СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Харків Справа № 922/1476/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Слободін М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування" (вх. №1842Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 07.08.2023 року у справі №922/1476/23, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Ольшанченко В.І.), повний текст якого складено 17.08.2023 року

за позовом Державного підприємства "Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування", м. Харків
до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, м. Харків
простягнення 144686,61 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.08.2023 року у справі № 922/1476/23 в позові відмовлено повністю.

Державне підприємство "Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.08.2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Пунктами 3.2 та 8.2 договору від 02.06.2022 року встановлено обов`язок відшкодування балансоутримувачу вартості комунальних послуг, що спожиті користувачем.

На підставі п.3.4 договору від 02.06.2022 року платник зобов`язаний був сплатити вартість спожитої електричної енергії за період листопад грудень 2022 року.

Позивач, як балансоутримувач не є постачальником електричної енергії та не потребує ліцензії в розумінні спеціального законодавства, що регулює відповідну діяльність.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2023 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Слободін М.М.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Указами Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.09.2023 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування" на рішення господарського суду Харківської області від 07.08.2023 року у справі №922/1476/23 залишено без руху; останнє зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

14.09.2023 року на адресу суду від апелянта надійшло клопотання про долучення документів (вх.№11079), в якому останній просив долучити до матеріалів справи докази надіслання копії апеляційної скарги відповідачу у справі, яке, разом з додатками, долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування" на рішення господарського суду Харківської області від 07.08.2023 року у справі №922/1476/23; призначено розгляд справи №922/1476/23 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування" на рішення господарського суду Харківської області від 07.08.2023 року у справі у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду . Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1476/23.

25.09.2023 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/1476/23 (вх.№ 11578).

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

02.06.2022 року між ДП УКРДІПРОВАЖМАШ (балансоутримувач), Військовою частиною НОМЕР_1 (користувач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова (на час розгляду справи назву змінено на Харківське квартирно-експлуатаційне управління) (платник) було укладено договір тимчасового безоплатного користування №3 (далі - договір), за яким балансоутримувач надає користувачу можливість на спільне тимчасове безоплатне користування нерухомим майном за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 151, а саме: частиною приміщення будівлі загальною площею 4906,9 кв. м. (далі - майно), що розташовано за адресою: Харківська обл., м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 151.

Частина приміщення, що використовується користувачем становить 3000 кв. м. та складається з наступних приміщень: підвальне приміщення 672 кв. м., 1-й поверх 200 кв. м., 3-й поверх 1051,7 кв. м., 4-й поверх 1071,3 кв. м.

Вказані приміщення, відповідно до вимог п. 2.3 договору, передано третій особі - Військовій частині НОМЕР_1 за двостороннім актом прийому-передачі від 02.06.2022 року.

Пунктом 3.2 договору визначено, що платник зобов`язаний відшкодувати балансоутримувачу всі витрати за комунальні послуги, які були отримані користувачем за час дії договору, а саме: вартість спожитої електричної енергії, послуг водопостачання і водовідведення, вивезення ТПВ.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що всі відшкодування за отримані послуги користувачем за договором сплачуються платником.

Підставою для відшкодування платником за користувача комунальних послуг є виставлені рахунки постачальними організаціями, які надають комунальні послуги балансоутримувачу. З метою відшкодування комунальних послуг балансоутримувач зобов`язаний виставляти рахунки платнику та надати копії рахунків, що виставлені балансоутримувачу постачальними організаціями, які надають комунальні послуги (п. 3.4 договору).

Згідно з п. 8.2 договору платник зобов`язаний відшкодувати балансоутримувачу вартість комунальних послуг, що спожиті користувачем у процесі виконання договору.

Позивач посилається на те, що за наслідками укладення договору тимчасового безоплатного користування від 02.06.2022 року №3 сторонами було укладено низку договорів про відшкодування витрат за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії за період з 02 червня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, а саме:

- договір №313 від 04.11.2022 року про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, розподіл електричної енергії та перетікання реактивної електроенергії, що укладений між позивачем та відповідачем. Сторонами підписано акт №1 від 04.11.2022 року до договору №313 від 04.11.2022 року про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію з 02.06.2022 року по 30.09.2022 року на суму 50618,46 грн.;

- договір №617 від 20.12.2022 року про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, розподіл електричної енергії та перетікання реактивної електроенергії, що укладений між позивачем, відповідачем та Військовою частиною НОМЕР_1 . Сторонами підписано акт №1 від 20.12.2022 року виконаних робіт до договору №617 від 20.12.2022 року про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за жовтень 2022 року на суму 41806,26 грн.

У листах від 25.01.2023 року №АДМ-05/02-01; від 20.02.2023 року №АДМ-05/09 позивач звернувся до відповідача з проханням оформити черговий договір на відшкодування витрат електричної енергії та надав відповідачу всі необхідні документи для оформлення та оплати на 2023 рік.

Листом від 20 лютого 2023 року відповідачу були надіслані крім інших документів: акти виконаних робіт про споживання електричної енергії за спірний період листопада та грудня 2022 року; рахунки на оплату послуг з розподілу та з забезпечення перетікань за період з листопада 2022 року по грудень 2022 року.

Позивач посилається на те, що оплата вказаних актів виконаних робіт відповідачем не здійснена та за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 144686,61 грн. за період з листопада 2022 року по грудень 2022 року.

Відповідач у відповіді №583/885 від 22.03.2023 року на звернення позивача про відшкодування комунальних послуг за договором №3 від 02.06.2022 року вказав, що він є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується з державного бюджету та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду; фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів, тому не може передати до органу Казначейства України доручення на здійснення платежу згідно із зверненням ДП "УКРДІПРОВАЖМАШ" від 21.02.2023 року за договором №3 від 02.06.2022 року.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії за період договірного тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщеннями балансоутримувача з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року у сумі 144 686,61 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №3 від 02.06.2022 року щодо оплати витрат за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної перетікання реактивної енергії.

07.08.2023 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, предметом позову у справі є стягнення заборгованості з відшкодування вартості витрат за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної перетікання реактивної енергії за період з листопада 2022 року по грудень 2022 року у сумі 144686,61 грн. за договором №3 від 02.06.2022 року.

За змістом пунктів 3.2 та 8.2 договору, необхідною та достатньою умовою для виникнення у відповідача обов`язку відшкодування витрат за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної перетікання реактивної енергії є понесення цих витрат позивачем, тобто безпосередня сплата ним комунальних послуг, зокрема витрат за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної перетікання реактивної енергії балансоутримувачем.

Разом з тим, правова природа зобов`язань - що виникають з надання/споживання послуг, зумовлює врахування (при вирішенні питання/спору щодо виникнення обов`язку їх оплати, розміру та вартості для їх оплати) загальних положень Закону щодо надання/споживання/підстав для оплати послуг та відповідних особливостей, що регламентовані, зокрема положеннями статей 901, 903 ЦК України.

Загальні правила надання послуг визначені, зокрема, ЦК України, статтею 901 якого передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною першою статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому загальне правило статті 903 ЦК України передбачає оплатність послуги за договором про надання послуги, якщо договором передбачено надання послуг за плату, у зв`язку з чим правила та вимоги щодо оплатності послуг застосовуються у разі їх надання. Тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг.

Водночас положення статей 901, 903 ЦК України, що презюмують виникнення правовідносин щодо надання послуг за договором, не виключають застосування до цих правовідносин у передбачених Законом випадках положень частини третьої статті 11 ЦК України, за якими цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Господарський суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки відсутні витрати, то відповідно немає що відшкодовувати та дійшов обґрунтованого висновку, що відтак права позивача не порушені, так як не має підстав для відшкодування, тобто доказів понесення самих витрат та, що за відсутності вказаних доказів, відсутні підстави для відшкодування відповідачем спожитої електроенергії та за послуги з розподілу електричної перетікання реактивної енергії за період з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року.

А отже, аргументи апелянта на те, що пунктами 3.2 та 8.2 договору від 02.06.2022 року встановлено обов`язок відшкодування балансоутримувачу вартості комунальних послуг, що спожиті користувачем; на підставі п.3.4 договору від 02.06.2022 року платник зобов`язаний був сплатити вартість спожитої електричної енергії за період листопад грудень 2022 року, не приймаються з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, які він просить відшкодування у відповідача, а саме фактичної сплати за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної перетікання реактивної енергії балансоутримувачем за період з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року на загальну суму 144686,61 грн.

Так, у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 року у справі №911/27/21, зокрема вказано на те, що якщо на обов`язок сплачувати орендну плату за період фактичного користування майном (до укладення договору оренди) можна поширити умови цього договору (зокрема, і в частині розміру орендної плати), що мало місце між сторонами (постанова Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 911/2782/18), то на правовідносини зі споживання в той же період комунальних послуг в орендованому приміщенні (його неподільній частині тощо) та послуг з утримання нерухомого майна за відсутності відповідного договору (у сфері комунальних послуг тощо) таку аналогію застосовувати не можна, оскільки правовідносини з надання/споживання/оплати комунальних послуг та послуг з утримання нерухомого майна мають розрахунково-фактичний характер, а виконання відповідного обов`язку - позадоговірний (пункти 7.4, 7.7). Тобто, за відсутності доказів факту наданння/отриманння та розміру отриманої (спожитої) орендарем відповідної послуги обов`язок з її оплати у нього не виникає. Отже, для встановлення розміру цього обов`язку орендаря нерухомого майна (вартості спожитих послуг) визначальним є не факт оренди конкретного нерухомого майна, а факт споживання відповідної послуги орендарем та її розмір. А тому, за відсутності доказів на підтвердження розміру фактично спожитої у відповідному періоді орендарем (наданої йому безпосереднім надавачем відповідних послуг або державним підприємством, організацією, господарським товариством, на балансі яких перебуває орендоване майно) послуги (послуг) у орендаря не виникає обов`язку оплачувати ці послуги.

Щодо аргументів апелянта на те, що позивач, як балансоутримувач не є постачальником електричної енергії та не потребує ліцензії в розумінні спеціального законодавства, що регулює відповідну діяльність та виходячи з положень Закону України Про ринок електричної енергії, слід зазначити, що необхідною та достатньою умовою для виникнення у відповідача обов`язку відшкодування витрат за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної перетікання реактивної енергії є понесення цих витрат саме позивачем, наявність факту та доказів надання ним відповідних послуг, за відсутності яких прав та підстав вимагати їх оплати не має, а таких доказів матеріали справи не містять.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.08.2023 року у справі №922/1476/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя М.М. Слободін