.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи приписи ст.76, 77-79, 86 Господарського процесуального кодексу Україні, з огляду на встановлені вище обставини, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення основного боргу у сумі 237600,00 грн, 3% річних у сумі 10955,63 грн та інфляційних втрат у сумі 76987,62 грн.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ОТІС" до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" про стягнення основного боргу у сумі 237600,00 грн, 3% річних у сумі 10955,63 грн та інфляційних втрат у сумі 76987,62 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (01010, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, бул. 4/6, ідентифікаційний код 23527052) на користь Приватного акціонерного товариства "ОТІС" (03062, місто Київ, вулиця Чистяківська, будинок 32, ідентифікаційний код 14357579) основний борг у сумі 237600,00 грн, 3% річних у сумі 10955,63 грн, інфляційні втрати у сумі 76987,62 грн та судовий збір у сумі 4883,15 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 23.10.2023.

Суддя С.О. Турчин