ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" жовтня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/726/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М., розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Кухара Івана Степановича

про відвід судді № б/н від 23.10.2023

у справі №907/726/18

за позовом Фізичної особи - підприємця Кухара Івана Степановича, смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Малого підприємства "Надія", м. Тячів Закарпатської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Шкала - Енерджі", м. Тячів Закарпатської області

про стягнення 75 000 доларів США збитків

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кухар Іван Степанович 11.12.2018 звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шкала-Енерджі", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Малого підприємства "Надія" про стягнення 75 000,00 доларів США.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2020 позов задоволено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2020 рішення змінено в частині суми грошових коштів, які еквівалентні 75 000,00 доларів США на день прийняття рішення місцевим господарським судом, а не на день звернення заявника з позовом до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 06.10.2021 Постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 та рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2020 у справі №907/726/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області.

Так, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.11.2021 справу №907/726/18 прийнято новим складом суду (суддя Пригуза П.Д.) до провадження за правилами загального позовного провадження.

Під час проведення підготовчого провадження, суд ухвалою від 03.11.2022 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Кухара Івана Степановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шкала-Енерджі" про стягнення коштів у справі № 907/726/18 залишив без розгляду.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 скасовано ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.11.2022 у справі № 907/726/18, а справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

12 жовтня 2023 року супровідним листом від 09.10.2023 № 09-01/1608/23 на адресу Господарського суду Закарпатської області повернуті матеріали означеної справи.

Водночас у зв`язку з відрахуванням судді Пригузи Павла Дмитровича зі штату суду (закінчення строку відрядження), що унеможливлює продовження ним розгляду цієї справи, розпорядженням керівника апарату № 02-02/171/23 від 12.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 907/726/18.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/726/18 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2023.

Ухвалою від 20.10.2023 суддею Лучко Р.М. справу №907/726/18 прийнято до провадження, призначено у справі підготовче засідання, повідомлено учасників справи, що воно відбудеться 15.11.2023, встановлено учасникам справи строк для подання заяв з процесуальних питань.

23 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла заява Фізичної особи - підприємця Кухара Івана Степановича про відвід судді № б/н від 23.10.2023 про відвід судді Лучка Р.М. від розгляду справи №907/726/18.

Заява про відвід судді Лучка Р.М. від розгляду справи №907/726/18 обґрунтовується позивачем ухваленням суддею 16.06.2023 рішення у справі №907/37/22 про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Шкала - Енерджі" до відповідачів: Фізичної особи - підприємця Кухара Івана Степановича та Малого підприємства "Надія" про визнання недійсними укладених між відповідачами договору оренди №27 від 31.12.2014, угоди від 01.06.2017 про припинення зобов`язання шляхом передачі відступного, договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги.

Зазначає, що при розгляді справи №907/37/22 суд погодився з аргументами позивача щодо укладення оскаржуваних договорів пов`язаними особами, без наміру настання реальних правових наслідків, які ними обумовлювалися, з метою покладення на третю особу додаткової відповідальності за порушення зобов`язання з повернення складських приміщень, площею 500 м.кв., за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2 (в тому числі за відсутності доказів документального оформлення повернення об`єкта оренди), внаслідок чого між сторонами й виник спір у справі №907/726/18.

Звертає увагу, що спір у справі №907/37/22 виник з приводу наявності чи відсутності правових підстав для визнання недійсними укладених між відповідачами договору оренди №27 від 31.12.2014, угоди від 01.06.2017 про припинення зобов`язання шляхом передачі відступного, договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги, з підстав їх фіктивності, а стягнення на підставі цих договорів є предметом розгляду у даній справі №907/726/18, а докази в цих справах є частково тотожними.

З огляду на це вважає, що розглядаючи справу №907/37/22 суддя Лучко Р.М. вже надав оцінку доказам, які наявні у справі №907/726/18, а тому, фактично, висловив свою позицію по даній справі.

Зауважує, що за переконанням позивача суддя Лучко Р.М. вже має сформований висновок щодо результату вирішення даної справи за №907/726/18 до початку її фактичного розгляду, що свідчить про наявність правових підстав для його відводу.

Розглянувши вказану заяву про відвід судді Лучка Р.М. від розгляду даної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 39 ГПК України визначено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

За приписами ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 36 цього Кодексу, яка врегульовує питання недопустимості повторної участі судді у розгляді справи. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За приписами ч. 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра складу суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається із поданої представником позивача заяви про відвід судді Лучка Р.М. від розгляду справи № 907/726/18, така не містить доказів, які свідчать про упередженість або необ`єктивність судді, що, у свою чергу, суперечить приписам ст. 74 ГПК України, за якими на кожного учасника судового процесу покладений обов`язок доведення тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підставою для подання представником позивача даної заяви про відвід судді Лучка Р.М. від розгляду справи № 907/726/18 фактично є рішення судді в іншій справі - №907/37/22, що за імперативними приписами ч. 4 ст. 35 ГПК України не може бути підставою для відводу судді від розгляду справи.

Оцінка складом суду частково тотожних, за позицією позивача, доказів у справі №907/37/22 не може вважатися обставиною, яка дає підстави для сумніву в об`єктивності або неупередженості судді чи побоювань у наперед сформованому висновку суду щодо вирішення даної справи, позаяк оцінка наявних в матеріалах справи доказів за приписами ст. 86 ГПК України здійснюється судом в кожному випадку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінка судом доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємозв`язку у своїй сукупності здійснюється в кожній справі з урахуванням предмету та підстав заявлених суду позовних вимог та, відповідно, обставин, які підлягають встановленню судом відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 ГПК України, за якими при ухваленні рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

З урахуванням наведеного, необґрунтованими та такими, що випливають з хибного розуміння представником позивача процесуальних норм є зазначені у відводі від 23.10.2023 сумніву у об`єктивності та неупередженості судді з посиланням на ту обставину, що суддя Лучко Р.М., розглядаючи справу №907/37/22, вже надав оцінку доказам, які наявні у справі №907/726/18, а тому, фактично, висловив свою позицію по даній справі.

Предметом позову у справі №907/37/22 було визнання недійсними договору оренди №27 від 31.12.2014, угоди від 01.06.2017 про припинення зобов`язання шляхом передачі відступного, договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги та, відповідно, дослідженню підлягали обставини, з якими позивач у справі №907/37/22 пов`язував недійсність таких правочинів, тоді як в межах розгляду даної справи підлягатимуть з`ясуванню обставини наявності правових підстав для стягнення з відповідача 75 000,00 доларів США збитків, в тому числі з урахуванням вказівок, наданих Верховним Судом в постанові від 06.10.2021 у даній справі.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій та статус суддів").

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим. Отже, у відводі судді заявник має конкретизувати фактичні обставини (з наданням конкретних доказів), які підтверджують наявність підстав для відводу. Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Газета Україна-центр" проти України" наголошував, що презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Таким чином, суд констатує, що наведені заявником підстави відводу судді не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами щодо обґрунтованості сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді, не узгоджуються із підставами, наведеними у ст. 35 ГПК України. У зазначеній нормі закону визначено перелік підстав для відводу судді, зокрема, що суддя не може брати участь в розгляді справи, якщо, зокрема, є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді об`єктивно відсутні та такі й не зазначені заявником в заяві від 23.10.2023 про відвід судді, а обставини з якими позивач пов`язує необхідність відводу судді ґрунтуються виключно на наявності рішення судді Лучка Р.М. в справі №907/37/22, що за змістом ч. 4 ст. 35 ГПК України не може бути підставою для відводу.

З огляду на викладені положення чинного господарського процесуального законодавства приходжу до висновку про необґрунтованість відводу судді Лучка Р.М., заявленого позивачем Фізичною особою - підприємцем Кухарем Іваном Степановичем.

Відповідно до приписів ст. 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частиною 3 ст. 39 ГПК України передбачено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до ч. 7 ст. 39 ГПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 8 ст. 39 ГПК України, суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (ч. 11 ст. 39 ГПК України).

Отже, суд зазначає, що за суб`єктивним критерієм суддя Лучко Р.М. у даній справі за участю заявника є суб`єктивно вільний від особистих прихильностей та упереджень, не має з сторонами та їх представниками, а також іншими особами, відносин, які могли-би завадити всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи, у справі №907/726/18, не допускав поведінки, яка давала би привід сумніватися у неупередженості або безсторонності судді.

Щодо об`єктивного критерію, слід зазначити, що суддею Лучко Р.М. тільки 20.10.2023 прийнято справу до провадження та заявником (позивачем) одразу ж заявленому судді відвід, що за об`єктивним критерієм виключає навіть ймовірну наявність сумнівів в безсторонності судді щодо розгляду вказаної господарської справи, позаяк окрім прийняття справи до провадження судом ще жодні процесуальні дії у даній справі суддею не вживалися.

Оцінивши зазначені вище доводи заявника, суд дійшов висновку, що такі не свідчать про наявність об`єктивних або суб`єктивних підстав передбачених ст. 35 ГПК України для відводу суду, а відтак - суд вважає заяву явно необґрунтованою.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, у контексті об`єктивного критерію... окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Газета Україна-Центр проти України, no. 16695/04, від 15.07.2010).

Отже враховуючи, що заявлений відвід судді Лучку Р.М. суд вважає необґрунтованим, то на виконання приписів ч. 3 ст. 39 ГПК України, питання об`єктивного критерію, зокрема, чи можна вважати заявлені позивачем аргументи щодо недовіри до судді Лучка Р.М. об`єктивно обґрунтованими має вирішити суддя, який не розглядає цю справу.

Керуючись ст. ст. 32, 35, 38, 39, 42, 230, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відвід судді Лучка Романа Михайловича від розгляду справи №907/726/18 вважати необґрунтованим.

2. Звернутись до керівника апарату Господарського суду Закарпатської області з метою визначення автоматизованою системою документообігу суду складу суду для розгляду заяви позивача від 23.10.2023 про відвід судді Лучка Романа Михайловича від розгляду справи №907/726/18 в порядку статті 32 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та не може бути оскаржена в апеляційному порядку згідно ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено і підписано суддею 24 жовтня 2023 року.

Суддя Р.М. Лучко