РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.10.2023Справа № 910/12924/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Антонов"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карл Цейсс"

про стягнення 105 278,28 грн.

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Антонов" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карл Цейсс" (далі - відповідач) про стягнення штрафних санкцій у загальному розмірі 105 278,28 грн., нарахованих внаслідок прострочення відповідачем поставки товару за Договором від 17.08.2021 року № 230270-4В-UKR-БІП, з яких: 76 149,90 грн. - пеня, 29 128,38 грн. - штраф.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.08.2023 року відкрито провадження у справі № 910/12924/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали від 17.08.2023 року про відкриття провадження у справі № 910/12924/23 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8. Відповідно до наявного у матеріалах справи поштового повідомлення з трек-номером № 028, відповідач означену ухвалу суду отримав 21.08.2023 року.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 17.08.2023 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Карл Цейсс" (далі - Товариство, постачальник) та Державним підприємством "Антонов" (далі - Підприємство, замовник-1) і Державним підприємством "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г. Івченка" (замовник-2) укладено договір від 17.08.2021 року № 230270-4В-UKR-БІП (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався доставити і передати замовнику-1 товар - мікроскоп стереоскопічний з системою реєстрації зображень - мікроскоп Stemi 508, р.в. - 2021), код ДК 021:2015:38510000-3 - "Мікроскопи" (далі - обладнання), виконати доставку на територію замовника-2, розвантаження, пусконалагоджувальні роботи, провести навчання працівників замовника-2 по роботі на даному обладнанні (в довільній формі) надати повний заявлений комплект обладнання, а замовник-1 зобов`язався прийняти та оплатити дане обладнання.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.2 Договору кількісні та якісні вимоги до обладнання узгоджуються і визначаються сторонами в Додатку № 1 "Технічна специфікація" до даного Договору.

Згідно з пунктом 2.1 цього правочину вартість обладнання, зазначеного в Додатку № 1 до даного Договору, становить 378 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 20 %: 63 000,00 грн.

За умовами пунктів 2.2, 2.3 Договору оплата за обладнання проводиться в розмірі 100 % вартості після поставки обладнання впродовж 15 робочих днів з моменту підписання акту здачі-приймання виконаних пусконалагоджувальних робіт. Оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахування замовником-1 грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до пункту 2.5 Договору у випадку зміни курсу валют по відношенню до гривні на дату готовності поставки обладнання постачальником у порівнянні з курсом валют по відношенню до гривні на дату завершення конкурсних торгів, проведених замовником-1 за відповідними офіційними курсами НБУ більш ніж на 5 %, остаточний розрахунок може бути відкоригований пропорційно зміні зазначеного курсу шляхом укладення додаткової угоди до цього Договору. Дата завершення конкурсних торгів - 06.07.2021 року, офіційний курс дорівнює 32,3732 грн. за 1 Євро.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що доставка обладнання здійснюється транспортом постачальника на адресу замовника-2 на умовах DDP (згідно з Інкотермс-2010) за адресою: Україна, 69068, місто Запоріжжя, вулиця Іванова, 2. Всі витрати, пов`язані з поставкою обладнання, покладаються на постачальника.

Поставка обладнання здійснюється впродовж 90 календарних днів з моменту підписання Договору (пункт 3.2 Договору).

Згідно з пунктом 4.7.1 наведеної угоди за результатами приймання обладнання постачальник та замовник-2 складають та підписують акт здачі-приймання виконаних пусконалагоджувальних робіт впродовж 5 робочих днів з моменту завершення приймання обладнання.

Перехід права власності на обладнання від постачальника до замовника-1 настає в момент отримання обладнання замовником-2 (пункт 4.10 Договору).

Відповідно до пункту 12.1 Договору останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 року, але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов`язань сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 26.05.2022 року Товариство повідомило Підприємство про настання форс-мажорних обставин внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та неможливість вчасного виконання постачальником зобов`язань за Договором. Враховуючи наведене, у цьому листі відповідач просив замовника-1 укласти Додаткову угоду № 1 до Договору про продовження терміну поставки обладнання.

З огляду на викладене, 16.06.2022 року між Товариством, Підприємством та Державним підприємством "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г. Івченка" укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, в якій останні, зважаючи на введення з 24.02.2022 року на всій території України воєнного стану та встановлені форс-мажорні обставини, вирішили змінити пункт 3.2 Договору та викласти його в новій редакції, за якою поставка обладнання здійснюється впродовж 320 календарних днів з моменту підписання Договору.

Пунктом 3 Додаткової угоди від 16.06.2022 року № 1 до Договору передбачено, що термін поставки товару може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 14.03.2022 року № 134/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 18.03.2022 року № 2119-ІХ.

За умовами пункту 5 цієї додаткової угоди остання є невід`ємною частиною Договору та набуває чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками підписів сторін.

Враховуючи означені обставини, а також беручи до уваги підписання замовником-2 Договору 08.12.2021 року, суд дійшов висновку про те, що поставка обладнання за Договором, з урахуванням Додаткової угоди від 16.06.2022 року № 1 до нього, мала бути здійснена Товариством до 24.10.2022 року включно (зі спливом 320 календарних днів після підписання 17.08.2021 року Договору).

Проте з матеріалів справи вбачається, що відповідач взятий на себе за Договором обов`язок щодо вчасної поставки передбаченого цією угодою обладнання в установлений строк (до 24.10.2022 року) не виконав.

Листом від 11.11.2022 року № 471/9759-22 Підприємство звернулося до Товариства з вимогою надати письмові роз`яснення щодо порушення постачальником умов Договору та повідомило останнього про початок позивачем претензійно-позовної роботи.

Крім того, листом від 18.01.2023 року № 126/839-23 позивач звернувся до Товариства з вимогою про сплату на користь Підприємства штрафних санкцій, нарахованих замовником-1 внаслідок прострочення відповідачем поставки обладнання за Договором.

Проте нараховані позивачем штрафні санкції оплачені Товариством у добровільному порядку не були.

Разом із тим, судом встановлено, що листом від 10.05.2023 року № 10/5 відповідач повідомив Підприємство про готовність здійснити поставку мікроскоп Stemi 508 та просив номер довіреності та номер контактної особи для відвантаження цього обладнання.

Додатковою угодою від 22.06.2023 року № 2 (підписаною представником Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г. Івченка" 10.07.2023 року) сторони Договору внесли зміни до пункту 2.1 цієї угоди та виклали його в редакції, за якою вартість обладнання, зазначеного в Додатку № 1 до даного Договору, на момент готовності поставки обладнання постачальником становить 416 119,69 грн., у т.ч. ПДВ 20 %: 69 353,28 грн. Крім того, сторони виклали пункт 12.1 Договору в новій редакції, за якою цей правочин набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.08.2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов`язань сторонами.

Відповідно до пункту 5 Додаткової угоди № 2 остання є невід`ємною частиною Договору та набуває чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками підписів сторін.

Враховуючи прострочення відповідачем поставки погодженого сторонами обладнання, позивач нарахував пеню в розмірі 76 149,90 грн. і штраф у сумі 29 128,38 грн. та звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача означених сум штрафних санкцій.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу Договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання щодо поставки позивачу обладнання (мікроскопа Stemi 508, р.в. - 2021) у строк, визначений за домовленістю сторін та вказаний у пункті 3.2 Договору. З урахуванням Додаткової угоди № 1 до нього. Доказів на спростування означених обставин відповідачем суду не надано.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку щодо поставки передбаченого Договором обладнання, позивач просив суд стягнути з Товариства 76 149,90 грн. пені, нарахованої із застосуванням ставки у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно поставленого обладнання на суму 416 119,69 грн. (що була вказана в Додатковій угоді № 2) у період з 25.10.2022 року по 25.04.2023 року, а також 29 128,38 грн. штрафу, нарахованого за прострочення понад 15 днів поставки обладнання загальною вартістю 416 119,69 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За частиною 2 зазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 даної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Про це, зокрема, свідчить використання законодавцем таких термінів, як "зобов`язання", "грошова сума".

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання, а не лише грошового.

При цьому, аналізуючи частину 3 статті 549 Цивільного кодексу України у контексті меж свободи договору, визначених абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені не лише грошове зобов`язання.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за порушення термінів поставки згідно пункту 3.2 Договору постачальник зобов`язаний оплатити замовнику-1 пеню у розмірі 0,1 % вартості обладнання за кожний день прострочення, а якщо прострочення поставки складе більше 15 календарних днів, за письмовою вимогою замовника-1, з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

У даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року в справі № 917/194/18, від 19.09.2019 року в справі № 904/5770/18 та інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року в справі № 910/12876/19.

Слід зазначити, що відповідачем контррозрахунку заявлених до стягнення сум пені та штрафу надано суду не було, як і не наведено обґрунтованих доводів щодо арифметичних дефектів виконаного позивачем розрахунку.

У той же час, суд зазначає, що за встановлених обставин справи належною базою для обрахунку заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій, нарахованих протягом 25.10.2022 року - 25.04.2023 року, є вартість обладнання на суму 378 000,00 грн., що прямо передбачена пунктом 2.1 Договору в його первісній редакції. Разом із тим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування штрафу та пені, виходячи з помилково вказаної Підприємством у його розрахунку вартості обладнання у розмірі 416 119,69 грн., що зазначена у Додатковій угоді № 2 до Договору, оскільки така додаткова угода була підписана, зокрема, представником Державного підприємства "Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро "Прогрес" імені академіка О.Г. Івченка" лише 10.07.2023 року та набрала чинності 10.07.2023 року, тобто після закінчення зазначеного позивачем строку нарахування спірних штрафних санкцій. Отже, погоджена сторонами у Договорі вартість непоставленого Товариством обладнання протягом 25.10.2022 року - 25.04.2023 року становила саме 378 000,00 грн.

За таких обставин, арифметично правильними сумами штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за порушення умов Договору протягом вказаного Підприємством періоду, за обрахунком суду є 69 174,00 грн. пені, нарахованої у період з 25.10.2022 року по 25.04.2023 року на суму вартості непоставленого обладнання у розмірі 378 000,00 грн., та 26 460,00 грн. штрафу, що становить 7 % від вартості несвоєчасно поставленого товару на суму 378 000,00 грн. на строк більше 15 календарних днів.

Відтак, стягненню з Товариства на користь позивача підлягає пеня у розмірі 69 174,00 грн. та штраф у сумі 26 460,00 грн., тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з постачальника 6 975,90 грн. пені та 2 668,38 грн. штрафу слід відмовити.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження вчасної поставки обладнання за Договором чи добровільного погашення заявлених до стягнення сум пені та штрафу.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також зважаючи на неналежне виконання відповідачем взятих на себе обов`язків за Договором, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Підприємства підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карл Цейсс" (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ) на користь Державного підприємства "Антонов" (03062, місто Київ, вулиця Академіка Туполєва, будинок 1; ) 69 174 (шістдесят дев`ять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 00 коп. пені, 26 460 (двадцять шість тисяч чотириста шістдесят) грн. 00 коп. штрафу, а також 2 438 (дві тисячі чотириста тридцять вісім) грн. 13 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 26.10.2023 року.

Суддя В.С. Ломака