ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" жовтня 2023 р. м. Одеса Справа № 923/77/22

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Петровій О.О.,

розглянувши справу № 923/77/22

за позовом: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (101032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ) в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01054, м. Київ, вул. Франка Івана, 31; )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод крупних електричних машин» (27000, Кіровоградська обл., смт. Добровеличківка, вул. Центральна, буд. 84; )

про стягнення 1 822 381,20 грн;

представники сторін:

від позивача Найденко І.О.,

від відповідача Доброва С.К.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод крупних електричних машин" про стягнення 1 822 381,20 грн, з яких: 1 310 065,20 грн пені та 512 316,00 грн штрафу, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань з поставки продукції за договором поставки від 22.04.2020 № 53-129-01-19-01856.

Справа розглядалась Господарським судом Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. за правилами загального позовного провадження.

Так, ухвалою від 02.02.2022 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10.03.2022.

14.02.2022 до Господарського суду Херсонської області надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод крупних електричних машин», в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Проте, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 внаслідок військової агресії Російської Федерації в Україні уведено воєнний стан, який діє по теперішній час.

Відповідно до пункту 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі неможливості здійснення правосуддя судами, розташованими на тимчасово окупованих територіях, територіальна підсудність судових справ, що розглядаються у таких судах, визначається в порядку, передбаченому частиною 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч.7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами, може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Верховний Суд розпорядженням від 18.03.2022 року № 11/0/9-22 в порядку ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус судді» змінив на Господарський суд Одеської області територіальну підсудність судових справ, які підсудні Господарському суду Херсонської області (враховуючи неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану Господарським судом Херсонської області).

За Актом прийому-передачі евакуйована справа № 923/77/22 була передана Господарському суду Одеської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 року справу розподілено судді Волкову Р.В.

Ухвалою від 20.06.2023 справу № 923/77/22 прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснити спочатку за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 19.07.2023.

19.07.2023 від позивача на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив, яка 25.07.2023 також надійшла до суду поштою.

Протокольною ухвалою від 19.07.2023 суд за клопотанням представника відповідача відклав підготовче судове засідання на 21.08.2023.

Протокольною ухвалою від 21.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.08.2023.

31.08.2023 оголошено перерву у судовому засідання до 10.10.2023.

У судовому засіданні, яке відбулось 10.10.2023, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

10.10.2023, після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Стислий виклад позицій та доводів сторін.

Обґрунтовуючи своє звернення до господарського суду за захистом прав, позивач наводить наступні доводи:

- між позивачем як покупцем та відповідачем як постачальником було укладено договір поставки № 53-129-01-19-01856 від 22.04.2020, за яким постачальник зобов`язувався в порядку і на умовах цього договору поставити електродвигуни 0,4 кВ власного виробництва, а покупець зобов`язувався прийняти і оплатити продукцію;

- за умовами договору строк постачання продукції за специфікацією № 1 був визначений сторонами з 01.01.2020 по 31.01.2020;

- в процесі виконання договору зі сторони відповідача були порушені строки поставки продукції за договором, що підтверджується видатковими накладними: від 31.07.2020 № 414 на суму 3 659 400,00 грн; від 27.07.2020 № 405 на суму 3 659 400,00 грн;

- у відповідності з п. 7.2. договору відповідач за порушення строків поставки зобов`язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язання. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та надає, серед іншого, наступні аргументи:

- в процесі виконання договірних зобов`язань було виявлено, що у Договорі є посилання на ТУ У 3.07-5-95 «Электродвигатели асинхронные АСВО 15. Електродвигуни асинхронні АСВО 15. Технические условия ТУ У 3.07-5-95», а також на документ ТТ.2.0009.0057 «Технические требования и условия поставки электродвигателей 6 кВ и 0,4 кВ СВБ энергоблока №2 ОП ЮАЭС»;

- на час укладення Договору втратили дію на території України деякі нормативні документи, на які є посилання в ТУ У 3.07-5-95. Тому TOB «ЗКЕМ» підготували відповідні зміни ТУ «Извещение АХАБ.01-2019 об изменении ТУ У 3.07-5-95 «Электродвигатели асинхронные АСВО 15. Електродвигуни асинхронні АСВО 15. Технические условия ТУ У 3.07-5-95» в частині заміни посилань на нормативні документи, які втратили свою дію та направили на узгодження до ДП «НАЕК «Енергоатом» лист № 17/334 від 10.06.2019;

- у відповідь ДП «НАЕК «Енергоатом» листами № 9360/03 від 10.07.2019 та № 11211/03 від 20.08.2019 направлено зауваження та пропозиції, які були прийняті та внесені відповідні правки (вих. листи ТОВ «ЗКЕМ» №№ 17/417 від 23.07.2019 та 17/476 від 29.08.2019);

- таким чином, узгодження повідомлення відбувалося на протязі 3-х місяців, але ДП «НАЕК «Енергоатом» не погодили зміни, а навпаки листом № 12533/03 від 17.09.2019 зажадало провести розробку нової програми типових випробувань (БИЯН.528622.001), для узгодження вищевказаного повідомлення про зміни ТУ. Ця програма передбачає підтвердження сейсмостійкості двигунів експериментальним методом відповідно до стандартів НП 306.2.208-2016, введеного в дію наказом № 175 від 17.10.2016, замість норм проектування сейсмостійкості атомних станцій ПНАЭ Г-5-006-87, що передбачає підтвердження сейсмостійкості двигунів розрахунковим методом. При цьому ніяких змін у документі ТТ.2.0009.0057 виконано не було (залишилось посилання на ПНАЭ Г-5-006-87);

- вказана вимога в подальшому призвела до значного часу на погодження та внесення змін, що на момент укладення договору не могло було бути передбачено, а саме: з урахуванням вимог та зауважень ДП «НАЕК «Енергоатом» відповідачем 04.10.2019 за № 17/537 направлено на узгодження «Программа и методика типовых испытаний БИЯН.528622.001 ПМТИ»; відповідь від ДП «НАЕК «Енергоатом» надійшла тільки 24.12.2019 за № 17396/03 яким повернуто повідомлення для доопрацювання відповідно до зауважень ДНТЦ ЯРБ; 17.01.2020 за № 685/03 повернуто документ «Программа и методика типовых испытаний БИЯН.528622.001 ПМТИ» для доопрацювання відповідно до зауважень ДНТЦ ЯРБ;

- головними зауваженнями експертизи та звітів ДНТЦ ЯРБ було проведення підтвердження сейсмостійкості двигунів експериментальним методом відповідно до стандартів НП 306.2.208-2016;

- опрацювавши можливість проведення вказаного методу, було отримано відповіді від спеціалізованих організацій, акредитованих Національним агентством акредитації України (НААУ), які повідомили про неможливість та відсутність на території України акредитованих лабораторій, що мають спроможність проведення випробування великих (масою більше ніж 600 кг) асинхронних електродвигунів на сейсмостійкість;

- листом № 01/19 від 22.01.2021 відповідачем направлено відкориговане повідомлення та програму типового випробування, а також пояснювальну записку про відсутність можливості випробування експериментальним методом на сейсмостійкість. На підставі розгляду документів та пояснювальної записки ДП «НАЕК «Енергоатом» (№ 1672/03 від 05.02.2020 повертає узгоджену «Программа и методика типовых испытаний БИЯН.528622.001 ПМТИ», з можливістю обґрунтування випробування електродвигуна на сейсмостікість розрахунковим методом та попередню узгоджену «Извещение АХАБ.01-2019 об изменении ТУ У 3.07-5-95»;

- отже, вказане листування та проведена робота з 17.09.2019 року по 05.02.2020 року призвело до затягування та відстрочення виконання відповідачем договірних зобов`язань, з незалежних від відповідача причин, так як листом № 01/523 від 20.09.2019 було направлено на адресу ЮУАЕС сповіщення про готовність для випробувань та відвантаження вищезазначених електродвигунів;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод крупних електричних машин» було готове відвантажити Продукцію вже 20 вересня 2019 року;

- 28.01.2020 листом № 004/ОМ Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод крупних електричних машин» направлено проект додаткової угоди про зміну до Договору щодо строку поставки Продукції, на підставі довгострокового узгодження змін до нормативної та технічної документації, але ДП «НАЕК «Енергоатом» відхилило підписання вказаної додаткової угоди, через відсутність підстав;

- подальше листування було щодо узгодження змін до ТУ У 3.07-5-95, та лише листом №9031/03 від 09.07.2020 ДП «НАЕК «Енергоатом» було направлено погодження документу «Извещение АХАБ.01-2019 об изменении ТУ У 3.07-5- 95», після чого відповідачем було виконано поставку електродвигунів;

- фахівцями Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод крупних електричних машин» було докладено всіх можливих зусиль для виконання договірних зобов`язань, але за вищезазначених обставин, а також викладеними фактами в листі № 0110/ОМ від 16.03.2020, замовлені ДП «НАЕК «Енергоатом» електродвигуни не були відвантажені в термін, хоча були виготовлені вчасно.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.

22.04.2019 між позивачем як покупцем та відповідачем як постачальником було укладено Договір поставки № 53-129-01-19-01856 (далі Договір), згідно з п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити електродвигуни 0,4 кВ власного виробництва для потреб ВП «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію (а.с. 16-20).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2020, а в частині оплати за поставлену продукцію до повного розрахунку (п. 10.1. Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено у Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.

Сума Договору становить 7 318 800,00 грн (п. 3.1. Договору).

За умовами п. 4.2. Договору покупець зобов`язаний оплатити продукцію протягом 30 робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції.

Відповідно до п. 5.1. Договору строк поставки продукції зазначено у Специфікації. За погодженням з покупцем допускається дострокова поставка продукції та поставка продукції партіями.

Поставка продукції згідно Специфікації здійснюється автотранспортом постачальника на умовах DDP склад вантажоодержувача згідно Інкотермс 2010, склад вантажоодержувача (Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство»: 55000, Україна, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ). Постачальник не пізніше, ніж за 3 дні до відвантаження продукції, письмово повідомляє покупця про заплановану дату поставки продукції із зазначенням номенклатури, вартості та кількості одиниць партії продукції, що поставляється (п. 5.2. Договору).

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Належне виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки продукції відповідної якості та кількості підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі продукції (абз. 4 п. 5.8. Договору).

У відповідності з п/п 6.3.2., 6.3.3. п. 6.3. Договору постачальник зобов`язався забезпечити поставку продукції у строки, встановлені договором, та забезпечити відповідність якості продукції, що поставляється, умовам договору.

Згідно з п. 7.2. Договору за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язання. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Додатком № 1 до Договору є Специфікація № 1, згідно з якою сторони погодили строк поставки електродвигунів у кількості 6 шт. на загальну суму 7 318 800,00 грн: з 01.01.2020 по 31.01.2020 (а.с. 21).

Відповідно до видаткової накладної № 414 від 31.07.2020 відповідач поставив позивачу електродвигуни у кількості 3 шт. на суму 3 659 400,00 грн (а.с. 24).

Згідно з видатковою накладною № 405 від 27.07.2020 відповідач поставив позивачу електродвигуни у кількості 3 шт. на суму 3 659 400,00 грн (а.с. 25).

Позивач направив відповідачу претензію № 1777/51 від 11.02.2021, якою вимагав сплатити неустойку на загальну суму 1 822 381,20 грн за порушення строків поставки по Договору (а.с. 26-28).

У відповідь на претензію відповідач направив позивачу листа № 09/86 від 24.03.2021, в якому зауважив, що його вина у порушенні строків поставки продукції відсутня (а.с. 30-32).

Як зазначив позивач, вказані відповідачем обставини, не спростовують вини останнього у порушенні строків поставки продукції за Договором та несумлінна поведінка відповідача з виконання свого зобов`язання стосовно поставки продукції змусила позивача звернутися до господарського суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів (ч. 1 ст. 268 ГК України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цій строк (термін).

Статтею 664 Цивільного кодексу унормовано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання.

Згідно із частиною 1, 4 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до частини 2 статті 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Отже, однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено судом вище, у Договорі сторони узгодили, що строк поставки продукції визначається у Специфікації (п. 5.1. Договору), а датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію (п. 5.4. Договору).

Так, відповідно до Специфікації продукція (електродвигуни, на загальну суму 7 318 800,00 грн) мала бути поставлена відповідачем у строк з 01.01.2020 по 31.01.2020, в той час як у відповідності з видатковими накладними поставка частини продукції на суму 3 659 400,00 грн відбулась 27.07.2020, а іншої частини на таку ж суму 31.07.2020.

З огляду на вищевказане, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем порушено умови Договору в частині виконання обов`язку зі своєчасної поставки товару згідно умов Договору та Специфікації.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частини 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 викладено правову позицію, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України та не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем розрахунку пені у розмірі 1 310 065,20 грн та штрафу у розмірі 512 316,00 грн, суд зазначає, що здійснені нарахування у повній мірі відповідають обставинам справи, вимогам законодавства, погодженим між сторонами умовам Договору, розрахунки виконано арифметично правильно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення 1 310 065,20 грн пені та 512 316,00 грн штрафу визнаються судом обґрунтованими, не спростованими відповідачем та підлягають задоволенню.

Стосовно доводів відповідача про тривале погодження сторонами технічних умов після підписання договору та відсутність, на його переконання, факту порушення договірних зобов`язань, суд зазначає наступне.

На момент укладення Договору, підписаного сторонами 22.04.2019, сторони погодили всі його умови, зобов`язалися їх неухильно дотримуватися, Договір було підписано без зауважень, що дає суду підстави вважати, що сторони чітко усвідомлювали на яких умовах вказаний правочин буде виконуватися.

Разом з тим, відповідач звернувся до позивача з листом від 10.06.2019, тобто майже через півтора місяці після підписання Договору, щодо додаткового погодження технічних умов.

Однак, технічні умови, про які зазначає відповідач, були відомі йому на час підписання Договору, а втрата дії нормативних документів, на які є посилання в технічних умовах, не може змінювати договірні зобов`язання сторін, зокрема, щодо строків поставки. Більше того, як зазначає сам відповідач, зміни до технічних умов не тягнули за собою змін до конструкції електродвигунів, а самі двигуни були готові до відвантаження 20.09.2019.

Таким чином, надане відповідачем до відзиву листування (а.с. 45-94) жодним чином не змінює погоджені сторонами умови Договору.

З-поміж іншого, слід зазначити, що неможливість суб`єктом господарювання своєчасно та в повному обсязі виконати взяті на себе договірні зобов`язання в контексті обставин даної справи не корелюється із положеннями статті 42 ГК України, відповідно до якої підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У разі здійснення підприємницької діяльності її суб`єкт має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від вчинення таких дій.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач і відповідач є самостійними суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики. Відтак, невиконання або неналежне виконання однією із сторін договірних зобов`язань може завдати істотної шкоди іншій та суперечитиме як законним правам та інтересам відповідної сторони господарських правовідносин, так і вимогам процесуального закону, оскільки не враховує матеріальні інтереси такої сторони.

Між тим, суд наголошує, що за укладеним між сторонами Договором поставки відповідач свідомо узяв на себе договірні зобов`язання, всі істотні умови договору між сторонами погоджено, Договір та Специфікація до нього містять підписи позивача та відповідача, які скріплено відтисками печаток сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по сплати судового збору на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (101032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ) в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01054, м. Київ, вул. Франка Івана, 31; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод крупних електричних машин» (27000, Кіровоградська обл., смт. Добровеличківка, вул. Центральна, буд. 84; ) про стягнення 1 822 381,20 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод крупних електричних машин» (27000, Кіровоградська обл., смт. Добровеличківка, вул. Центральна, буд. 84; ) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (101032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ) в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01054, м. Київ, вул. Франка Івана, 31; ) 1 310 065,20 грн пені, 512 316,00 грн штрафу, 27 335,72 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 10 жовтня 2023 р. Повний текст рішення складено та підписано 20 жовтня 2023 р.

Суддя Р.В. Волков