РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.10.2023Справа № 910/11424/22
За позовом ОСОБА_1 , Волинська область, смт. Стара Вежа

до Міністерства юстиції України, м. Київ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Громадська організація "Спілка співвласників "Сяйво", м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , м. Київ

про скасування наказу, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

від третьої особи 1: Борисова Т.М. (адвокат за ордером серії АІ№1304773 від 03.02.2023 року);

від третьої особи 2: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.10.2022 року до Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (позивач) з позовною заявою про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України (відповідач) №4196/5 від 30.09.2022 року "Про задоволення скарги".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2022 року, матеріали справи №910/11424/22 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою від 04.11.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

08.11.2022 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Громадську організацію "Спілка співвласників "Сяйво", залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 та призначено підготовче засідання на 24.01.2023.

30.11.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за результатами вивчення матеріалів скарги ОСОБА_2 , колегією встановлено, що поданих документів достатньо для її правомірного задоволення, тому наказ Мінюсту скасуванню не підлягає.

В підготовчому засіданні 24.01.2023 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 21.03.2023.

27.02.2023 до суду від третьої особи-1 надійшли пояснення, в яких зазначено, що станом на 16.11.2021 року жодна особа із вказаних присутніх у протоколі №16/11/2021 не була діючим членом громадської організації, а тому прийняття рішень від імені ГО «СС «Сяйво» не уповноваженими на те особами є протиправним, таке ж стосується і протоколу №10/01/2022 від 10.01.2022. Однак, Міністерством вказані докази не прийняті до уваги, у зв`язку з чим було прийнято оскаржуваний протиправний наказ.

17.03.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

21.03.2023 до суду від третьої особи-2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

В підготовчому засіданні 21.03.2023 судом було оголошено перерву до 11.04.2023.

03.04.2023 до суду від третьої особи-1 надійшли пояснення, в яких зазначено, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

04.04.2023 до суду від позивача надійшли пояснення, в яких зазначено, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В підготовчому засіданні 11.04.2023 судом було відмовлено в задоволенні клопотання третьої особи-2 про закриття провадження у справі, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі та оголошено перерву до 23.05.2023.

В підготовчому засіданні 23.05.2023 судом було оголошено перерву до 04.07.2023.

В підготовчому засіданні 04.07.2023 судом було оголошено перерву до 22.08.2023.

Ухвалою від 22.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 10.10.2023 року.

В судовому засіданні 10.10.2023 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація "Спілка співвласників "Сяйво" (ідентифікаційний код: 26541087) створена та зареєстрована 28.05.2004 відповідно до рішення установчих зборів від 28.05.2004 (Протокол № 1), є добровільною організацією, створеною на основі єдності інтересів членів організації, яка діє на засадах рівноправності членів, самоврядування, законності та гласності для реалізації мети та завдань, передбачених статутом.

Відповідно до п. 3.2 Статуту Громадської організації "Спілка співвласників "Сяйво" в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів від 11.05.2017, оформленим протоколом № 11-05/17 (далі - Статут), членство в організації є виключно добровільним.

Для вступу до організації громадянин подає відповідну заяву довільної форми на ім`я Голови правління організації. Прийом в члени здійснюється правлінням організації. Розгляд заяви на вступ в організацію здійснюється протягом місяця з дня надходження заяви (п. 3.3 Статуту).

Згідно пункту 3.5 Статуту, рішення про відмову у прийомі до організації, а також про виключення з неї може бути прийнято правлінням організації. Вищезазначене рішення правління організації є остаточним.

Пунктом 3.6 Статуту визначено підстави, за яких членство в організації припиняється, а саме у випадку:

- добровільного припинення членства шляхом подання письмової заяви;

- виключення з членів організації за рішенням правління, через, зокрема, невиконання статутних обов`язків, в тому числі порушення Статуту, а також невиконання рішень керівних органів організації.

Вищим керівним органом організації є Загальні збори членів організації (п. 4.1 Статуту).

Відповідно до пункту 4.2 Статуту, Загальні збори організації, з-поміж іншого, обирають зі свого складу строком на п`ять років та звільняють Голову правління організації та інших членів правління організації - заступника Голови правління, скарбника організації, секретаря організації та членів Ревізійної комісії організації.

За змістом пунктів 4.4 - 4.6 Статуту на чергових та позачергових Загальних зборах організації головує Голова правління організації. У випадку неможливості участі Голови правління організації в Загальних зборах, його функції, із тим же об`ємом правосуб`єктності, виконує заступник Голови правління.

Загальні збори організації правомочні вирішувати будь-які питання, якщо на зборах присутні більше половини членів організації (особисто або через представників).

Рішення вважається прийнятим Загальними зборами організації, якщо за його прийняття проголосувало більше половини від усіх учасників Загальних зборів організації.

Згідно з пунктом 4.7 Статуту, про порядок денний, час, місце та спосіб проведення Загальних зборів, члени організації повідомляються Головою правління організації на його вибір, шляхом надсилання відповідного повідомлення засобами електронної/письмової пошти, із вкладанням в лист відповідної інформації та необхідних матеріалів, не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованої дати проведення Загальних зборів.

На Загальних зборах ведеться протокол Загальних зборів. Протокол Загальних зборів підписується головуючим на Загальних зборах Головою правління організації (у разі його відсутності - заступником Голови правління організації) та секретарем організації (п. 4.10 Статуту).

07.06.2021 ОСОБА_1 було подано заяву про вступ до Громадської організації "Спілка співвласників "Сяйво".

Того ж дня членами Громадської організації "Спілка співвласників "Сяйво" ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 були подані заяви про добровільне припинення їх повноважень в Громадській організації "Спілка співвласників "Сяйво".

07.06.2021 відбулись Загальні збори членів Громадської організації "Спілка співвласників "Сяйво", на яких були прийняті наступні рішення, оформлені Протоколом № 07/06/2021 загальних зборів:

- про обрання Головою Загальних зборів - ОСОБА_10 , секретарем Загальних зборів - ОСОБА_5 (пункт 1 порядку денного);

- про прийняття до складу членів організації ОСОБА_11 , ОСОБА_1 та ОСОБА_12 (пункт 2 порядку денного);

- про звільнення ОСОБА_10 з посади Голови правління організації за власним бажанням та припинення членства ОСОБА_10 в організації, а також про обрання на посаду Голови правління організації ОСОБА_1 (пункт 3 порядку денного);

- про звільнення ОСОБА_5 з посади заступника Голови правління організації за власним бажанням з 07.06.2021 та про обрання на посаду заступника Голови правління ОСОБА_12 (пункт 4 порядку денного);

- про доручення Голові правління організації ОСОБА_1 або за його дорученням іншій уповноваженій особі здійснити всі необхідні дії щодо реєстрації відповідних змін до відомостей про громадську організацію, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (пункт 5 порядку денного).

В протоколі № 07/06/2021 Загальних зборів зазначено, що на зборах були присутні 9 членів Громадської організації "Спілка співвласників "Сяйво".

Відповідно до реєстру осіб, які брали участь у Загальних зборах організації 07.06.2021, присутніми на зборах були 12 осіб, а саме 9 членів організації: ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та 3 запрошені особи: ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , які за наслідками зборів набули членство в організації.

08.06.2021 відбулись позачергові Загальні збори членів Громадської організації "Спілка співвласників "Сяйво", на яких були прийняті наступні рішення, оформлені Протоколом № 08/06/2021 Загальних зборів:

- про обрання ОСОБА_1 головуючим, а ОСОБА_13 - секретарем на позачергових загальних зборах організації (пункт 1 порядку денного);

- про припинення з 07.06.2021 членства в Громадській організації "Спілка співвласників "Сяйво" ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (пункт 2 порядку денного).

Відповідно до реєстру осіб, які брали участь у позачергових Загальних зборах організації 08.06.2021, присутніми на зборах були 3 члена організації, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

На виконання рішень, прийнятих на Загальних зборах організації, які відбулись 07.06.2021, 29.06.2021 було проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу № 009066955, а саме внесено зміни до відомостей про членів керівних органів та про керівника Громадської організації "Спілка співвласників "Сяйво".

При цьому, в подальшому, 16.11.2021 було проведено позачергові загальні збори, на яких прийнято наступні рішення, оформлені Протоколом № 16/11/2021 Загальних зборів:

- про обрання ОСОБА_3 головуючим, а ОСОБА_8 - секретарем на позачергових загальних зборах (пункт 1 порядку денного);

- про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови правління організації внаслідок невиконання ним статутних обов`язків, в тому числі порушення статуту, а також невиконання рішень керівних органів організації та обрання ОСОБА_3 на посаду Голови правління організації (пункт 2 порядку денного);

- про звільнення ОСОБА_12 з посади заступника Голови правління організації внаслідок невиконання нею статутних обов`язків, в тому числі порушення статуту, а також невиконання рішень керівних органів організації та обрання ОСОБА_5 на посаду заступника Голови правління організації (пункт 3 порядку денного);

- про обрання та затвердження нового кількісного та персонального складу правління організації (пункт 4 порядку денного);

- про визначення Голови правління організації ОСОБА_3 особою, що має право представляти організацію для здійснення реєстраційних дій.

Як вбачається з протоколу № 16/11/2021 Загальних зборів, на зборах були присутні 9 із 12 членів організації.

На виконання рішень, прийнятих на Загальних зборах організації, які відбулись 16.11.2021, 02.12.2021 було проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу № 011066955, а саме внесено зміни до відомостей про членів керівних органів, кінцевого бенефіціарного власника (контролера) та керівника організації, а також внесено зміни до інформації для здійснення зв`язку з Громадською організацією "Спілка співвласників "Сяйво".

У подальшому, 14.02.2022 року проведено позачергові загальні збори, за наслідком проведення яких складено протокол №14/02/2022, відповідно до якого:

- звільнено ОСОБА_2 з посади голови правління організації та обрано ОСОБА_1 на посаду голови правління організації з 14.02.2022 року;

- виключено зі складу членів правління організації ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та обрано ОСОБА_1 головою правління, а ОСОБА_11 членом правління;

- змінено місцезнаходження організації з: 01054, вул. Бульварно-Кудрявська, 27 на: 01042, бул. Марії Приймаченко, 1/27, офіс 409.

16.02.2022 року, згідно протоколу №14/02/2022, проведено відповідну реєстраційну дію №015066955.

17.02.2022 року ОСОБА_2 звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою на реєстраційну дію №015066955 від 16.02.2022 року, оскільки в дійсності ніхто з чинних на час прийняття оскаржуваного рішення членів організації участі у цих зборах не приймав, а вказаний протокол від імені голови та секретаря загальних зборів підписано іншими особами, у зв`язку з чим рішення, оформлені названим протоколом, підлягають визнанню недійсними.

Наказом Міністерства юстиції України №4196/5 від 30.09.2022 року «Про задоволення скарги» скаргу ОСОБА_2 від 17.02.2022 року задоволено та скасовано реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №015066955 від 16.02.2022 року «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведену головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корольовим Д.О. щодо ГО «СС «Сяйво».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач скаржником до скарги не додано жодного доказу на підтвердження скасування протоколу Загальних зборів від 14.02.2022, як і не надано доказів на підтвердження скасування протоколу про припинення, в тому числі, членства ОСОБА_2 , а тому він не є належним суб`єктом звернення до Міністерства юстиції України. Отже, позивач зазначає, що оскаржуваний наказ прийнято без врахування дійсних обставин справи, без дослідження доказів.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що на момент розгляду скарги, оскаржуваний наказ було прийнято у відповідності до всіх належним чином поданих скаржником документів, а тому, скасуванню не підлягає.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулює Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року №755-IV (далі - Закон №755-IV).

Вимогами статті 34 Закону №755-IV визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі судового рішення);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення (крім рішення, згідно з яким проведено реєстраційну дію), дії або бездіяльність державного реєстратора; 2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги стосовно державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, які здійснюють свою діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закони) скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги) визначає Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 (далі - Порядок №1128), в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

За результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу (п. 12. Порядку №1128).

За доводами позивача, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України №4196/5 від 30.09.2022, є неправомірним, оскільки, фактично не враховано дійсних обставин справи та не досліджено необхідні доказів.

Так, Судом встановлено, що Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції у висновку від 29.08.2022 року зазначено, що на момент проведення позачергових загальних зборів членів організації 14.02.2022 року до складу керівних органів організації входили голова правління ОСОБА_2 та члени правління: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак, вони не брали участі у позачергових загальних зборах членів організації 14.02.2022 року та не голосували з питань порядку денного, а тому, позачергові загальні збори членів організації 14.02.2022 року не були правомочними приймати рішення з питань порядку денного, у зв`язку з чим колегією вирішено скасувати реєстраційну дію №015066955 від 16.02.2022 року.

Однак, Суд зазначає, що такі висновки колегії є неправомірними, з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року №910/3757/22, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 року, встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 припинили свою участь у ГО "Спілка співвласників "Сяйво" згідно рішення у формі Протоколу позачергових Загальних зборів від 07.06.2021 №07/06/2021, що також встановлено у судовому рішенні Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 №910/1481/22.

При цьому, станом на 16 листопада 2021 року жодна особа із вказаних присутніх у Протоколі №16/11/2021 не була діючим членом Організації, у зв`язку з чим, зазначеним вище рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2023 року №910/3757/22 його було визнано недійсним та скасовано.

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 року, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 року, встановлено, що під час проведення 16.11.2021 позачергових Загальних зборів було визнано членство ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в організації та перебування ОСОБА_1 і ОСОБА_12 на посадах Голови правління та заступника Голови правління організації відповідно.

Обставини встановлені зазначеним рішенням, яке набрало законної сили (в апеляційному порядку не оскаржувалось), не підлягають доведенню знову оскільки відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Окрім встановлених вище судом обставин, до спірних правовідносин також застосуванню підлягає принцип res judicata, тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 року у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 року у справі "Науменко проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини"; рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України"; від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії").

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої.

Аналогічні положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" - не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Враховуючи викладене, встановленою є обставина, що на момент звернення до Міністерства юстиції України зі скаргою на реєстраційну дію №015066955 від 16.02.2022 року у ОСОБА_2 були відсутні корпоративні права щодо Громадської організації "Спілка співвласників "Сяйво" і його скарга не направлена на реальне відновлення порушеного права.

Згідно з п. 8 Порядку №1128 визначено, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Відповідно до ч. 6 ст. 34 «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу:

- про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації);

- про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації).

Пунктом 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015, визначено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет пересилання її за належністю відповідному територіальному органу чи Мін`юсту, а також встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме:

- оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом;

- наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін;

- наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави;

- наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання;

- здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника;

- подання скарги особою, яка не має на це повноважень;

- закінчення встановленого законом строку подачі скарги;

- розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.

При цьому, в запереченнях на скаргу, які позивачем було подано до Міністерства юстиції України під час розгляду скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначалось про припинення членства ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , проте відповідачем означені обставини не взято до уваги, що є неправомірним.

Враховуючи усе викладене вище, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 30.09.2022 №4196/5 "Про задоволення скарги" прийнятий з порушенням вимог ст. 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" та п. 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015, що є підставою для його скасування.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

З огляду на викладене, з урахуванням положень статей 203, 215 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 30.09.2022 року за №4196/5.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, з огляду на задоволення позовних вимог, судовий збір позивача, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 30.09.2022 року за №4196/5.

3. Стягнути з Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 00015622, адреса: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) суму судового збору в розмірі 2 481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривну 00 копійок).

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 20.10.2023 року.

Суддя С. МОРОЗОВ