ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" жовтня 2023 р. м. Вінниця Cправа № 902/759/23

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Московчук Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, м. Київ, 01133, код - 41084239

до: Фізичної особи-підприємця Носулька Романа Валерійовича, АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1

про стягнення 101 028,28 грн

матеріали

за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця Носулька Романа Валерійовича, АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, м. Київ, 01133, код - 41084239

про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В :

05.06.2023 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 05.06.2023 року) (вх. № 757/23 від 05.06.2023 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" до Фізичної особи-підприємця Носулька Романа Валерійовича про стягнення 101 028,28 грн заборгованості, з яких 39 136,16 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 59 162,60 грн сума прострочених платежів по процентах, 2 729,52 грн сума прострочених платежів за комісією за договором про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року.

Ухвалою суду від 12.06.2023 року відкрито провадження у справі № 902/759/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання).

Ухвалою суду від 31.07.2023 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.08.2023 року.

Ухвалою суду від 31.07.2023 року зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Носулька Романа Валерійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" про визнання недійсним кредитного договору № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом у справі № 902/759/23 та призначено його розгляд у судовому засіданні на 16.08.2023 року.

Ухвалою суду від 10.08.2023 року забезпечено участь представника відповідача адвоката Федорова Д.С. у судовому засіданні 16.08.2023 року, а також інших судових засіданнях по справі № 902/759/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судовому засіданні 16.08.2023 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 12.09.2023 року.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

11.09.2023 року до суду представника ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

12.09.2023 року до суду від представника ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (б/н від 12.09.2023 року) (вх.канц. № 01-34/8457/23). Зазначену заяву заявником сформовано в системі "Електронний суд".

За результатами проведеного 12.09.2023 року судового засідання суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/759/23 для судового розгляду по суті на 05.10.2023 року.

Ухвалою суду від 14.09.2023 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

У судовому засіданні 05.10.2023 року судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 19.10.2023 року о 12:00 год, на підставі ч. 1 ст. 216 ГПК України.

Ухвалою суду від 11.10.2023 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

У судовому засіданні 19.10.2023 року прийняли участь представники позивача та відповідача, які підтримали висловлені позиції у процесуальних заявах по суті спору.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

Позивач в якості підстави первісних позовних вимог зазначає про укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" та Фізичною особою-підприємцем Носульком Романом Валерійовичем Договору про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року.

Відповідачу видано кредит у розмірі 40 000,00 грн, шляхом перерахування зазначеної суми на банківську карту Позичальника № НОМЕР_2 .

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року, в частині повернення кредитних платежів, утворилась заборгованість.

Враховуючи викладене позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 39 136,16 грн суми прострочених платежів по тілу кредиту, 59 162,60 грн суми прострочених платежів по процентах, 2 729,52 грн суми прострочених платежів за комісією за договором про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року (т. 1, а.с. 1-7).

У відзиві на позовну заяву відповідач заявлених позовних вимог не визнає та зазначає, що позивачем не доведено факту перерахування коштів на виконання умов договору про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року.

При цьому, виписка по рахунку б/н за період з 23.01.2022 року по 22.0.2022 року не містить жодної трансакції по зарахування коштів від позивача (т. 1, а.с.54-55).

В якості підстави зустрічних позовних вимог відповідач зазначає, що укладений договір про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року підлягає визнанню недійсним з підстав того, що суперечить вимогам Податкового Кодексу України, Постанові Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492, порушує публічний порядок та спрямований на порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Оскільки, супереч вимог ч.1 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», п.14 Постанови Правління Національного Банку України від 12.11.2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», кредит з цільовим призначенням - для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності, або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності, видавався відповідачу - фізичній особі-підприємцю, шляхом переказу на поточний рахунок фізичної особи для власних потреб (картковий рахунок № НОМЕР_2 ) - НОМЕР_3 .

Укладення кредитного договору з фізичною особою-підприємцем, умовами якого передбачено цільове призначення кредиту - для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності, або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності, з умовами про перерахування кредитних коштів на непідприємницький рахунок створює для відповідача надмірний податковий тягар, а також порушує публічний порядок оподаткування та звітності, чим порушуються інтереси держави (т.1, а.с. 26-31).

У відзиві на зустрічну позовну заяву первісний позивач не погоджується з доводами за зустрічним позовом та просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову повністю, оскільки ФОП Носулько Р.В. не був жодним чином обмежений у можливості розпоряджатись кредитними коштами згідно нормам Постанови Правління Національного Банку України від 12.11.2003 року № 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнта банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів" (т. 1, а.с. 77-84).

У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву представник ФОП Носулько Р.В. підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд визнати укладений договір недійсним (т.1, а.с. 87-90).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" 23.01.2022 року направлено Фізичній особі - підприємцю Носулько Роману Валерійовичу, пропозицію (оферту) укласти Договір № 067313-КС-004 про надання кредиту, згідно якого:

Тип Кредиту: Кредит.

Строк кредиту: 24 тижнів.

Процента ставка: в день 1,07978750, фіксована.

Комісія за надання Кредиту (далі - Комісія): 6 000,00 грн.

Загальний розмір наданого Кредиту: 40 000,00 грн.

Термін дії Договору: до 10.07.2022 р.

Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту : 99 960,00 грн.

Цілі (мета) Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей Кредит не є споживчим кредитом.

23.01.2022 року Фізична особа - підприємець Носулько Роман Валерійович, прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 067313-КС-004 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" направлено Фізичній особі - підприємцю Носулько Роман Валерійович, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор С-0221, на номер телефону НОМЕР_4 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.

23.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (Кредитодавець) та Фізичною особою - підприємцем Носулько Романом Валерійовичем (Позичальник) укладено Договір № 067313- КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно п. 1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Тип Кредиту: Кредит.

Строк кредиту: 24 тижнів.

Процента ставка: в день 1,07978750, фіксована.

Комісія за надання Кредиту (далі - Комісія): 6 000,00 грн.

Загальний розмір наданого Кредиту: 40 000,00 грн.

Термін дії Договору до 10.07.2022 р.

Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 99 960,00 грн.

Цілі (мета) Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей Кредит не є споживчим кредитом.

Протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів (п. 2 Договору).

Графік платежів погоджений сторонами у п. 3 Договору.

Згідно п. 4 Договору у разі прострочення Позичальником дати сплати чергового платежу визначеного Графіком платежів, Кредитодавець має право нараховувати штраф за кожен випадок такого порушення Позичальником у розмірі 10 процентів від загальної суми простроченої заборгованості в порядку, визначеному Розділом 5 Правил.

Позивач свої зобов`язання за договором про надання кредиту виконано в повному обсязі, надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).

Однак, відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором № 067313- КС-004 про надання кредиту від 23.01.2022 року належним чином не виконав. Відповідачем здійснено частково повернення грошових коштів на загальну суму 16 510,72 грн.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує наступне.

За змістом ст. ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", який на момент укладення кредитного договору діяв у редакції від 01.01.2022 року.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем (п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є: використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом досліджено зміст Договору про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року та встановлено, що підпис на ньому від імені позичальника ФОП Носулько Р.В. вчинено шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-0221.

Зміст підписаного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-0221 повністю співпадає змісту пропозиції (оферти) укласти Договір №067313-КС-004 про надання кредиту.

Відповідачем не спростовано, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено Фізичній особі - підприємцю Носулько Роман Валерійович, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-0221, на номер телефону НОМЕР_4 .

Приналежність відповідного номеру телефону відповідачу також підтверджується змістом процесуальних документів у даній справі.

Всупереч положенням ст. ст. 73-80 ГПК України, відповідачем не заперечено фактичних обставин укладення відповідного кредитного договору, вчинення електронного правочину шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-0221, а також узгодження у такий спосіб усіх істотних умов договору.

Відповідач не клопотав відносно витребування доказів належності відповідного ідентифікатора третій особі.

Таким чином суд доходить висновку, що 23.01.2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА" та Фізичною особою - підприємцем Носулько Роман Валерійовичем було укладено Договір №067313-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Отже, суд доходить висновку про дотримання сторонами вимог законодавства під час укладення.

Крім того, обставини укладення сторонами Договору №067313-КС-004 від 23.01.202 року про надання кредиту, отримання у межах дії даного договору кредитних коштів, підтверджується також іншими доказами по справі.

Судом встановлено та відповідачем не спростовано, що на виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн, на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).

Приналежність Відповідачу банківської картки № НОМЕР_2 , на яку перераховувались кредитні кошти підтверджується довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" та випискою за період з 23.01.2022 по 22.02.2022 рр. (т. 1 а.с. 20-23, а.с. 38).

Зокрема, відповідна виписка містить відомості щодо двох платежів по 20 000,00 грн (всього 40 000,00 грн) з призначенням платежу "зарахування переказу на картку".

Відповідач не заперечував самого факту зарахування коштів на власну банківську картку, лише вказував про їх безпідставне отримання поза межами дії Договору №067313-КС-004 від 23.01.202 року про надання кредиту.

Однак, до матеріалів справи долучено, Довідки, сформовані в платіжній системі «Fondy», з яких вбачаються деталі операції, зокрема проведення двох платежів по 20 000,00 грн, дата проведення платежу: 23.01.2022; призначення платежу: Перерах. коштiв Носулько Р.В. ІПН НОМЕР_1 зг. до кредитного дог. №067313-КС-004 від 23.01.2022. Сума платежу: 20000,00 UAH (номер в системі Fondy 486282772), а також 20000,00 UAH (номер в системі Fondy 486282931).

Статус платежу: approved, номер карти: НОМЕР_2 . Банк картки отримувача: PRIVATBANK (т. 1 а.с. 116; т. 1 а.с. 116 зворот).

Суд зауважує, що 17.10.2019 року набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву ст.79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, чим в господарський процес фактично впроваджено стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 року наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Варто відзначити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц.

За відсутності заперечень відповідача, з огляду на засвідчення доказів електронним цифровим підписом, суд вважає за можливе їх врахування при вирішенні спору.

Крім того, послуга проміжного характеру в інформаційній сфері - послуга з передачі та/або зберігання інформації та присвоєння мережевих ідентифікаторів (п. 13 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону, постачальниками послуг проміжного характеру в інформаційній сфері є постачальники електронних комунікаційних послуг, оператори послуг платіжної інфраструктури, реєстратори (адміністратори), що присвоюють мережеві ідентифікатори, та інші суб`єкти, що забезпечують передачу та зберігання інформації з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про електронну комерцію", сторони електронного правочину можуть користуватися послугами постачальників послуг проміжного характеру в інформаційній сфері.

Права та обов`язки постачальника послуг проміжного характеру в інформаційній сфері визначаються договором про надання таких послуг, Цивільним та Господарським кодексами України, положеннями цього Закону та законодавством у сферах електронних комунікацій та радіочастотного спектра.

Постачальник послуг проміжного характеру в інформаційній сфері не є стороною електронного правочину.

Отже, законом передбачено можливість використання послуг третіх осіб з метою забезпечення можливості здійснення діяльності (в тому числі платежів) у сфері електронної комерції.

Позивачем надано відповідний договір, укладений з ТОВ "Фінансова компанія "ЕЛАЄНС" про надання послуг з переказу грошових коштів, копію витягу з Державного реєстру фінансових установ (т. 1 а.с. 113-115, 124).

Тому, суд вважає належними і допустимими доказами відповідні довідки, котрі надані з метою підтвердження перерахування коштів за кредитним договором №067313-КС-004 від 23.01.2022 року.

Довідки, сформовані в платіжній системі «Fondy», містять у призначенні платежу посилання на переказ коштів на користь Носулько Р.В. саме згідно кредитного договору №067313-КС-004 від 23.01.2022 року.

Таким чином, надані позивачем докази (оферта, підписаний кредитний договір, виписка з карткового рахунку, довідки про перерахунок коштів) у своїй сукупності є узгодженими щодо сум здійснених платежів, дат їх проведення, посилань на відповідний кредитний договір, який підписано відповідачем через телекомунікаційну систему одноразовим ідентифікатором G-0221, зарахування на рахунок відповідача.

Відтак, суд надає перевагу доводам позивача та вважає надані докази вірогідними та спростованими відповідачем, а також вважає більш переконливими докази позивача відносно укладення сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, а також здійснення часткових оплат саме з метою повернення позики, відсотків за користування та комісії у межах дії Договору №067313-КС-004 від 23.01.202 року про надання кредиту.

Всупереч умовам Договору взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплати процентів в повному обсязі та у визначені графіком погашення строки відповідач не виконав, позаяк доказів протилежного матеріали справи не містять.

Положеннями частини першої ст. 1054 Цивільного кодексу України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами частин 1,3 ст. 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідачем частково повернуто грошові кошти на загальну суму 16 510,72 грн, а саме:

- 8 330,00 грн - 04.02.2022 року, які зараховано: 863,84 грн - погашення тіла кредиту; 5 614,96 грн - процентів; 1 851,20 грн - комісії.

- 8 180,72 грн - 22.02.2022 року, які зараховано: 6 761,44 грн - погашення відсотків; 1 419,28 грн - комісії.

Перерахування відповідних платежів також узгоджується з випискою по картковому рахунку (т. 1 а.с. 21-23), згідно якої проведено ID платежі з картки на карту.

Проведення вказаних платежів також підтверджено письмовими заявами відповідача (т. 1 а.с. 29).

З метою підтвердження здійснення оплати позичальником заборгованості за Договором про надання кредиту №067313-КС-004 від 23.01.2022 року позивачем надано: Інформаційну довідку Вих. №94/09 від 13.09.2023р. - про успішну операцію з перерахування Носулько Романом Валерійовичем 04.02.2022 року суми 8 330,00 грн; а також Інформаційну довідку Вих. №95/09 від 13.09.2023р. - про успішну операцію з перерахування Носулько Романом Валерійовичем 22.02.2022 року суми 8 180,72 грн (т. 1 а.с. 123).

Дані довідки сформовані з платіжної системи «Platon», надані Позивачу ТОВ «Платежі Онлайн», як технологічним оператором, який надає ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" платіжні послуги.

Платіжні послуги надаються на підставі Договору про надання послуг №ПГ-5, укладеного 04.11.2020 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ТОВ «ПрофітГід» (т. 1 а.с. 117-122).

Судом не спростовано дійсність даних доказів, їх оформлення відповідає положенням ст. 91, 96 ГПК України, а також положенням ст. ст. 3, 6, 9 Закону України "Про електронну комерцію" (аналогічні мотиви судом наведено вище).

Суд повторно зауважує, що відповідні інформаційні довідки містять відомості про здійснені оплати Носуько Р.В. за кредитним договором на користь ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА".

Інформації про укладення між сторонами інших кредитних договорів матеріали справи не містять.

Суд також зауважує, що проведений платіж 04.02.2022 року на суму 8 330,00 грн повністю відповідає графіку платежів, який узгоджено сторонами у Договорі про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року, проведено у робочий день, що передує розрахунку (п`ятницю) зі строком оплати до 06.02.2022 року (неділя).

Водночас, платіж 22.02.2022 року в сумі 8 180,72 грн, проведено у перший робочий день після дати по розрахунку графіку платежу 21.02.2022 року (оскільки 20.02.2022 року - вихідний день неділя).

Тобто, відповідачем власними діями підтверджено проведення розрахунків за визначеним сторонами графіком за Договором про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року.

На основі викладеного вище та сукупної оцінки доказів у їх взаємозв`язку, суд відхиляє доводи відповідача стосовно безпідставного отримання коштів за відсутності кредитних договірних відносин.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість по тілу кредиту в розмірі 39 136,16 грн, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за процентами 59 162,60 грн та заборгованість за комісією в сумі 2 729,52 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 1. Договору встановлена процента ставка: 1,07978750, фіксована.

За результатами перевірки розрахунку процентів та комісії з урахуванням визначеного позивачем періоду її нарахування судом не виявлено помилок розрахунку.

Суд виходить з того, що позивачем проведено нарахування у межах строку кредитування до 10.07.2022 року, що розрахунку заборгованості за кредитом у гривні (який долучено до позову), нарахування відповідає графіку платежів, котрі узгоджено сторонами у п. 3 Договору про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року.

Сума вимог зі сплати комісії не перевищує її розмір, який визначений п. п. 1, 3 Договору про надання кредиту.

Позивачем не нараховано на прострочені платежі відсотки річні або інфляційні втрати, чим дотримано вимог п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому розмірі: 59 162,60 грн - прострочених платежів по процентах, 2 729,52 грн - прострочених платежів за комісією.

Стосовно зустрічного позову Фізичної особи-підприємця Носулька Романа Валерійовича суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 20 Господарського кодексу України визначено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (див. висновки сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, від 27.10.2022 у справі № 904/1907/15 тощо.

Отже, під час розгляду позову про визнання недійсним оспорюваного правочину суд перш за все має встановити чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення, а не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним та порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (Постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 711/3426/19, від 07.04.2022 у справі № 201/11469/19, від 13.03.2023 у справі № 398/1796/20, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 925/889/20, від 25.08.2022 у справі № 922/1978/16 (922/2045/21), від 28.09.2022 у справі № 910/6165/21).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

За твердженням позивача за зустрічним позовом укладений між сторонами договір про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року суперечать вимогам ч.1 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», п. 14 Постанови Правління Національного Банку України від 12.11.2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів»

Зокрема, позивач за зустрічним позовом зазначає, що забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов`язані із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності.

Оцінюючи наведені підстави недійсності договору, суд зазначає наступне.

Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що умови Договору не були погоджені сторонами Договору, волевиявлення сторін не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі.

Навпаки у тексті зустрічного позову останнім підтверджено укладення (підписання) кредитного договору шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".

Виконання умов договору зі сторони відповідача, часткове погашення сум заборгованості підтверджено випискою за договором користування платіжною карткою (т. 1 а.с. 21-23), про що судом зазначено вище.

Належність відповідної банківської картки та рахунку, на який зараховано кошти, відповідачу підтверджено Довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" від 27.06.2023 року (т. 1 а.с. 20).

Верховним Судом було зазначено, що фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статусу фізичної особи - підприємця, не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки- підприємця. При цьому правовий статус "фізична особа - підприємець" сам по собі не впливає на будь-які правомочності особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю як фізичної особи, та жодним чином не обмежує їх (Постанова КГС ВС у справі №9/679/07-НР від 10.10.2018 року).

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018р. у справі №910/16713/15.

В силу ч. 1 ст. 52 ЦК України, Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Тому, суд виходить з того, що використання картки фізичної особи, фізичною особою-підприємцем не впливає на дійсність договірних відносин, оскільки відповідачем самостійно обрано відповідну картку для ведення підприємницької діяльності, в тому числі у правовідносинах з ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА".

Позивач не є банківською установою, яка здійснювала випуск відповідної картки, тому не може відповідати за недоліки у її використанні.

ФОП Носулько Р.В. повинен був самостійно визначити доцільність використання власної картки у договірних відносинах.

До загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України), а відтак і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

До таких висновків прийшов Верховний суд у складі Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 390/34/17 у постанові від 10 квітня 2019 року.

Суд констатує, що не заперечуючи проти власне факту укладення та підписання договору про надання кредиту, використання у кредитних відносинах власної картки фізичної особи, проведення часткового повернення отриманих коштів, та одночасно заявляючи про недійсність договору, відповідач вчиняє суперечливу поведінку, котра не відповідає засадам добросовісності.

Виникнення у відповідача додаткових податкових зобов`язань та не відповідність вчинених дій вимогам Податкового кодексу не впливає на дійсність укладеного договору, оскільки ФОП Носулько Р.В. не є контролюючим податковим органом, уповноваженим на подачу позовів про недійсність договорів з підстав ст. 228 ЦК України.

Понесення понаднормових витрат може свідчити про неналежне виконання умов договору або стати підставою для відшкодування збитків, однак не підтверджує недійсність укладеного договору.

Відповідачем не надано доказів існування умислу у ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" на вчинення оспорюваного договору з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Крім того, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: предмет договору, строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки платежів, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань тощо.

Відтак, наведені вище обставини в своїй сукупності свідчать про дотримання сторонами при підписані та погодженні Договору всіх загальних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину у розумінні статті 203 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відповідність договору вимогам чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про електронну комерцію», та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, у зв`язку з чим відмовляє у його задоволенні в повному обсязі.

За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Відповідно ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання первісного позову в сумі 2 147,20 грн підлягають віднесенню на відповідача за первісним позовом.

У свою чергу витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом в сумі 2 684,00 грн та 15 000,00 судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із відмовою у його задоволенні у повному обсязі, підлягають віднесенню на позивача за зустрічним позовом відповідно до ст.129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 33, 42, 46, 49, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Носулька Романа Валерійовича ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, м. Київ, 01133, код - 41084239) 39 136,16 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 59 162,60 грн - сума прострочених платежів по процентах, 2 729,52 грн - сума прострочених платежів за комісією за Договором про надання кредиту № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року, 2 147,20 грн - судових витрат зі сплати судового збору.

3. Відмовити у задоволенні зустрічного позову Фізичної особи-підприємця Носулька Романа Валерійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" про визнання недійсним Кредитного договору № 067313-КС-004 від 23.01.2022 року.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу зустрічного позову в сумі 2 684,00 грн та 15 000,00 судових витрат на професійну правничу допомогу - залишити за відповідачем.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Примірник рішення направити учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС та на електронні адреси; за їх відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення: , ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення буде складено 30 жовтня 2023 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, м. Київ, 01133)

3 - відповідачу (АДРЕСА_1)